Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-19 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із заявою 17.04.2025, в якій просив встановити факт його постійного проживання разом зі спадкодавцем дружиною [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] , на час відкриття спадщини за адресою: [ADDRESS] . Пред`явлені вимоги мотивовано тим, що [INFO] померла [PERSON] , яка доводиться [PERSON] дружиною. Перебували вони в офіційно зареєстрованому шлюбі з 05.02.1972, а з 1973 до моменту смерті [PERSON] мешкали разом однією сім`єю за адресою: [ADDRESS] . Власником квартири за вищевказаною адресою була [PERSON] , а він вказаний у свідоцтві про право власності як член її сім`ї. У зв`язку з купівлею у 1997 році квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] , [PERSON] зареєстрував своє місце проживання за вказаною адресою, однак фактично продовжував мешкали разом з дружиною [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Будучи спадкоємцем в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , з метою оформлення спадкових прав з відповідною заявою [PERSON] звернувся до приватного нотаріуса Криворізького районного нотаріального округу Болозенко Т.О. у січні 2025 року шляхом направлення засобами поштового зв`язку. Приватним нотаріусом заведено спадкову справу, однак, постановою від 23.01.2025 у видачі свідоцтва про право на спадщину відмовлено у зв`язку з пропуском 6-місячного строку з моменту смерті спадкодавця для подання заяви про прийняття спадщини та відсутністю доказів на підтвердження факту прийняття спадщини протягом строків, встановлених ст.1270 ЦК України. Окремо зазначено про відсутність підстав вважати [PERSON] таким, що фактично прийняв спадщину після смерті [PERSON] в порядку ст.1268 ЦК України зважаючи на те, що вони значились зареєстрованими за різними адресами. Що стосується строку прийняття спадщини, то заявник зауважив, що не зважаючи на те, що він не був зареєстрований з дружиною за однією адресою, однак фактично з нею мешкав з 1973 року до моменту її смерті за адресою: [ADDRESS] , на підтвердження чому надав належним чином засвідчений акт з місця мешкання. Вказані обставини також можуть підтвердити свідки, клопотання про допит яких ним окремо заявлено. Встановлення факту постійного проживання [PERSON] зі спадкодавицею на час відкриття спадщини має для нього юридичне значення, оскільки надасть змогу реалізувати своє право на оформлення спадщини після смерті дружини як спадкоємцем першої черги за законом у встановленому законом порядку. Ухвалою суду від 07.05.2025 заяву залишено без руху. 14.05.2025 на адресу суду засобами поштового зв`язку від заявника [PERSON] надійшла заява в уточненій редакції (направлено 12.05.2025), в якій виявлені недоліки усунуто. Ухвалою суду від 15.05.2025 заяву (в уточненій редакції) прийнято до розгляду з відкриттям окремого провадження. Ухвалою суду від 19.06.2025 задоволено клопотання [PERSON] про допит свідків [PERSON] , [PERSON] . Ухвалою суду від 19.06.2025 задоволено клопотання заявника про витребування доказів у приватного нотаріуса Криворізького районного нотаріального округу Болозенко Т.О. Витребувані докази надійшли на адресу суду 18.08.2025. Інших заяв, клопотань не заявлено. Інші процесуальні дії по справі судом не вчинялись. \~ \~ \~ \~Присутній в судовому засіданні 04.08.2025 заявник [PERSON] пред`явлені вимоги (в уточненій редакції) підтримав та наполягав на їх задоволенні з підстав, викладених у заяві. У подальшому про свою участь в судовому засіданні не заявив, подавши заяву про завершення розгляду справи за його відсутності. Представник заінтересованої особи виконавчого комітету Центрально-Міської районної у місті ради Тімуш К.О. про свою участь в судовому засіданні не заявила, направивши заяву про розгляд справи за її відсутності. При вирішенні заявлених вимог та ухваленні рішення покладалася на розсуд суду. Заінтересована особа [PERSON] в судове засідання не з`явився, будучи повідомленим належним чином. Згідно із заявою, що надійшла на електронну пошту суду, просив розгляд справи проводити за його відсутності. Проти задоволення заяви [PERSON] не заперечував. Допитана судом як свідок [PERSON] показала, що з [PERSON] знайома з початку 1970-х років, проживає по сусідству на другому поверсі у буд. [ADDRESS] , [PERSON] мешкав з дружиною [PERSON] на третьому поверсі, у квартирі [ADDRESS] , протягом усього часу до моменту її смерті у 2022 році. Вони завжди підтримували дружні стосунки, спілкувались. Допитаний судом як свідок [PERSON] показав, що з 2006 року він мешкає за адресою: [ADDRESS] . Із [PERSON] , який мешкав з ним по сусідству у квартирі [ADDRESS] , він знайомий з моменту придбання квартири, тобто з 2006 року. У квартирі [PERSON] мешкав разом з дружиною [PERSON] до моменту її смерті. Йому відомо, що [PERSON] за життя дуже хворіла та він особисто неодноразово допомагав [PERSON] доглядати її. Після смерті [PERSON] вони продовжують спілкуватись. \~ \~ \~ \~ Суд, вислухавши покази свідків, дослідивши письмові матеріали цивільної справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення її по суті, застосувавши до правовідносин відповідні норми матеріального права, врахувавши пояснення заявника, позицію заінтересованих осіб, встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON] ), [INFO] , перебували у шлюбі, офіційно зареєстрованому 05.02.1972 Дзержинським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис №171 (свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] , повторно видане 12.02.2025). Від шлюбу вони мають спільного сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 27.06.1974 Центрально-Міським відділом РАЦС м. Кривого Рогу. Перебуваючи у шлюбі, [PERSON] та [PERSON] набули у власність у порядку безоплатної приватизації згідно із Законом України «про приватизацію державного житлового фонду» житлове приміщення, розташоване за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 46,1 кв.м., що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло № [NUMBER] від 15.09.1993, виданим УЖКГ виконавчого комітету Криворізької міської Ради народних депутатів. Право спільної сумісної власності зареєстроване за ними КП «Криворізьке БТІ» ДОР в реєстровій книзі за №38п-49-49, відмітка про що наявна на правовстановлюючому документі. Назва «вул. Лермонтова» у м. Кривому Розі змінена на «просп. Центральний» в рамках процесу декомунізації відповідно до рішення Криворізької міської ради від 26.01.2024 №2421 «Про перейменування об`єктів топоніміки м. Кривого Рогу та внесення змін до рішення міської ради від 24.12.2008 №2920 "Про впорядкування назв мікрорайонів, майданів, площ, проспектів, бульварів, вулиць, провулків міста». Вказана обставина є загальновідомою, а тому в силу ч.3 ст.82 ЦПК України не підлягає доказуванню. [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим 25.10.2022 Металургійним відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро). Як визначено ч.1\~ст.1220 ЦК України,\~спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Відповідно до ст.ст.1216-1218 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно зі ст.ст.1216, 1217 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла, до інших осіб. Спадкування здійснюється за законом або заповітом. Відповідно до ст.1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені в заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також в разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені в ст.ст.1261-1265 ЦК України. Право на спадкування виникає в день відкриття спадщини. Як слідує з Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) від 14.01.2025 №79701701, заповітів чи спадкових договорів від імені [PERSON] за її життя не складалось та в нотаріальному порядку не посвідчувалось. Відтак, спадкування після смерті [PERSON] здійснюється в порядку спадкування за законом відповідно до черговості. Відповідно до ст.1261 ЦК України, в першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народженні після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Так, спадкоємцями першої черги в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] є її чоловік [PERSON] та син [PERSON] . Інших спадкоємців за законом, які б належали до першої черги спадкування за законом, в ході судового розгляду не встановлено. [PERSON] із заявою про прийняття спадщини після смерті дружини [PERSON] звернувся 13.01.2025 шляхом направлення засобами поштового зв`язку на адресу приватного нотаріуса Криворізького районного нотаріального округу Болозенко Т.О. Згідно з ч.ч.1, 3 ст.1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Відповідно до пункту 4.15 гл.10 «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» затвердженого наказом Мін`юсту від 22.02.2012 №296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, крім випадків, передбачених п.3 гл.7 розділу І цього Порядку, та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Дослідженням матеріалів спадкової справи №7/2025 (номер у Спадковому реєстрі 73498693), заведеної приватним нотаріусом Криворізького районного нотаріального округу Болозенко Т.О. після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , встановлено, що заяву [PERSON] про прийняття спадщини нотаріусом отримано 14.01.2025 та на її підставі заведено спадкову справу. Інший спадкоємець [PERSON] син спадкодавиці, із заявою про прийняття спадщини або відмову від її прийняття не звертався. Однак, постановою від 23.01.2025 приватним нотаріусом у видачі свідоцтва про право на спадщину [PERSON] відмовлено у зв`язку з пропуском 6-місячного строку з моменту смерті спадкодавця для подання заяви про прийняття спадщини та не наданням документів на підтвердження факту прийняття спадщини протягом строків, встановлених ст.1270 ЦК України. Окремо зазначено про відсутність підстав вважати [PERSON] таким, що фактично прийняв спадщину після смерті [PERSON] в порядку ст.1268 ЦК України зважаючи на те, що вони значились зареєстрованими за різними адресами. Виходячи з того, що [PERSON] не має можливості оформити свої права на спадкове майно після смерті дружини [PERSON] у позасудовому порядку, тому вимушений звернутися до суду в обраний ним спосіб, а саме, шляхом встановлення факту постійного проживання зі спадкодавицею на момент відкриття спадщини, адже встановлення цього факту матиме для нього юридичне значення. У постанові Верховного Суду від 24.05.2021 у справі №671/22/19 зроблено висновок, що "усталеним в судовій практиці та цивілістичній доктрині є розуміння відкриття спадщини як настання певних юридичних фактів, що зумовлюють виникнення спадкових правовідносин. При цьому, як юридичний факт відкриття спадщини характеризується двома параметрами: часом відкриття; місцем відкриття. Час відкриття спадщини має важливе значення, оскільки на час відкриття спадщини визначаються, зокрема: склад спадщини; коло спадкоємців; матеріальний закон, який буде застосовуватись до спадкових відносин". Згідно з ч.1 ст.1221 ЦК України, місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Так, за відомостями, що містяться в реєстрі Криворізької міської територіальної громади, на момент смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , разом з нею за адресою: [ADDRESS] , ніхто не значився зареєстрованим (довідка №1934 від 22.01.2025). За інформацією з реєстру Криворізької міської територіальної громади, [PERSON] з 01.11.2011 та дотепер має зареєстроване місце проживання за адресою: [ADDRESS] (довідка №1935 від 22.01.2025). Разом з ним за вказаною адресою з 09.09.2010 до 15.03.2024 значився зареєстрованим син [PERSON] , який з 15.03.2024 та дотепер зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до ч.ч.1,6 ст.29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Фізична особа може мати кілька місць проживання. Згідно з пп.4.10 п.4 гл.10 розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям, які прийняли спадщину, жодним строком не обмежена. Тобто спадкоємець, який прийняв спадщину, може звернутися за видачею свідоцтва протягом будь-якого часу після закінчення строку, встановленого для прийняття спадщини. Особливе значення при цьому має факт постійного проживання спадкоємця на час відкриття спадщини разом із спадкодавцем, який підтверджує фактичне прийняття спадщини і має бути доведений спадкоємцем. В останньому випадку зазначені обставини є підставою для звернення з позовом або заявою (в залежності від наявності або відсутності спору щодо спадкового майна) про встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не з позовом про надання додаткового строку для прийняття спадщини. Отже, законодавець в даному випадку висунув вимогу про обов`язковість постійного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, що ставить прийняття спадщину у такому випадку в залежність від факту спільного постійного проживання вказаних осіб. Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30.05.2008, якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення факту проживання зі спадкодавцем однією сім`єю. У п.23 вищевказаної Постанови вказано, що якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини. У ст.3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» (в редакції, яка діяла на момент відкриття спадщини) визначено, що місце перебування особи - це адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком менше шести місяців на рік; місце проживання - житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає, а також спеціалізовані соціальні установи, заклади соціального обслуговування та соціального захисту, військові частини. Таким чином, місце проживання необхідно відрізняти від місця перебування фізичної особи, тобто того місця, де вона не проживає, а тимчасово знаходиться. Згідно зі ст.2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» (в редакції, яка діяла на момент відкриття спадщини), реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Згідно зі ст.1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст.1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Вказані норми також кореспондуються з п.п.3.21, 3.22 глави 10 розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України (в редакції, яка діяла на момент відкриття спадщини). Отже, для підтвердження прийняття спадщини має значення встановлення факту постійного проживання спадкоємця за законом чи заповітом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Разом з тим, незалежно від часу прийняття спадщини, вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ч.5 ст.1268 ЦК України). Таким чином, спадкові права є майновим об`єктом цивільного права, оскільки вони надають спадкоємцям можливість успадкувати майно (прийняти спадщину), але право розпорядження нею виникає після оформлення успадкованого права власності у встановленому законом порядку. Із системного аналізу наведених норм матеріального права слідує, що законодавець не пов`язує місце відкриття спадщини безпосередньо з місцем реєстрації спадкодавця, а відповідно до ст.1221 ЦК України ототожнює його з останнім місцем проживання останнього, яке може знаходитися поза межами його реєстраційного обліку. Суд зауважує, що ч.2 ст.1268 ЦК України вимагає наявність фактичного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не лише реєстрацію місця проживання за адресою спадкодавця, що можуть бути відмінними один від одного. Такий правовий висновок щодо застосування ч.3 ст.1268 ЦК України викладений у ряді постанов Верховного Суду, зокрема, від 21.10.2020 у справі №569/15147/17, від 18.11.2020 у справі №523/19010/15-ц, від 02.04.2021 у справі №191/1808/19, від 28.04.2021 у справі №204/2707/19, від 27.02.2024 у справі №688/2822/22. Таким чином, відсутність реєстрації місця проживання спадкоємця за останнім місцем проживання спадкодавця, не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини ч.3 ст.1268 ЦК України підтверджуються достатністю інших належних, допустимих та достатніх в їх сукупності доказів. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 28.02.2018 у справі №633/344/16-ц. Так, актом від 25.03.2025 з підписами сусідів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , засвідченого головою ОСББ «ЛЕРМОНТОВА 29 КР», посвідчено той факт, що з 1973 до 22.10.2022 [PERSON] фактично мешкав зі своєю дружиною [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Допитані судом свідки [PERSON] , [PERSON] , кожен окремо, підтвердили посвідчений ними в акті факт, зазначивши, що тривалий час знають подружжя [PERSON] та констатували, що [PERSON] та [PERSON] проживали разом за вищевказаною адресою до моменту її смерті [INFO] . Крім того, свідок [PERSON] вказував, що допомагав [PERSON] доглядати за [PERSON] , яка до моменту смерті дуже хворіла. Покази свідків суд вважає належними та допустимими доказами, оскільки вони не викликають сумнівів в їх правдивості та дійсності в сукупності з обсягом наявних у справі письмових доказів. Крім того, акт та довідки, на які посилається заявник як на підставу своїх вимог, підтверджують факт постійного проживання його разом зі спадкодавицею на день смерті останньої і підтверджені показами свідків. Таким чином, встановивши, що [PERSON] , хоч і не був зареєстрований разом з дружиною [PERSON] , однак фактично проживав разом з нею до моменту її смерті [INFO] , що повністю підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, показами свідків, суд поза розумним сумнівом дійшов висновку, що факт постійного проживання [PERSON] зі спадкодавицею [PERSON] на час відкриття спадщини, як того вимагає положення ч.3 ст.1268 ЦК України, знайшов своє підтвердження в ході судового розгляду. З огляду на викладене, виходячи з інтересів осіб щодо захисту їх права на спадкування, зважаючи на те, що заявник не має іншої можливості, окрім в судовому порядку, підтвердити факт його постійного проживання разом із спадкодавицею на час відкриття спадщини, на основі повно та всебічно з`ясованих обставин справи, суд вважає, що вимога підлягає задоволенню, оскільки є законною, обґрунтованою та підтвердженою доказами, які в свою чергу є послідовними та логічними, а тому не викликають сумніву в їх правдивості. Ухвалюючи рішення про задоволення вимог [PERSON] саме в порядку окремого провадження, суд враховує позицію Верховного Суду, викладену у постановах від 07.02.2024 у справі №545/844/23, від 20.12.2023 року у справі №761/16555/23, від 14.12.2022 у справі №180/2132/21, та вважає за необхідне зауважити, що необхідність встановлення факту, що має юридичне значення, для отримання спадщини саме по собі не свідчить про наявність спору про цивільне право [PERSON] , яке ніким не оспорюється. Існування спору про право повинно бути реальним, а не гіпотетичним, адже відмова нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину пов`язана виключно з тим, що із наданих спадкоємцем документів не підтверджується факт його постійного проживання зі спадкодавицею на час відкриття спадщини, а не оспорювання самого права заявника на спадщину. Крім того, при ухваленні рішення суд також враховує правові висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 06.11.2024 у справі № 759/20436/23, відповідно до яких відмова нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії через пропуск строку для подачі заяви про прийняття спадщини сама по собі не є підставою для відмови у задоволенні вимог про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем як через неефективний спосіб захисту. Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд враховує ч.7 ст.294 ЦПК України, у зв`язку з чим понесені заявником судові витрати у справі відшкодуванню не підлягають.

Outcome: approved