Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-14 00:00:00

Представниця ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» звернулася до суду з позовом про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором №9624994114 в розмірі 40012,08 грн, а також просила стягнути судовий збір в розмірі 3028,00 грн, мотивуючи свої вимоги тим, що спірна заборгованість виникла через невиконання відповідачкою умов вказаного кредитного договору. Представниця позивача в судове засідання не з`явилася, хоча про дату, час та місце судового засідання повідомлялася належним чином. Згідно позовної заяви просила розгляд справи проводити без її участі, заявлені позовні вимоги підтримала, просила суд їх задовольнити. Не заперечує проти заочного розгляду справи (а.с.4 зворот.). Відповідачка в судове засідання не з'явилася, проте попередньо надала письмову заяву про розгляд справи у її відсутність, просить розглядати справу згідно чинного законодавства. Відповідно до ч.2ст.247ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, розгляд справи здійснюється судом за їх відсутності, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши всі матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до переконання часткового задоволення позову з наступних підстав. 12.10.2020 між ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» - первісний кредитор, [PERSON] - позичальник, був укладений кредитний договір №9624994114, за яким товариство надало [PERSON] фінансовий кредит у розмір 30575,32 грн стоком на 36 місяці, за користування яким клієнт сплачує товариству щомісячні проценти у розмірі 1,50 від суми кредиту, загальні річні проценти у розмірі 0,01% від суми боргу за договором, та реальна річна процентна ставка 32,65%, а також 12.10.2020 [PERSON] підписала паспорт кредиту від ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» №5449017 та заявку-анкету на отримання послуг в ТОВ «ФК «ЦФР», в яких чітко вказаний передбачений порядок та умови погашення кредиту, погашення заборгованості за кредитом, сплату нарахованих за період користування кредитом відсотків, комісії за користування кредитом, пені, штрафів та інших витрат, де [PERSON] власним підписом підтвердила, що ознайомлена з фінансовими умовами кредитного договору та прикладами розрахунку суми плати за використання кредитних коштів (а.с.5,6, 7) Кредитний договір, паспорт кредиту та умови отримання кредитів від ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» розміщені на сайті кредитодавця www.kreditmarket.ua та з якими позичальник ознайомився до укладення договору та до яких позичальник приєднався підписавши договір. 07.10.2016 між ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» та АТ «Таскомбанк» був укладений договір відступлення прав вимоги №ТАСЦФР-10-2016 від 07.10.2016, у відповідності до умов якого ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» передало (відступило) АТ «Таскомбанк» за плату належні йому права вимоги, а АТ «Таскомбанк» прийняло належні ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» права вимоги до боржників, в тому числі до [PERSON] (а.с.13-14 зворот.). 15.05.2024 між АТ «Таскомбанк» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» був укладений договір факторингу №НІ/11/19-Ф, у відповідності до умов якого ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» передало (відступило) АТ «Таскомбанк» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» прийняло належні АТ «Таскомбанк» права вимоги до боржників, в тому числі до [PERSON] (а.с.15-17), що також підтверджується копією акту прийом-передачі Реєстру прав вимоги за договором факторингу №НІ/11/19-Ф від 15.05.2024 (а.п.18), та копією витягу з Реєстру прав вимоги за договором факторингу №НІ/11/19-Ф від 15.05.2024 (а.п.20). Відповідно до копії витягу з Реєстру прав вимоги за договором факторингу № НІ/11/19-Ф від 15.05.2024 ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» набув права грошової вимоги до відповідача в сумі 40012,08 грн,з яких: 29157,95 грн - сума заборгованості по тілу кредиту; 5,16 грн -сума загальної заборгованості за відсотками; 10848,97 грн - сума загальної заборгованості по комісії (а.п.20). Згідно з п.2.3. відступлення права вимоги і всіх інших прав, належних АТ «ТАСКОМБАНК» за кредитними договорами, договорами поруки та їх перехід від АТ «ТАСКОМБАНК» до ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» відбувається в момент підписання сторонами Акту прийому-передачі реєстру прав вимог згідно Додатку №2, але не раніше здійснення оплати ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» згідно з п.3.1 цього Договору, після чого, ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» стає кредитором по відношенню до позичальників стосовно боргу та набуває відповідні права вимоги. Підписаний сторонами та скріплений їх печатками Акт прийому-передачі реєстру прав вимог - підтверджує факт переходу від клієнта до ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» прав вимоги боргу та є невід`ємною частиною договору факторингу. Згідно з умовами кредитного договору, позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші зобов`язання в повному обсязі у строки і на умовах, передбачених Договором. Незважаючи на це, відповідач не виконав свого обов`язку та ухиляється від виконання зобов`язань по кредитному договору, у зв`язку з чим станом на 30.06.2025 з розрахунку заборгованості за вказаним вище кредитним договором вбачається, що її заборгованість перед банком становить 40012,08 грн (а.с.12). Розглядаючи даний спір, суд виходить із того, що між сторонами виникли правовідносини, які регулюються загальними положення ЦК України про зобов`язання та параграфом 2 Глави 71 ЦК України "Кредит". Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Враховуючи те, що судом встановлено факт укладення між ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» та відповідачем [PERSON] договору, встановлено факт отримання [PERSON] коштів за договором кредиту та факт їх неповернення відповідачем у відповідності до умов вказаних у договорі та у строки визначені сторонами, суд дійшов висновку про обґрунтованість позову у частині стягнення суми заборгованості за кредитом та відсотками. Розрахунок суми заборгованості відповідає умовам кредитного договору. Беручи до уваги, що ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» відступило за плату належне йому право вимоги на користь АТ «Таскомбанк», а АТ «Таскомбанк» у подальшому передало це право ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів», таке відступлення вимог відповідає положенням п.1 ч.1 ст.512 та 513 ЦК України, то позов в частині стягнення суми заборгованості за кредитом та відсотками підлягає задоволенню. Разом з тим, вирішуючи питання про стягнення з відповідача заборгованості за комісіями, суд виходить з наступного. Відповідно до абзацу 3 частини 4 статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною. Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 07.07.2021 року, справа №703/1518/18 дійшов висновку, що виходячи із принципів справедливості, добросовісності на позичальника не може бути покладено обов`язок сплачувати платежі за послуги, які ним фактично не замовлялись і які банком фактично не надавались, а встановлення платежів за такі послуги було заборонено нормативно-правовими актами. В постанові Верховного Суду від 20 лютого 2019 року у справі №666/4957/15-ц вказано, що надання грошових коштів за укладеним кредитним договором відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України, є обов`язком банку, виконання такого обов`язку не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника. Оскільки надання кредиту - це обов`язок банку за кредитним договором, то така дія як надання фінансового інструменту не є самостійною послугою, що замовляється та підлягає сплаті позичальником. Оскільки надання фінансового інструменту у зв`язку із наданням кредиту відповідає економічним потребам лише самого банку, то такі дії не є послугами, що об`єктивно надаються клієнту-позичальнику. В зв`язку з цим, Верховний Суд дійшов висновку про те, що кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною. Як видно з матеріалів справи, кредит за договором від 12.10.2020 - є споживчим. Разом з тим, судом встановлено, що в розмір заборгованості, заявленої у позові, позивачем було нараховану плату за обслуговування кредиту в розмірі 10848,97 грн. Частиною 4 статті 263 ЦПК України встановлено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Відповідно до частин першої та другої статті 11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит. У разі якщо розмір майбутніх платежів і строки їх сплати не можуть бути встановлені у договорі про споживчий кредит (кредитування у вигляді кредитування рахунку, кредитної лінії тощо), споживачу також у строк, визначений цим договором, надається виписка з рахунку/рахунків (за їх наявності), у якій зазначаються: стан рахунку на певну дату, оборот коштів на рахунку за період часу, за який зроблена виписка з рахунку (з описом проведених операцій), баланс рахунку на початок періоду, за який зроблена виписка, баланс рахунку на кінець періоду, за який зроблена виписка, дати і суми здійснення операцій за рахунком споживача, застосована до проведених споживачем операцій процентна ставка, будь-які інші платежі, застосовані до проведених споживачем операцій за рахунком, та/або будь-яка інша інформація, передбачена договором про споживчий кредит. Надані позивачем докази в їх сукупності не підтверджують, що в укладеному кредитному договорі були передбачені додаткові та супутні банківські послуги, за які встановлена комісія. Також, банк не зазначив та не надав доказів узгодження з відповідачем переліку послуг, за які він має сплачувати комісію. До того ж позивачем не зазначено про види послуг, що надавалися [PERSON] (інформування відповідача про здійснення щомісячних платежів, надання інформації щодо стану заборгованості, інформування про виникнення простроченої заборгованості, консультування відповідача тощо), та дату їх надання. При цьому, надання інших послуг, за вказану плату, умовами договору не передбачено. Відповідно до положень частин першої-п`ятої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції, чинній на час укладення кредитного договору) продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Частиною третьою цієї статті визначено перелік несправедливих умов договору. Вказаний перелік несправедливих умов у договорах із споживачами не є вичерпним. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Вказане відповідає правовій позиції викладеній в постанові Верховного Суду від 01 квітня 2020 року у справі № 583/3343/19. Також Верховний Суд України у постанові від 16 листопада 2016 року у справі № 6-1746цс16 вказав, що відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168,банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь(ведення справи,договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банка бо споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо). Вказане відповідає правовій позиції, викладеній у постанові Верховного Суду від 11.03.2020 року у справі № 708/195/19. За таких обставин, суд дійшов висновку, що позивачем не доведено правомірності нарахування та стягнення з відповідача передбаченої умовами договору комісії за обслуговування кредиту, оскільки з тексту позовної заяви та доданих до неї документів взагалі не випливає ані зміст вказаної послуги, ані обґрунтованість встановлення плати за її надання відповідно до Закону України «Про споживче кредитування». Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Таким чином, справу розглянуто в межах заявлених позивачем позовних вимог, з урахуванням обраного ним способу захисту права, на підставі поданих сторонами та витребуваних судом доказів. Згідно з вимогами ст.141 ЦПК України, судові витрати, які поніс Позивач при зверненні до суду, підлягають стягненню з Відповідача пропорційно (72,91%) до розміру задоволених позовних вимог, а саме у розмірі 2206,85 грн. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial