Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-15 00:00:00

24.02.2025 року представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» звернувся до Київського районного суду м. Одеси з позовною заявою до [PERSON] , в якій просить суд стягнути з відповідача [PERSON] на користь Товариства з\~обмеженою відповідальністю\~«Фінансова компанія\~«Фінтраст Капітал» суму заборгованості в розмірі 96247,69 грн., яка складається з заборгованості за тілом кредиту в розмірі 9999,00 грн., процентів за користування кредитом в розмірі 57497,70 грн., нарахованих відсотків за 115 календарних днів (за період з 26.10.2024 року по 17.02.2025 року) в розмірі 28750,00 грн., стверджуючи, що позичальник не виконав свої зобов`язання за кредитним договором у повному обсязі. Також позивач просив стягнути судові витрати - сплачений судовий збір у розмірі 2422,40 грн. і витрати на правову допомогу у розмірі 10000,00 грн. Відповідно до автоматизованої системи документообігу цивільну справу було розподілено судді Петренко В.С. Ухвалою судді Київського районного суду м. Одеси Петренка В.С. від 12.03.2025 року було прийнято позовну\~заяву до\~розгляду та\~відкрито провадження\~по цивільній\~справі за\~позовною заявоюТовариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Фінтраст Капітал» до [PERSON] про\~стягнення заборгованості.\~Призначено справу\~до розгляду\~в порядку\~спрощеного позовного\~провадження без\~виклику сторін.\~\~Клопотання представника\~позивача про\~витребування доказів\~було задоволено.Витребувано у Акціонерного товариства «ПУМБ» інформацію щодо підтвердження факту належності платіжної картки [NUMBER] [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ), а також підтвердження факту зарахування коштів 23.02.2024 року на дану платіжну картку банком-емітантом якої є АТ "ПУМБ", у сумі 10000,00 грн., за ініціативою ТОВ "Лінеура Україна" (код ЄДРПОУ 42753492) через платіжного провайдера (платіжну систему) ТОВ "Універсальні Платіжні Рішення". Визначено відповідачеві п`ятнадцятиденний строк з дня отримання даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. 10.04.2025 року від представника відповідача [PERSON] адвоката Лещенко Наталії Петрівни надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого вона просила відмовити у задоволенні позовних вимог, зазначила, що позивач скориставшись необізнаністю позичальника, спонукав її на укладання договору позики на вкрай невигідних умовах, які відповідач не могла оцінити належно. Крім того, позивачем не надано належних доказів перерахування грошових коштів на користь відповідача. Також вказала на необґрунтований розмір витрат на правничу допомогу, з ним не погоджується, вважає його завищеним. 15.04.2025 року від представника позивача надійшла відповідь на відзив, відповідно до якої заперечуючи обставини зазначені у відзиві, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити у повному обсязі. Крім того, на виконання ухвали Київського районного суду від 12.03.2025 року надійшла відповідь з Акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» від 17.06.2025 року відповідно до якої судом встановлено, що в Банку на ім`я [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) була випущена банківська платіжна картка № [NUMBER] до рахунку № [NUMBER] у гривні та 23.02.2024 року виявлена операція по надходженню грошових коштів у сумі 10000,00 грн. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з такого. Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом у судовому засіданні, що 23.02.2024 року між ТОВ «Лінеура Україна» та відповідачкою був укладений кредитний договір №4414407, згідно якого відповідачу було надано кредит в сумі 10000,00 грн. строком до 17.02.2025 року зі сплатою процентів. Встановлено, що ТОВ «Лінеура Україна» зобов`язання перед відповідачем по кредитному договору виконано, але відповідач взяті на себе зобов`язання не виконав та не повернув наданий кредит у строки, передбачені кредитним договором. Тому загальна заборгованість відповідача по кредитному договору складає 96247,69 грн., яка складається з заборгованості за тілом кредиту в розмірі 9999,00 грн., нарахованих процентів за користування кредитом в розмірі 57497,70 грн., а також стягнути нараховані відсотки за 115 календарних днів (за період з 26.10.2024 року по 17.02.2025 року) в розмірі 28750,00 грн. 25.10.2024 між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» укладено договір факторингу №25/10/2024 відповідно до якого право грошової вимоги за кредитним договором №4414407 від 23.02.2024 перейшло до ТОВ «ФК «Фінтраст Україна». 25.11.2024 на підставі рішення №251124/1, одноособово змінили найменування Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» на - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал». Згідно ст. ст.526,530,549-552,1050,1054\~ЦК України зобов`язання повинно виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України. Неустойка (штраф, пеня) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно зі статтею 610\~Цивільного кодексу\~України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Частиною першою статті 612\~цього Кодексу встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, установлений договором або законом. Згідно п. 1 ч. 1ст.\~512\~ЦК України кредитор у зобов`язання може бути замінений іншою собою внаслідок передання ним прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно ст.516\~ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. При таких обставинах та з огляду на те, що відповідач умови договору не виконав і не повернув фактично отримані та використані грошові кошти, не сплатив відсотки за користування цими грошовими коштами, що передбачено умовами договору, суд вважає вимоги ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» такими, що підлягаю задоволенню. У відповідності до положень ст.141\~ЦПК України стягненню також підлягає витрати по сплаті судового збору в сумі 2422,40грн. Щодо стягнення з відповідача на користь позивача 10000 грн. витрат на професійну правничу допомогу, суд зазначає наступне. Так, на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу до матеріалів справи долучено: копію договору про надання правової допомоги №10/12-2024 від 10.12.2024, акт №6734 прийому-передачі виконаних робіт від 17.02.2025 року, ордер на надання правничої допомоги №1821486 від 17.02.2025 року. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. У постанові від 12 травня 2020 року по справі № 904/4507/18, обґрунтовуючи правові підстави стягнення витрат на професійну правову допомогу, Велика Палата Верховного Суду зазначила, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц). Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставістатті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод1950 року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04, § 268)). У рішенні (щодо справедливої сатисфакції) від 19 жовтня 2000 року у справі «Іатрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece, заява № 31107/96) ЄСПЛ вирішував питання обов`язковості для цього суду угоди, укладеної заявником зі своїм адвокатом стосовно плати за надані послуги, що співставна з «гонораром успіху». ЄСПЛ указав, що йдеться про договір, відповідно до якого клієнт погоджується сплатити адвокату як гонорар відповідний відсоток суми, якщо така буде присуджена клієнту судом. Такі угоди, якщо вони є юридично дійсними, можуть підтверджувати, що у заявника дійсно виник обов`язок заплатити відповідну суму гонорару своєму адвокатові. Однак, угоди такого роду, зважаючи на зобов`язання, що виникли лише між адвокатом і клієнтом, не можуть зобов`язувати суд, який має оцінювати судові та інші витрати не лише через те, що вони дійсно понесені, але й ураховуючи також те, чи були вони розумними (§ 55). Велика Палата Верховного Суду зауважує, що за наявності угод, які передбачають «гонорар успіху», ЄСПЛ керується саме наведеними вище критеріями при присудженні судових та інших витрат, зокрема, у рішенні від 22 лютого 2005 року у справі «Пакдемірлі проти Туреччини» (Pakdemirli v.Turkey, заява № 35839/97) суд також, незважаючи на укладену між сторонами угоду, яка передбачала «гонорар успіху» у сумі 6 672,9 євро, однак, на думку суду, визначала зобов`язання лише між заявником та його адвокатом, присудив 3000 євро як компенсацію не лише судових, але й інших витрат (§70-72). З урахуванням наведеного вище не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення ними договору, що передбачає сплату адвокату «гонорару успіху», у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Суд бере до уваги, що у постановах Верховного Суду від 07.11.2019 у справі №905/1795/18 та від 08.04.2020 у справі № 922/2685/19 висловлено правову позицію, за якою суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: partial