Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-13 00:00:00

11 серпня 2025 року адвокат Допа Вікторія Ігорівна в інтересах [PERSON] (далі позивач), через підсистему «Електронний суд» звернулася до суду з позовом до [PERSON] (далі відповідач) про розірвання шлюбу, зареєстрованого 22.05.2007, мотивуючи позов тим, що спільне життя Позивача з Відповідачем не склалося у зв`язку з різними інтересами та поглядами на сімейне життя. Таким чином, шлюбні відносини між ними припинено, спільного господарства не ведуть, мають різні бюджети. Подальше спільне проживання та збереження шлюбу Позивач вважає неможливим. Неповнолітніх дітей від шлюбу сторони не мають. Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 20.08.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в справі. Справу призначено до розгляду на 14.10.2025 за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та надано строк для надання заяв по суті справи. Від позивача надійшла заява про розгляд справи без його участі, позов підтримує, просить його задовольнити. Відповідач у заяві також вказала, що позов визнає, просить його задовольнити та розірвати шлюб. Згідно з ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. За таких обставин, підстави для відкладення розгляду справи відсутні. На підставі частини другої статті 247 Цивільного процесуального кодексу України\~(далі -\~ЦПК України) фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. 22 травня 2007 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Чернігівського міського управління юстиції було зареєстровано шлюб між Позивачем та Відповідачем, про що складено відповідний актовий запис № 682 (а.с. 11). Подружні відносини сторони фактично припинили, спільного господарства не ведуть. Подальше збереження шлюбу Позивач вважає не можливим та суперечить інтересам сторін, що підтверджується заявами по суті. Неповнолітніх дітей від шлюбу сторони не мають. Згідно з ч. 1 ст. 24 Сімейного кодексу України\~(далі СК України) шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Відповідно до ч. ч. 3, 4\~ст. 56 СК України кожен має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно зі\~ст. 112 СК України\~суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Суд не має права примушувати жінку або чоловіка до підтримання, відновлення або продовження сімейних відносин, а вільність та рівність цих стосунків та можливість припинення шлюбу є їх основою. Пунктом 1 ч. 2\~ст. 49 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України)\~визначено, що відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу. Відповідно до ч. 6 ст. 263 ЦПК України\~якщо одна із сторін визнала пред`явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам\~статті 206 цього Кодексу. Згідно з п. ч. 1, 4 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. З огляду на викладене, враховуючи що позивач наполягає на розірванні шлюбу, відповідач не заперечує проти розірвання шлюбу, підстав для досягнення примирення між сторонами суд не вбачає, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам подружжя і відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу, а тому суд приходить до висновку про задоволення позову, розірвання шлюбу між сторонами. Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 264 та п. 2 ч. 5 ст. 265 ЦПК України при ухваленні рішення суд має вирішити питання про розподіл судових витрат. За змістом ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Частинами 1, 2 ст. 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з ч. 1 ст. 142 Цивільного процесуального кодексу України та ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» у разі, зокрема, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Позивачем сплачено судовий збір у розмірі 970 грн, тоді як при подачі до суду позовної заяви про розірвання шлюбу необхідно було сплатити судовий збір у розмірі 1211,20 грн, проте до поданих процесуальних документів в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору, що становить 968, 96 за одну вимогу (пункт 3 статті 4 та ч. 3. ст.4 Закону України «Про судовий збір»). Про повернення з державного бюджету судового збору у надмірно сплаченому розмірі позивач не заявляє, його розмір є не значним. Відповідач визнала позовні вимоги, відтак судовий збір у розмірі 484,48 грн підлягає поверненню позивачу. Позивач вимоги про стягнення судових витрат з відповідача не заявляє.

Outcome: approved