Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-13 00:00:00

13 червня 2025 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позов мотивований тим, що вона з 18 травня 1997 року перебуває з відповідачем у шлюбі, який зареєстрований Турійським відділом реєстрації актів громадянського стану Волинської області, актовий запис за № 15. Вказуючи, що подружні відносини між ними фактично припинені, їхній шлюб існує лише формально, просила позов задовольнити, шлюб розірвати та стягнути з відповідача судові витрати. Позивачка та її представник у судове засідання не з`явилися, про дату, час і місце розгляду справи були належним чином повідомлені, 19 вересня 2025 року представник подав до суду заяву, в якій просив позов задовольнити, розглядати справу без його участі та за відсутності позивачки (а. с. 32). Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи був належним чином повідомлений, 29 вересня 2025 року подав до суду заяву, в якій вказав, що позовні вимоги визнає повністю та просить справу розглядати без його участі (а. с. 35). Враховуючи, що в судове засідання учасники судового розгляду не з`явилися, то відповідно до вимог частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши та оцінивши наявні в матеріалах справи письмові докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов належить задовольнити з таких підстав. За змістом частини першої статті 206 ЦПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Відповідно до частини першої статті 24\~СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно з частиною першою статті 55\~СК України дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. За змістом частин третьої та четвертої статті 56\~СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до положень частини третьої статті 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до статті 110 цього Кодексу. Згідно з частиною першою статті 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Встановлено, що сторони з 18 травня 1997 року перебувають у шлюбі, який зареєстрований Турійським відділом реєстрації актів громадянського стану Волинської області, актовий запис за № 15 (а. с. 7). Позивачка та відповідач подружніх відносин не підтримують, проживають окремо, спільного господарства не ведуть та їхній шлюб існує лише формально. За таких обставин справи та відповідно до зазначених норм матеріального права, а також враховуючи фактичні взаємини подружжя, те, що визнання відповідачем позову не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб, суд дійшов висновку, що подальше спільне життя сторін як подружжя і збереження шлюбу суперечило б їхнім інтересам, а тому шлюб між ними слід розірвати. Частиною першою статті 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За змістом частини першої статті 142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Виходячи з вищенаведених положень процесуального закону та враховуючи, що відповідач визнав позов до початку розгляду справи по суті, то судові витрати слід розподілити таким чином: повернути позивачці з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, - 484 гривні 48 копійок; стягнути з відповідача в користь позивачки 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, - 484 гривні 48 копійок. Згідно з пунктом 1 частини третьої\~статті 133 ЦПК України\~до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. За змістом статті 137\~ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. На підтвердження понесення витрат на правничу допомогу в розмірі 5000 гривень представник позивачки надав копію свідоцтва адвоката Герасимчука О. О. про право заняття адвокатською діяльністю, договір про надання правничої допомоги від 04 червня 2025 року, ордер на надання правової допомоги серії АВ № 1209538 від 11 червня 2025 року (а. с. 8-9, 10, 18). Витрати на професійну правничу допомогу на вказану суму є співмірними зі складністю цієї справи, наданим адвокатом обсягом послуг, відповідають критерію реальності таких витрат та розумності їхнього розміру. Відповідач відповідно до вимог частин п`ятої, шостої статті 137 ЦПК України клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, з обґрунтуванням його неспівмірності з викладеними у частині четвертій статті 137 ЦПК України критеріями не подавав. Враховуючи, що позов [PERSON] задоволений повністю, а суд позбавлений можливості зменшувати розмір витрат на правничу допомогу з власної ініціативи, то з відповідача на користь позивачки слід стягнути витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5000 гривень. На підставі викладеного, статей 24, 55, 56, 104, 105, 110, 112 СК України та

Outcome: approved