Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-15 00:00:00

02 червня 2025 року до Деснянського районного суду міста Києва надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] , 3-тя особа Приватний нотаріус Гудим Ольга Леонідівна про визначення часток у спільному сумісному майні. Вимоги позову обґрунтовані наступним. [INFO] померла мати позивача та відповідача - [PERSON] . 08.08.2024 р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гудим О.Л. була заведена спадкова справа №48/2024 щодо майна померлої, яка проживала та була зареєстрована за адресою [ADDRESS] . Спадкоємцем першої черги за законом після смерті матері є її син (позивач) [PERSON] [INFO] , який проживав та зареєстрований за адресою: [ADDRESS] та дочка (відповідач) [PERSON] , [INFO] , яка проживає та зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , яка відмовилась від прийняття спадщини шляхом подачі приватному нотаріусу Київського міського нотаріального округу Гудим О.Л. відповідної заяви від 08.08.2024 р. за №115. 09.04.2025 р. до третьої особи звернувся позивач з проханням видати свідоцтво про право на спадщину за законом на частку у праві спільної сумісної власності на квартиру [ADDRESS] . Відповідно до постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії приватного нотаріуса Гудим Ольги Леонідівни, від 09.04.2024 р. № 103/02-31, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Нотаріус повідомила, що було подано документ, що посвідчує право власності на квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] саме: договір купівлі-продажу нерухомості, зареєстрований на Київській Універсальній біржі року, копія якого міститься у спадковій справі, однак, в поданому документі відсутнє визначення, в яких частках була придбана квартира та яка саме частка належала безпосередньо спадкодавцеві - [PERSON] . Правовстановлюючий документ на нерухоме майно - договір купівлі-продажу нерухомості, зареєстрований Київською універсальною біржею від 25.12.1995 р., реєстраційний номер А8184/11262, в якому також не визначено частки (частини) нерухомого майна, що набувалася у власність покупцями. Право власності зареєстроване Київським бюро технічної інвентаризації 11.03.1996 р. у реєстрову книгу №38994 за [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , померлою [INFO] без визначення часток. Спадщину позивач прийняв, подавши заяву про прийняття спадщини. До складу спадкового майна після смерті матері - входить частина квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] , квартира була придбана позивачем, відповідачем та померлою на підставі договору купівлі-продажу нерухомості, зареєстрованого Київською універсальною біржею від 25.12.1995 р., реєстраційний номер [NUMBER] . В тексті договору відсутні відомості про розмір часток, в яких була придбана вказана квартира і, відповідно, неможливо визначити в яких частках ця квартира їм належить. Право власності на квартиру було зареєстровано за ними в Київському бюро технічної інвентаризації 11.03.1996 р. у реєстрову книгу №38994 за [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , померлою [INFO] , де також відсутні відомості про розмір часток. В Інформаційній довідці, виданій КП КМР « Київське міське бюро технічної інвентаризації» 25.10.2024 р. за № КВ-2024 №38089 на запит Київської державної нотаріальної контори №7 про підтвердження реєстрації права власності також відсутні відомості про розмір належних ним часток квартири, а отже квартира належить сторонам та померлій на праві спільної сумісної власності. Домовленості між сторонами про інший, ніж в рівних частках, розподіл часток у праві спільної сумісної власності на вказану квартиру не було і не могло бути, адже квартира [ADDRESS] була придбана сторонами та померлою після продажу квартири [ADDRESS] , згідно Договору купівлі-продажу нерухомості від 25.12.1995 р., яка належала сторонам та померлій на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 14.12.1995 р. ВАТ «Київхімволокно» №2с-385, та зареєстроване в БТІ 21.12.1995 р. в реєстровій книзі №7259. У зв`язку із невизначеністю розміру часток у праві спільної сумісної власності на квартиру видати Свідоцтво про право на спадщину за законом на частку, що належала померлій, неможливо. Отже, позивачу згідно Постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 09.04.2025 р. (індекс 103/02-31) було запропоновано звернутися до суду з позовом про визначення розміру часток у праві спільної сумісної власності на вказану квартиру. Після набрання чинності рішення суду про визначення розміру часток у справі спільної власності на квартиру позивачу буде видано Свідоцтво про право на спадщину за законом на частину квартиру. З огляду на вище викладене позивач просить суд: Визначити розмір часток в праві спільної сумісної власності на квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] наступним чином: - Визначити, що частка померлої [PERSON] , яка померла [INFO] , в праві спільної сумісної власності на квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] становить 1/3; Визначити, що частка [PERSON] , в праві спільної сумісної власності на квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] становить 1/3; Визначити, що частка [PERSON] , в праві спільної сумісної власності на квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] становить 1/3. Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 12 червня 2025 року відкрито провадження у справі за вказаним позовом. Справу призначено до підготовчого засідання. 25 вересня 2025 року представником позивача [PERSON] , адвокатом Косенко Н.Ю. на адресу суду подано зміни до позовної заяви про визначення розміру часток у справі спільної сумісної власності на квартиру відповідно до якої зазначили наступне. Враховуючи необхідність внесення змін до позовної заяви в частині уточнення позовної вимоги що стосується визначення розміру частки у праві спільної сумісної власності на квартиру відносно позивача сторона позивача вносить зміни до позовної хаяви та подає нову редакцію позову. Стороною позивач не вносяться зміни щодо підстав та аргументації позову, а також правового обґрунтування чи доказової бази. Оскільки, позивачу згідно Постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 09.04.2025 р. (індекс 103/02-31) було запропоновано звернутися до суду з позовом про визначення розміру часток у праві спільної сумісної власності на вказану квартиру. Після набрання чинності рішення суду про визначення розміру часток у справі спільної власності на квартиру позивачу буде видано Свідоцтво про право на спадщину за законом на частину квартиру. Для вирішення даної ситуації необхідно, щоб судом було визначено розмір часток у праві спільної сумісної власності на квартиру, а саме: Визначити, що частка померлої [PERSON] , яка померла [INFO] , в праві спільної сумісної власності на квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] становить 1/3; Визначити, що частка [PERSON] , в праві спільної сумісної власності на квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] становить 1/3; Визначити, що частка [PERSON] , в праві спільної сумісної власності на квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] становить 1/3. В іншій частині позов залишається без змін. Тож, сторона позивача викладає свої вимоги в наступній редакції, яка визначена в прохальній частині змін. Визначити розмір часток в праві спільної сумісної власності на квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] , а саме: Визначити, що частка [PERSON] , в праві спільної сумісної власності на квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] становить 1/3. Під час підготовчого розгляду справи представник позивача, адвокат Косенко Н.Ю. позовні вимоги викладені в новій редакції підтримала в повному обсязі. Відповідач [PERSON] до підготовчого розгляду справи не з`явилась. Про розгляд справи повідомлялась належним чином, про що матеріали справи містять відповідні докази. Будь яких заяв, клопотань на адресу суду не надходило. 3-тя особа Приватний нотаріус Гудим Ольга Леонідівна до підготовчого розгляду справи не з`явилась, на адресу суду подано заяву про розгляд справи за її відсутності на підставі наявних в матеріалах справи документів. 25 вересня 2025 року суд ухвалив закрити підготовчий розгляд справи та призначити справу в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні. До судового розгляду справи сторони не з`явились. Дослідивши матеріали цивільної справи, всебічно, повно та об`єктивно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, що мають істотне значення для правильного вирішення справи по суті та на яких ґрунтується позовні вимоги, оцінивши докази на предмет належності, достовірності та допустимості у їх сукупності, судом встановлено наступне. Статтею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує зокрема: чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини випливають зі встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Судом встановлено, що Відповідно до договору купівлі-продажу нерухомості, зареєстрованого Київською універсальною біржею від 25.12.1995 р., реєстраційний номер А8185/11261 купівлі продажу - квартири, [PERSON] продала квартири [ADDRESS] , яка належала їй на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 14.12.1995 р. ВАТ «Київхімволокно» №2с-385, та зареєстроване в БТІ 21.12.1995 р. в реєстровій книзі №7259. Відповідно до договору купівлі-продажу нерухомості, зареєстрованого Київською універсальною біржею від 25.12.1995 р., реєстраційний номер [NUMBER] , [PERSON] придбана квартира, яка розташована за адресою: [ADDRESS] . Право власності зареєстроване Київським бюро технічної інвентаризації 11.03.1996 р. у реєстрову книгу №38994 за [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , померлою [INFO] без визначення часток. Факт права власності на квартиру яка розташована за адресою: [ADDRESS] ., що належить [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] підтверджено Інформаційною довідкою виданої КП КМР «Київське міське бюро технічної інвентаризації» 25.10.2024 р. КВ-2024 №38089. Згідно витягу №77931686 про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 08.08.2024 р. вбачається, що приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гудим О.Л. була заведена спадкова справа №48/2024 щодо майна померлої [PERSON] яка померла [INFO] , місце реєстрації та проживання: за адресою [ADDRESS] . Разом з тим отримати свідоцтво про право на спадщину позивач не може, оскільки, як зазначено у постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії приватного нотаріуса Гудим Ольги Леонідівни, від 09.04.2024 р. № 103/02-31, [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на частку у праві спільної часткової власності на квартиру [ADDRESS] після смерті матері, [PERSON] , померлої [INFO] , що проживала та була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Нотаріус повідомила, що було подано документ, що посвідчує право власності на квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] саме: договір купівлі-продажу нерухомості, зареєстрований на Київській Універсальній біржі року, копія якого міститься у спадковій справі, однак, в поданому документі відсутнє визначення, в яких частках була придбана квартира та яка саме частка належала безпосередньо спадкодавцеві - [PERSON] . Згідно із частиною 1 статті 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним( частина 4 статті 41 Конституції України). Відповідно до частини 1 статті 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно з ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст. 355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. Зі змісту ст. 357 ЦК вбачається, що під терміном «визначення часток» законодавець розуміє визначення (встановлення) розміру частки співвласника у спільному сумісному майні. У частинах 1, 2 ст. 369 ЦК України передбачено, що співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників. Відповідно до положень ч. 1 ст. 368 і ч. 2 ст. 372 ЦК України визначено, що спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. Частинами 1, 2 ст. 370 ЦК України визначено, що співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Згідно ч. 1 ст. 356 ЦК України визначено, що власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Суд звертає увагу на те, що згідно з п.6 ч.1 ст.3 ЦК України, загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність. При вирішенні даного спору суд враховує, що одним із проявів верховенства права є положення про те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори. Справедливість одна з основних засад права і є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Суд враховує, що виключно позивачу належить право обирати спосіб захисту порушеного права і що в результаті визначення розміру частки між позивачем і відповідачем припиняється право спільної сумісної власності та виникає право спільної часткової власності. Як вбачається з практики ВССУ (а саме ухвали ВССУ від 12.12.2012 року № 6-44981ск12) ідеальна частка - це частка у праві на річ. Оскільки згідно із свідоцтвом про право власності на житло, а саме до договору купівлі-продажу нерухомості, зареєстрованого Київською універсальною біржею від 25.12.1995 р., реєстраційний номер [NUMBER] та зареєстроване в Київському бюро технічної інвентаризації 11.03.1996 р. у реєстровій книзі №38994, частки кожного із співвласників є рівними, кожен учасник спільної сумісної власності має право вимагати виділення ідеальних часток. Враховуючи вищевикладене, проаналізувавши встановлені обставини по справі, оцінивши надані докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є такими, що підлягають задоволенню. Враховуючи те, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло, квартира належить на праві спільної сумісної власності, частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, а тому суд вважає за можливе визначити частку у праві спільної сумісної власності на квартиру за [PERSON] у розмірі - 1/3.

Outcome: approved