Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-12 00:00:00

[PERSON] (надалі за текстом - позивач) звернулась до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства Акціонерного банку «Укргазбанк» (надалі за текстом - відповідач) про стягнення відшкодування за невиконання договору банківського вкладу. Позовні вимоги мотивовані тим, що 23 грудня 2022 року між позивачем та відповідачем був укладений договір №090/12/22/369 банківського вкладу в іноземній валюті «Валютний ЕКО-депозит» (далі - Договір) шляхом подання Заяви на розміщення депозиту від 23.12.22р. (далі Заява) на суму 2680,00 доларів США. Відповідно до поданої Заяви, строк зберігання коштів - 93 дні, дата зарахування (внесення) коштів - 23.12.22р., дата повернення вкладу - 27.03.23р. (включно). З настанням дати повернення вкладу грошові кошти повертаються вкладнику шляхом перерахування їх на картковий рахунок IBAN [NUMBER] відкритий в банку. Також в Заяві передбачена можливість автопролонгації строку зберігання коштів. В подальшому, на грошові кошті позивачки в суми 100463,82 грн., що знаходились на банківському рахунку позивачки в ПАТ АБ «Укргазбанк», відповідно до заяви про купівлю іноземної валюти на суму 2680,00 доларів США від 23.12.2022р. за підставою: «Купівля іноземної валюти для розміщення депозиту строком не менше трьох місяців», Відповідач придбав іноземну валюту та зарахував її на депозитний рахунок позивачки. В п. 6.3. Заяві вказано, що позивачка, має право відмовитися від продовження Строку зберігання коштів (автопролонгації) та припинити дію Договору шляхом подання заяви про витребування Депозиту до відділення Банку у письмовому вигляді або за телефоном Контакт-центру 0-800-309-00-0 до дня закінчення строку зберігання коштів/ продовженого Cтроку зберігання коштів, якщо умовами Договору передбачена можливість автопролонгації. Вимоги п.6.3 Заяві щодо умови відмовлення від автопролонгації, відповідно до яких останній день, коли вкладник має право припинити дію Договору шляхом подання заяви про витребування депозиту до відділення Банку - 26.03.2023 року є вихідним днем, останньою датою відмовлення від автопролонгації є перший за ним робочий день, тобто 27.03.2023 року. Відповідно до вищезазначеного, 27.03.2023 позивач, знаходячись у робочий (операційний час) у відділенні банку відповідача, повідомила відповідача про намір отримати суму вкладу та відмову від пролонгації депозитного договору шляхом подання заяви. Зазначена заява була зареєстрована відповідачем за №5-369/12/2023 від 27.03.2023. Незважаючи на подання заяви про витребування вкладу, депозитний вклад у розмірі 2680,00 доларів США 27.03.2023р. позивачці повернутий не був. Замість повернення вкладу, відповідач повідомив про те, що відбулася автопролонгація договору на строк до 29.06.2023 р., тобто ще на 93 дні. Згодом депозитний вклад був повернутий Відповідачем 29.06.2023 р. Відповідач у повному обсязі не виконав своїх зобов`язань за Договором №090/12/22/369 банківського вкладу в іноземній валюті «Валютний ЕКО-депозит» від 23.12.2022р., не повернув вклад зі спливом встановленого договором строку, всупереч волі позивачки розпорядився на свій розсуд коштами, що належать позивачці, залишивши їх ще на 93 дні на депозитному вкладі, чим порушив взяті на себе зобов`язання, згідно ст. 1060 ЦК України. Неповернення Відповідачем суми вкладу є істотним порушенням умов Договору, внаслідок якого позивачка позбавляється того прибутку, на який вона розраховувала при розпорядженні своїми коштами на свій розсуд. Позивачка, маючи у власності певні суми грошових коштів, задля отримання доходів, розміщує їх на депозитних рахунках в банках. Станом на кінець березня, найбільш прибутковим розміщенням коштів, на думку позивачки, були депозитні вклади в банках в гривні терміном на 3 місяця зі ставкою 18% річних. З метою отримання зазначеного прибутку, позивачка здійснила 28.03.2023 р. валютообмінну операцію наявної у неї суми 2680 доларів США за курсом 38.10 грн за долар. Того ж дня, отримана в результаті такого обміну сума 102 108,00 грн. була розміщена позивачкою на депозитному вкладі в банку терміном на 93 дні зі ставкою 18% річних (договір №44.1006.0323.ФО_Д, квитанція про зарахування коштів на депозитний рахунок №27425683 від 28.03.2023). В результаті такого розміщення коштів позивачка отримала дохід в розмірі 3769,80 грн. (102 108,00*0.18/365*93*0.805=3769,80). Таким чином, внаслідок неповернення відповідачем позивачці суми вкладу в розмірі 2680 доларів США, позивачка була позбавлена можливості отримання прибутку в розмірі 3769,80 грн., який вона розраховувала отримати при розпорядженні своїми коштами на свій розсуд шляхом обміну суми 2680 доларів США на гривню з подальшим розміщенням отриманої суми на депозитному рахунку під 18% річних терміном 3 місяця. Позивачка також зазнала збитків в наслідок зниження курсу долару США до гривні. 28.03.2023 р. Позивачка здійснила валюто обмінну операцію наявної у неї суми 2680 доларів США за курсом 38.10 грн за долар (Квитанція 2803-3515 від 28.03.2023р.). 2680$ *38.10 грн./$ = 102 108, 00 грн. Проте, курс обміну долара США станом на 30.06.2023 (в наступний день після повернення Відповідачем вкладу) склав 37.20 грн за долар. Тобто при обміні суми 2680,00$ за курсом 37.20 грн за долар (Квитанція № 44594 від 30.06.2023р.), Позивачка отримала суму 99 696,00 грн. (2680$ *37.20 грн./$=99 696,00 грн.), що на 2412,00 грн. менше, ніж Позивачка отримала б під час обміну валюти у випадку своєчасного повернення вкладу Відповідачем. (102 108, 00 грн. - 99 696,00 грн. = 2412,00 грн.). Отже, вказує, що позивачу було завдано збитків у результаті порушення Відповідачем її цивільного права загалом в сумі 6181,80 грн. (3769,80 + 2412,00=6181,80) Вказує, що нарахування та стягнення інфляційних втрат має бути здійснене в національній валюті України виходячи з наступних даних: сума несвоєчасно повернутого вкладу 2680,00 доларів США, кількість місяців з моменту звернення клієнта з вимогою про видачу коштів до дня фактичної видачі - квітень 2023 - червень 2023, курс долара США за офіційним курсом НБУ - 36,569 грн за 1 долар США, тобто сума боргу є 98004,92 грн. (2680USD*36,569=98004,92) Інфляційні нарахування на суму боргу розраховуються за формулою: Сума інфляційних втрат = (Сума боргу ? Сукупний індекс інфляції за період) / 100% - Сума боргу, де Сукупний індекс інфляції - добуток щомісячних індексів за відповідний період. У період з 01.04.2023 року по 29.06.2023 року, Сукупний індекс інфляції = 100,20% * 100,50% * 100,80% = 101,507% (за період Квітень 2023 - Червень 2023). Інфляційні нарахування = 98004,92*101,507%/100% - 98004,92 грн. = 1 476,93 грн. Таким чином, підсумовує, що загальна сума позову склала 7658,73 грн. (6181,80 грн. + 1476,93=7658,73), а отже просила суд задовольнити позов та стягнути з відповідача збитки. Ухвалою суду від 20 лютого 2024 року відкрито провадження по справі та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. 28.03.2024 року від представника відповідача надійшов відзив, в обґрунтування якого вказано, що взаємовідносини між Банком та позивачем регулюються відповідно до Правил відкриття та обслуговування рахунків фізичних осіб та надання послуг за платіжними картками ПУБЛІЧНИМ АКЦІОНЕРНИМ ТОВАРИСТВОМ АКЦІОНЕРНИМ БАНКОМ «УКРГАЗБАНК» (далі - Правила), що розміщені за посиланням https://www.ukrgasbank.com/upload/file/pravyla_010323.pdf. За результатами здійсненого аналізу встановлено, що 23.12.2022 відкрито валютний депозит (договір №090/12/22/369) строком дії до 27.03.2023, умовами якого передбачено можливість автоматичного продовження строку зберігання коштів (Автопролонгація). Враховуючи, що до 27.03.2023 позивач не повідомив Банк про намір повернення депозиту за телефоном контакт-центру 0-800-309-00-0, письмово у відділенні Банку або шляхом зміни параметру автопролонгації у мобільному додатку «Еко-Банк», то відповідно до пп. 4.4.3. Правил, продовження строку зберігання коштів на наступний строк відбулося автоматично (до 29.06.2023). Згідно п. 4.4.3 Правил, «продовження строку зберігання коштів відбувається автоматично у випадку невитребування Вкладником свого Депозиту шляхом подання заяви про витребування Депозиту, наданої до відділення Банку у письмовому вигляді, шляхом зміни параметру автопролонгації в Мобільному додатку або за телефоном Контакт-центру 0-800-309-00-0 до дня закінчення строку зберігання коштів та за умови, якщо на момент закінчення строку зберігання коштів в Банку діє відповідний вид Депозиту з можливістю автоматичного продовження Строку зберігання коштів». Згідно п. 6.3 заяви-Договору зазначено: «Я, маю право відмовитися від продовження Строку зберігання коштів (Автопролонгації), та припинити дію Договору шляхом подання заяви про витребування Депозиту до відділення Банку у письмовому вигляді або за телефоном Контакт- центру 0-800-309-00-0 до дня закінчення Строку зберігання коштів/ продовженого Строку зберігання коштів, якщо умовами Договору, передбачена можливість Автопролонгації. У випадку моєї відмови від Автопролонгації на дату укладення зі мною Договору, функція Автопролонгації не застосовується». Вказує, що в даному випадку, укладено договір про строковий вклад, отже банк повертає суму вкладу, внесеного на умовах повернення, визначеного в договорі, в разі якщо до 27.03.2024 року вкладник звертається про повернення суми вкладу, чого ним зроблено не було. Встановлений в договорі строк вкладу по 27.03.2023 (включно)), тобто якби до 27.03.2023 року вкладник звернувся до банку з приводу повернення коштів за договором банківського вкладу, банк міг би видати цей вклад 27.03.2024 року. Однак до 27.03.2023 року позивач до банку не звертався з приводу повернення суми вкладу, тому договір пролонговано. Датою початку нового строку зберігання коштів є кінцева дата попереднього строку зберігання коштів (пп. 4.4.2. Правил). Позивач звернулась до банку із заявою від 27.03.2024 року вже після проведення автопролонгації договору. З огляду на наведене банк посилається на те, що в його діях відсутні будь-які порушення умов договору. Також посилається, що позивачем не обгрунтовано суму неотриманого прибутку. А отже, представник відповідача просить відмовити у задоволенні позову. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню чатково з наступних підстав. Статтями 12,81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Як встановлено судом, 23 грудня 2022 року між позивачем та відповідачем був укладений договір №090/12/22/369 банківського вкладу в іноземній валюті «Валютний ЕКО-депозит» (далі - Договір) шляхом подання Заяви на розміщення депозиту від 23.12.22р. (далі Заява) на суму 2680,00 доларів США. Відповідно до поданої Заяви, строк зберігання коштів - 93 дні, дата зарахування (внесення) коштів - 23.12.22р., дата повернення вкладу - 27.03.23р. (включно). З настанням дати повернення вкладу грошові кошти повертаються вкладнику шляхом перерахування їх на картковий рахунок IBAN [NUMBER] відкритий в банку. Також в Заяві передбачена можливість автопролонгації строку зберігання коштів. В подальшому, на грошові кошті позивача в сумі 100463,82 грн., що знаходились на банківському рахунку позивача в ПАТ АБ «Укргазбанк», відповідно до заяви про купівлю іноземної валюти на суму 2680,00 доларів США від 23.12.2022р. за підставою: «Купівля іноземної валюти для розміщення депозиту строком не менше трьох місяців», відповідач придбав іноземну валюту та зарахував її на депозитний рахунок позивач. В п. 6.3. Заяві вказано, що позивач, має право відмовитися від продовження Строку зберігання коштів (автопролонгації) та припинити дію Договору шляхом подання заяви про витребування Депозиту до відділення Банку у письмовому вигляді або за телефоном Контакт-центру 0-800-309-00-0 до дня закінчення строку зберігання коштів/ продовженого Cтроку зберігання коштів, якщо умовами Договору передбачена можливість автопролонгації. Як вбачається з матеріалів справи, позивач 27.03.2023 звернулась до відповідача із заявою вх. №5-369/12/2023, в якій просила повернути суму депозитного вкладу за договором №901/12/22/369 та повідомила про незгоду на пролонгацію договору. Листом від 04.04.2023 АЮ «Укргазбанк» повідомлено позивача, що згідно депозитного договору №№901/12/22/369 строк зберігання коштів продовжено на 94 календарні дні на строк до 29.05.2023р. зі сплатою процентів із розрахунку вже 0,01% річних. Як свідчить платіжна інструкція №TR.22366599.12102.6013 від 29 червня 2023 року, [PERSON] було виплачено 2680,60 доларів США. Відповідно до п. 1 ст. 251 Цивільного кодексу України (далі - ЦКУ), строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Згідно з п. 5 ст. 254 ЦКУ, якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день. Таким чином, суд приходить до висновку, що останній день, коли вкладник має право припинити дію Договору шляхом подання письмової заяви про витребування депозиту до відділення Банку - 26.03.2023 року є вихідним днем, останньою датою відмовлення від автопролонгації є перший за ним робочий день, тобто 27.03.2023 року. Відповідно до ст. 1058 ЦКУ, за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Договір банківського вкладу, в якому вкладником є фізична особа, є публічним договором. До відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунка, якщо інше не встановлено цією главою або не випливає із суті договору банківського вкладу. Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 1060 ЦКУ, договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Договором може бути передбачено внесення грошової суми на інших умовах її повернення. За договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов`язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Умова договору про відмову від права на одержання вкладу на першу вимогу є нікчемною. Відповідно до ст. 526 ЦКУ зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Відповідно до статті 6 ЦКУ, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК України). Згідно ч. 1 ст. 627 ЦКУ, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відтак, суд приходить до висновку, що відповідач не виконав своїх зобов`язань за Договором №090/12/22/369 банківського вкладу в іноземній валюті «Валютний ЕКО-депозит» від 23.12.2022р., не повернув вклад зі спливом встановленого договором строку, всупереч волі позивача розпорядився на свій розсуд коштами, що належать позивачу, залишивши їх ще на 93 дні на депозитному вкладі, чим порушив взяті на себе зобов`язання, згідно ст. 1060 ЦК України. Як вбачається з матеріалів справи, з метою отримання зазначеного прибутку, позивач здійснила 28.03.2023 р. валютообмінну операцію наявної у неї такої ж суми 2680 доларів США за курсом 38.10 грн. за долар, що підтверджується квитанцією 2803-3515 від 28.03.2023р. Того ж дня отримана в результаті такого обміну сума 102 108,00 грн. була розміщена позивачем на депозитному вкладі в банку АТ «Юнекс Банк» терміном на 93 дні зі ставкою 18% річних, що підтверджується договором № 44.1006.0323.ФО_Д, квитанцією про зарахування коштів на депозитний рахунок №27425683 від 28.03.2023. В результаті такого розміщення коштів позивачка отримала дохід в розмірі 3769,80 грн. (102 108,00*0.18/365*93*0.805=3769,80). Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Згідно ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Статтею 623 ЦК України визначено, що боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Розмір збитків, завданих порушенням зобов`язання, доказується кредитором. Збитки визначаються з урахуванням ринкових цін, що існували на день добровільного задоволення боржником вимоги кредитора у місці, де зобов`язання має бути виконане, а якщо вимога не була задоволена добровільно, - у день пред`явлення позову, якщо інше не встановлено договором або законом. Суд може задовольнити вимогу про відшкодування збитків, беручи до уваги ринкові ціни, що існували на день ухвалення рішення. При визначенні неодержаних доходів (упущеної вигоди) враховуються заходи, вжиті кредитором щодо їх одержання. Статтею 22 Цивільного кодексу України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків, потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: 1) протиправної поведінки; 2) розміру збитків; 3) причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками; 4) вини. Отже, для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування збитків, потрібна наявність повного складу цивільного правопорушення, як-то: протиправна поведінка, дія чи бездіяльність особи; шкідливий результат такої поведінки (збитки); причинний зв`язок між протиправною поведінкою та збитками; вина правопорушника. Слід довести, що протиправна дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які виникли у потерпілої особи, - наслідком такої протиправної поведінки. Тобто, протиправна дія є причиною, а шкода -наслідком протиправної дії. Відсутність будь-якої з зазначених ознак виключає настання цивільно-правової відповідальності відповідача у вигляді покладення на нього обов`язку з відшкодування збитків. Отже, судом встановлено, що у зв`язку з невиконанням відповідачем умов договору щодо повернення суми вкладу, позивач втратив можливість примножити неотримані грошові кошти, зокрема шляхом укладення депозитного договору в гривні зі ставкою 18% річних терміном на 93 дні. Вказаний позивачем розмір прибутку та обґрунтування вимог про стягнення збитків дають підстави суду для висновку про доведеність позивачем причинно-наслідкового зв`язку між простроченням відповідача по виплаті суми депозиту в розмірі 2680,00 доларів США та можливим отриманням доходу у розмірі 3769,80 грн. В даній справі зазначені вимоги доведені позивачем належними та допустимими доказами, зокрема, Анкетою-заявою позивача на укладення договору 44.1006.0323.ФО_Д банківського вкладу фізичної особи UNEX Максимум від 28.2023 року на суму 102108,00 грн. Наведені обставини свідчать про наявність таких складових цивільного правопорушення як причинно-наслідкового зв`язку між протиправною поведінкою відповідача та збитками (упущеною вигодою) позивачки, а також обґрунтованого розміру збитків, що свідчить про можливість задоволення вимоги про стягнення з відповідача упущеної вигоди. Щодо збитків від зниження курсу суд приходить до наступного висновку. Як зазначалося в постанові Верховного Суду від 09.12.2020 року у справі № 127/27222/16-ц, «відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил статті 22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування. Відповідно до статті 22 ЦК України у вигляді упущеної вигоди відшкодовуються тільки ті збитки, які б могли бути реально отримані при належному виконанні зобов`язання. Позивач, як кредитор, який вимагає відшкодування збитків, має довести: неправомірність поведінки особи; наявність шкоди; причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою, що є обов`язковою умовою відповідальності та виражається в тому, що шкода має виступати об`єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди; вина завдавача шкоди, за виключенням випадків, коли в силу прямої вказівки закону обов`язок відшкодування завданої шкоди покладається на відповідальну особу незалежно від вини. При цьому, курсова різниця - різниця, яка є наслідком відображення однакової кількості одиниць іноземної валюти в національну валюту України при різних валютних курсах. Курсові різниці визначаються за монетарними статтями балансу. «Курсова різниця» жодним чином не може бути ні збитками, ні упущеною вигодою, оскільки кредитор міг і не отримати такі доходи. Коливання курсу валют, що призвело до курсової різниці, не можна розцінювати як неправомірні дії боржника, що призвели до позбавлення кредитора можливості отримати прибуток. Такий правовий висновок повністю узгоджується з позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 30 травня 2018 року у справі № 750/8676/15, провадження № 14-79 цс 18». Порядок установлення і використання офіційного курсу гривні до іноземних валют та банківських металів визначає Положення про встановлення офіційного курсу гривні до іноземних валют та курсу банківських металів, затверджене постановою Правління НБУ № 496 від 12 листопада 2003 року (далі - Положення) на виконання норм статей 7, 15 та 36 Закону України «Про Національний банк України». Відповідно до пункту 2 Положення офіційний курс гривні до долара США установлюється щоденно. Пунктом 3 Положення передбачено, що офіційний курс гривні розраховується до долара США - як середньозважений курс продавців і покупців, що склався поточного робочого дня за даними Системи підтвердження угод на міжбанківському валютному ринку України НБУ. Згідно з пунктом 11 Положення інформація про встановлені офіційні курси гривні до іноземних валют та банківських металів розміщується в міжнародній комп`ютерній мережі Інтернет. Пункт 9 зазначеного Положення діяв у редакції постанови Правління НБУ від 31 березня 2014 року № 180 і передбачав, що офіційний курс гривні до іноземних валют та банківських металів діє з часу його встановлення. За договором та законом, банк видає вклад в тій же валюті, в якій було здійснено вклад, а коливання курсу гривні до іноземної валюти має мінливий характер за своєю природою, банк не є винним у зміні курсу валют. Під укладання договору банківського вкладу, вкладник усвідомлював або мав усвідомлювати про те, що курс долара до гривні змінюється або може змінюватися, а отже, суд в цій части відмовляє у задоволенні позову. Щодо інфляційного нарахування на суму боргу згідно ст. 625 ЦК України суд приходить до наступного висновку. За змістом статті 1 Закону "Про індексацію грошових доходів населення" індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання. Офіційний індекс інфляції, що розраховується Держкомстатом, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти. Індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, іноземна валюта індексації не підлягає. Норми частини другої статті 625 ЦК щодо сплати боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов`язання, визначеного у гривнях. Відповідне положення міститься у постанові КЦС ВС від 3 березня 2021 року у справі № 130/2604/18. Вищевикладена правова позиція відображена у Постановах Верховного Суду у постановах від 04 червня 2020 року у справі № 369/5393/15 від 05 червня 2019 року у справі № 367/5899/15-ц, від 23 липня 2020 року у справі № 754/16773/17. Оскільки індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, а іноземна валюта, яка була предметом депозитного договору №090/12/22/369 банківського вкладу від 23.12.2022р., індексації не підлягає, тому суд відмовляє в задоволенні вказаної частини позовних вимог. А отже, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову в цій частині. Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Частиною 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким чином, позов підлягає до задоволення частково. Обґрунтовуючи своє рішення, суд приймає до уваги вимоги статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини. В рішеннях у справах «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torijav. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958, Seryavin and others v. Ukraine, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року Європейський суд з прав людини наголошує, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи («Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Консультативна рада європейських суддів у Висновку № 11 (2008) до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень зазначила, що «якість судового рішення залежить головним чином від якості його вмотивування. Виклад підстав прийняття рішення не лише полегшує розуміння та сприяє визнанню сторонами суті рішення, але, насамперед, є гарантією проти свавілля. По-перше, це зобов`язує суддю дати відповідь на аргументи сторін та вказати на доводи, що лежать в основі рішення й забезпечують його правосудність; по-друге, це дає можливість суспільству зрозуміти, яким чином функціонує судова система» (пункти 34-35). В контексті вказаної практики суд вважає обґрунтування цього рішення достатнім. На підставі наведеного,

Outcome: partial