Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-16 00:00:00

Позивачі [PERSON] та [PERSON] звернулися до суду з позовом до [PERSON] та [PERSON] про визначення порядку користування земельною ділянкою за адресою: [ADDRESS] . Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідно до Свідоцтва про право на спадщину за законом, виданим 31.08.2011 державним нотаріусомУманської міської державної нотаріальної контори Марченко Н.М., позивач [PERSON] є власником 49/200 часток житлового будинку, розташованого по [ADDRESS] , а відповідно до Свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 30.10.2019 державним нотаріусом Уманської міської державної нотаріальної контори Кравець Г.В., позивач [PERSON] є власником 49/200 частоквище вказаного житлового будинку. Відповідач [PERSON] на підставі Договору дарування 2-2518 від 16.05.1995, посвідченого нотаріусом Уманської державної нотаріальної контори, є власником 51/200 частки у праві власності на житловий будинок по [ADDRESS] . Відповідно до рішення Уманського міського народного суду від 08.08.1988 відповідач [PERSON] є власником 51/200 частки у праві власності на вище вказаний житловий будинок. Рішенням Уманського міського народного суду від 29.09.1993 було встановлено порядок користування земельною ділянкою за адресою: [ADDRESS] , між співвласниками [PERSON] , [PERSON] , частка яких становила 51/100, та [PERSON] , частка якого становила 49/100. Також за рішенням суду було виділено у користування [PERSON] , [PERSON] земельну ділянку під цифрою 2 площею 529 кв.м., а [PERSON] земельну ділянку під цифрою1 площею 508 кв.м. Проїзд площею 68 кв.м. залишено в загальному користуванні. У 2023 році позивачі звернулися до ТОВ «Геодезично-кадастрове бюро оцінки та аукціонів`із заявою про встановлення меж земельної ділянки в натурі по [ADDRESS] відповідно до рішення Уманського міського народного суду від 29.09.1993. Проте, у виділенні їм у приватну власність частин земельної ділянки було відмовлено у зв?язку з тим, що при встановленні (відновленні) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) ТОВ «Геодезично-кадастрове бюро оцінки та аукціонів» встановило, що загальна площа земельної ділянки становить 0,1015га, проте, при зверненні позивачів щодо приватизації вказаної земельної ділянки було встановлено, що відповідно до п. 4 ст. 120 ЗК України частка земельної ділянки, яка їм припадає, становить 49/100, що дорівнює 0,0497га,а відповідно до рішення Уманського міського народного суду від 29.09.1993 [PERSON] була виділена земельна ділянка площею 0,0508га, а [PERSON] та [PERSON] - площею 0,0529га. Загальна площа земельної ділянки згідно висновку судово-технічної експертизи та експлікації земельної ділянки технічного паспорта на житловий будинок садибного типу, складеного 03.06.2011, становить 0,1037га, що на 0,0022га менше фактичного користування земельною ділянкою. У зв?язку із зазначеним, виділити позивачам земельну ділянку для приватизації в тому розмірі, який встановлено рішенням Уманського міського народного суду Черкаської області від 29.09.1993, а саме площею 0,0508га неможливо, оскільки фактично загальна площа земельної ділянки менша на 0,001га, тому за вирішенням вказаного питання позивачі вимушені з даним позовом звернутися до суду. В судове засідання представник позивачів [PERSON] , [PERSON] - адвокат Мельник О.Ф. не з?явився, попередньо подав на адресу суду заяву в якій просить розглянути справу без його участі та без участі позивачів, підтримав заявлені позовні вимоги з уточненням та просив визначити порядок користування земельною ділянкою по [ADDRESS] відповідно до 2 Варіанту розподілу за наданим висновком експерта №2-07/2025 від 25.07.2025 та просить стягнути з відповідачів на користь позивачів судовий збір та оплату за проведення земельно-технічної експертизи. Відповідач [PERSON] та її представник адвокат Гупало М.М. в судове засідання не з?явилися, попередньо від [PERSON] до суду надійшла заява в якій просить розглянути справу без їх участі, не заперечує проти визначення порядку користування земельною ділянкою по [ADDRESS] відповідно до 2 Варіанту розподілу за наданим висновком експерта №2-07/2025 від 25.07.2025 та не заперечує проти сплати судових витрат в розмірі 1/2. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з?явилася, про день та час розгляду справи повідомлена належним чином. Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтею 12 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Рішенням Уманського міського народного суду Черкаської області від 29.09.1993 виділено у користування [PERSON] та [PERSON] земельну ділянку під цифрою 2 площею 529 кв. м., що у висновку судово-технічної експертизи зазначеночервоним кольором, розташовану в [ADDRESS] ; виділено у користування [PERSON] земельну ділянку під цифрою 1 площею 508 кв.м., що у висновку судово-технічної експертизи зазначено червоним кольором, розташовану в [ADDRESS] ; проїзд площею 68 кв.м. залишено в загальному користуванні. Відповідно до Свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 31.08.2011 державним нотаріусом Уманської міської державної нотаріальної контори Марченко Н.М., зареєстрованого в реєстрі за №4-2132, [PERSON] успадкувала після смерті батька [PERSON] частку від належних йому 49/100 часток житлового будинку, розташованого по [ADDRESS] . Тобто, за вказаним свідоцтвом успадкована нею частка майна склала 49/200 часток вказаного житлового будинку. Відповідно до Свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 30.10.2019 державним нотаріусом Уманської міської державної нотаріальної контори Кравець Г.В., зареєстрованого в реєстрі за №1-1502, [PERSON] успадкувала після смерті свого чоловіка [PERSON] належні йому 40/200 часток житлового будинку, розташованого по [ADDRESS] . Відповідно до Інформаціїз Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, єдиного реєстру заборон відчуження об?єктів нерухомого майна щодо об?єкта нерухомого майна, [PERSON] на підставі Договору дарування 2-2518 від 16.05.1995, посвідченого нотаріусом Уманської державної нотаріальної контори, є власником 51/200 частки у праві власності на житловий будинок по [ADDRESS] , а на підставі рішення Уманського міського народного суду від 08.08.1988 відповідач [PERSON] є власником 51/200 частки у праві власності на вище вказаний житловий будинок. Відповідно до Розпорядження Уманського міського голови №16-р від 19.02.2016 провулок Постишева в місті Умань Черкаської області був перейменований на провулок Вітряний. Згідно з Листом ТОВ «Геодезично-кадастрове бюро оцінки та аукціонів» за вих. №5 від 22.06.2023, адресованим [PERSON] за її зверненням та зверненням [PERSON] щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі по [ADDRESS] відповідно до рішення Уманського міського народного суду від 29.09.1993, повідомлено, що у виділенні їм у приватну власність частини земельної ділянки було відмовлено у зв?язку з тим, що при встановленні (відновленні) меже земельної ділянки в натурі (на місцевості) ТОВ «Геодезично-кадастрове бюро оцінки та аукціонів» встановило, що загальна площа земельної ділянки становить 0,1015га, проте, при зверненні позивачів щодо приватизації вказаної земельної ділянки було встановлено, що відповідно до п. 4 ст. 120 ЗК України частка земельної ділянки, яка їм припадає, становить 49/100, що дорівнює 0,0497га, а відповідно до рішення Уманського міського народного суду від 29.09.1993 [PERSON] була виділена земельна ділянка площею 0,0508га, а [PERSON] та [PERSON] - площею 0,0529га. Загальна площа земельної ділянки згідно висновку судово-технічної експертизи та експлікації земельної ділянки технічного паспорта на житловий будинок садибного типу, складеного 03.06.2011, становить 0,1037га, що на 0,0022га менше фактичного користування земельною ділянкою. У зв?язку із зазначеним, виділити позивачам земельну ділянку для приватизації в тому розмірі, який встановлено рішенням Уманського міського народного суду Черкаської області від 29.09.1993, а саме площею 0,0508га неможливо, оскільки фактично загальна площа земельної ділянки менша на 0,001га. На виконання ухвали Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 26.05.2025 про призначення судової земельно-технічної експертизи, надано Висновок експерта №2-07/2025, відповідно до якого запропоновано два можливі варіанти встановлення порядку користування земельною ділянкою за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до Варіанту №1 запропоновано [PERSON] , [PERSON] надати у користування дві відокремленні земельні ділянки загальною площею 0,0481га, (Додаток 1, позначено жовтим штрихуванням під №1), а саме: ділянка №1 площею 137,3 кв.м., що знаходиться під частиною житлового будинку з прибудовами(квартира №1 ), в межах поворотних точок:1-2-3-27-22-23-24-15-16-1; ділянка №2 площею 343,7 кв.м., що знаходиться під гаражем, сараєм та городом, в межах поворотних точок: 7-8-9-10-11-12-13-17-18-19-20-25-26-7. [PERSON] , [PERSON] надати у користування відокремлену земельну ділянку загальною площею 0,0461га, (Додаток 1,позначено синім штрихуванням під №2), що знаходиться під частиною житлового будинку з прибудовами (квартира №2 та №3 ) та передньою і задньою частиною двору, в межах поворотних точок: 3-4-5-6-7-26-25-20-21-23-22-27-3. Залишити в спільному користуванні співвласників відокремлену земельну ділянку площею 73.0 кв.м, під частиною спільного проїзду та можливістю вільного користування майном (Додаток 1, без штрихування під №3), в межах поворотних точок: 15-24-23-21-20-19-18-17-14-15. Загальна площа, що запропонована для користування співвласникам у варіанті №1, з урахуванням спільної частини, становить: БерезенкоВіті Володимирівні, [PERSON] - 0,518га; [PERSON] , [PERSON] - 0,0497га. Відповідно до Варіанту №2 запропоновано [PERSON] , [PERSON] у користування дві відокремленні земельні ділянки загальною площею 0,0486га, (Додаток 2, позначено жовтим штрихуванням під №1), а саме: ділянка №1 площею 137,3 кв.м, що знаходиться під частино. житлового будинку з прибудовами (квартира №1 ), в межах поворотних точок 1-2-3-27-22-23-24-15-16-1; ділянка № 2 площею 348,9 кв.м, що знаходиться під гаражем,сараєм та городом, в межах поворотних точок: 7-8-9-10-11-12-13-17-18-19-20-25-26-7. [PERSON] , [PERSON] надати у користування відокремлену земельну ділянку загальною площею 0,0466га, (Додаток 2, позначено синім штрихуванням під №2), що знаходиться під частиною житлового будинку з прибудовами (квартира №2 та №3 ) та передньою і задньою частиною двору, в межах поворотних точок: 3-4-5-6-7-26-25-20-21-23-22-27-3. Залишити в спільному користуванні співвласників відокремлену земельну ділянку площею 63,0 кв.м, під частиною спільного проїзду та можливістю вільного користування майном (Додаток 2, без штрихування під №3), з урахуванням спільної частини, становить: БерезенкоВіті Володимирівні, [PERSON] - 0,0518га, [PERSON] , [PERSON] -0,0497га. Згідно з ч. 4 ст. 120 ЗК України, у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди. За загальним правилом, закріпленим у частині першій статті 120 ЗК України, особа, яка набула права власності на будівлю чи споруду, стає власником (користувачем) земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику, якщо інше не передбачено у договорі відчуження нерухомості. При цьому при застосуванні положень статті 120 ЗК України у поєднанні з нормою статті 125 ЗК України слід виходити з того, що у випадку переходу права власності на об?єкт нерухомості у встановленому законом порядку право власності на земельну ділянку у набувача нерухомості виникає одночасно з виникненням права власності на зведені на земельній ділянці об?єкти. Це правило стосується й випадків, коли право на земельну ділянку не було зареєстроване одночасно з правом на нерухомість, однак земельна ділянка раніше набула ознак об`єкта права власності. Частиною першою статті 88 ЗК України встановлено, що володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності, здійснюються за згодою всіх співвласників згідно з договором, а у разі недосягнення згоди - у судовому порядку. Згідно з частинами третьою та четвертою статті 88 ЗК України учасник спільної часткової власності має право вимагати виділення належної йому частки із складу земельної ділянки як окремо, так і разом з іншими учасниками, які вимагають виділення, а у разі неможливості виділення частки - вимагати відповідної компенсації. Учасник спільної часткової власності на земельну ділянку має право на отримання в його володіння, користування частини спільної земельної ділянки, що відповідає розміру належної йому частки. Відповідно до частини першої статті 318 ЦК України кожен власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Однак право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Зазначені положення щодо користування власністю повинні застосовуватись до права користування земельною ділянкою. Право користування земельною ділянкою визначається відповідно до часток кожного з власників нерухомого майна, розташованого на цій земельній ділянці, якщо інше не було встановлено домовленістю між ними. Однак у будь-якому випадку наявне в однієї особи право не може порушувати права іншої особи (частина п?ята статті 319 ЦК України). При вирішенні спору, визначаючи варіанти користування земельною ділянкою, суд повинен виходити з розміру часток кожного зі співвласників на нерухоме майно, наявності порядку користування земельною ділянкою, погодженого власниками та визначеного на підставі відповідного договору, оформленого у встановленому законом порядку. Якщо суд установить, що співвласники визначили порядок користування й розпорядження земельною ділянкою, для зміни якого підстав немає, він ухвалює рішення про встановлення саме такого порядку. Якщо ж погодженого або встановленого порядку користування земельною ділянкою немає, то суд установлює порядок користування земельною ділянкою з дотриманням часток кожного співвласника у нерухомому майні та забезпеченням вільного користування кожним зі співвласників належним йому майном. Зазначений правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду України від 15 травня 2017 року у справі № 6-841цс16 та від 01 листопада 2017 року у справі № 6-2454цс16. При вирішенні спору про встановлення порядку користування земельною ділянкою, визначаючи варіанти користування, суд повинен виходити з розміру часток кожного зі співвласників на нерухоме майно, наявності порядку користування земельною ділянкою, погодженого власниками або визначеного на підставі відповідного договору, оформленого у встановленому законом порядку(постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від13.11.2019 у справі №686/6888/15-ц,постанова Верховного Суду у складі колегії суддівПершої судової палати Касаційного цивільного суду від03.04.2019 року у справі № 636/1088/15-ц). Позивачі запропонували виділити співвласникам у користування земельні ділянки відповідно до Варіанту 2, зазначеного у Висновку експерта №2-07/2025. Відповідач [PERSON] погодилася на запропонований позивачем Варіант 2 порядку виділення земельних ділянок. Проаналізувавши варіанти розподілу земельної ділянки, запропоновані експертом, враховуючи думку користувачів земельною ділянкою по [ADDRESS] , суд приходить до висновку про те, що найбільш доцільним є запропонований експертом та обраний сторонами другий варіант розподілу земельної ділянки і він не завдасть шкоди раціональному використанню земельної ділянки, не позбавить можливості кожного з співвласників користуватись своєю частиною будинковолодіння. За таких обставин суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, у разі задоволення позовних вимог, сплачений позивачами судовий збір підлягає стягненню з відповідачів на користь позивачів.

Outcome: approved