Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-14 00:00:00

19.09.2025 представник ТОВ «Кошельок» Гурський Г.Ю. звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором про надання коштів у позику № 3058213625-467843 від 19.09.2021 в розмірі 19326,31 грн. з яких 6650,00 грн. основний борг, 12676,31 грн. борг за відсотками. Позовні вимоги мотивовані тим, що 19.09.2021 між ТОВ «Кошельок» та відповідачем укладено договір про надання грошових коштів у позику № 3058213625-467843 в письмовій формі у вигляді електронного документа, створеного та підписаного згідно з вимогами, визначеними ЗУ «Про електронні документи та електронний документообіг», а також з урахуванням особливостей, передбачених ст.ст.3, 11, 12 ЗУ «Про електронну комерцію». Строк позики складає 14 днів, дисконтна (знижена) процентна ставка 0,01 %, стандартна - 2,2% на день, базова. Позикодавець свої зобов`язання виконав та надав позичальнику грошові кошти в розмірі 6650,00 грн. Однак, відповідач умови договору не виконував і станом на подання позову утворилась заборгованість на суму 19326,31 грн., в тому числі заборгованість за тілом кредиту в розмірі 6650,00 грн., заборгованість за процентами 12676,31грн., яку позивач просить стягнути з відповідача по справі на свою користь, а також судові витрати по сплаті судового збору і витрати на професійно правничу допомогу. Ухвалою суду від 23.09.2025 відкрито спрощене провадження по справі. 07.10.2025 на адресу суду від АТ КБ «ПриватБанк» надійшов лист №20.1.0.0.0/7-250924/59458-БТ від 29.09.2025 з підтвердженням про імітування на ім`я [PERSON] картки № [NUMBER] та зарахування 6650,00грн. згідно виписки по рахунку за період з 18.09.2021-20.09.2021. 11.10.2025 до суду від представника відповідача [PERSON] адвоката Сікорської І.С. надійшов відзив на позовну заяву. У відзиві представник відповідача заперечує проти задоволення позову з підстав відсутності в матеріалах справи кредитного договору №3058213625-467843 від 19.09.2021 підписаний відповідачем за допомогою одноразового цифрового підпису, наявна лише роздруківка договору, не підписана ні власноручно ні цифровим підписом. Також у матеріалах справи відсутні докази перерахування відповідачу грошових коштів, з наданого розрахунку боргу неможливо встановити періоди за які виник борг, тощо. Позивачем нараховані відсотки з порушенням приписів ст. 1048 ЦК України (поза межами кредитування), мають бути зменшені бо в шість раз перевищують розмір боргу. Крім того, представник відповідача заперечує проти клопотання позивача про витребування інформації про видачу банківської картки та виписки по рахунку відповідача бо відповідач не вказав які заходи вжив аби отримати таку інформацію. Також представник відповідача заявляє про пропуск позивачем строку позовної давності бо звернувся до суду 19.09.2025, а кредит мав бути повернутий 02.10.2021 то строк сплинув 02.10.2024 та просить його застосувати. В судове засідання представник позивача ТОВ «Кошельок» не з`явився, до суду надав клопотання про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав та просив задовольнити. Відповідач та його представник в призначене судове засідання не з`явились, представник відповідача надав клопотання про розгляд справи за його відсутності. Враховуючи, що всі особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з`явились, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи і оцінивши отримані докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що 19.09.2021 між ТОВ «Кошельок» та [PERSON] було укладено договір про надання коштів у позику № 3058213625-467843. Відповідно до умов договору позивач надає відповідачу позику в розмірі 6650,00 грн. на строк 14 днів, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в порядку та на умовах, визначених цим договором (графік розрахунків). За користування кредитом позичальник сплачує товариству 2,2 % в день (після закінчення лояльного періоду). ТОВ «Тас\~Лінк» листом\~від 17.06.2025\~підтвердило транзакцію\~19.09.2021\~о 16:21:52\~суму 6650,00грн.,\~банк-еквайр\~АТ «Таскомбанк,\~маска картки\~№ [NUMBER] ……2891\~та випискою по рахунку [PERSON] в АТ КБ «ПриватБанк» за період з 18.09.2021-20.09.2021. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст.1048 ЦК України). Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Відповідно до ст. ст. 526, 612, 625 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. З договору від 19.09.2021, встановлено що його укладено в електронній формі, протилежних доказів відповідачем не надано, як і доказів заволодіння третіми особами даними маски картки № [NUMBER] ……2891 відповідача, укладення договору та заволодіння його коштами. До того ж, відповідач заперечуючи про надмірне нарахування відсотків за умовами договору фактично визнає наявність досягнутих між сторонами домовленостей щодо отриманого кредиту. У статті 3 Закону України "Про електронну комерцію" зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (пункт 6 частини першої ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»). У ст. 11 Закону України "Про електронну комерцію" передбачено, порядок укладення електронного договору. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів (ст. 12 Закону України "Про електронну комерцію"). Згідно з ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. У частинах першій та другій ст. 639 ЦК України зазначено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Відповідно до ч. 1 ст. 640 ЦК України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною (ч.1 ст. 642 ЦК України). Спору щодо укладення угоди, отримання позичальником коштів немає, а суд погоджується, що зобов`язання, що виникли за таким договором підлягають виконанню на підставі його умов. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Статтею 514 ЦК України, встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено за договором або законом. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Долучені до матеріалів справи письмові докази підтверджують укладення відповідачем договору та отримання кредитних коштів, існування заборгованості, викладеної в позовних вимогах. Щодо вимог про стягнення заборгованості по сплаті відсотків, суд виходить з наступного. Відповідно до вимог статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно з ст.598\~ч.1\~ЦК України зобов`язання припиняється на підставах, встановлених договором або законом, зокрема, виконанням, проведеним належним чином (ст.599 ЦК України, п.17 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин»). Пунктами 2.1., 2.6. договору передбачено, що кредит надається строком на 14 днів (лояльний період) початком якого є дата підписання договору, а закінченням є дата зарахування на поточний рахунок кредитодавця. Датою повернення кредиту, так само як і датою сплати процентів, вважається дата зарахування коштів на рахунок кредитодавця. Відповідно до п.3.5 договору сторони погоджуються що у випадку користування кредитом з боку позичальника більше за визначений лояльним періодом, встановлений п.2.1 договору або додатковими угодами між сторонами зобов`язання позичальника за цим договором продовжуються на весь період користування кредитом, правила нарахування процентів за процентною ставкою визначеною па.3.4 договору скасовуються з моменту початку їх застосування і до взаємовідносин між сторонами застосовуються правила нарахування процентів за понадстрокове користування кредитом, а саме 2,2% за кожен день користування кредитом, починаючи з дати укладення договору і до дня повного повернення кредиту. За умовами п.3.7 договору зобов`язання щодо повернення основної суми переносяться на наступний день після закінчення лояльного періоду, але не більше ніж на 90 днів після закінчення лояльного періоду. Таким чином, лояльний період тривав до 01.10.2021, а після цього строк кредитування тривав 90 днів який закінчився 30.12.2021. З наданого позивачем розрахунку судом встановлено, що початком нарахування відсотків є 19.09.2021 за ставкою в межах лояльного періоду до 02.10.2021 та з 03.10.2021 до 31.12.2021 розмір відсотків нараховані за продовжений строк кредитування в загальній сумі 13167,00 грн. та здійснена оплата в сумі 500,00 грн. свідчить про фактичний розмір боргу по відсотках в сумі 12676,31 грн. вказаний розрахунок відповідає умовам договору зазначених вище. Таким чином, вимоги про стягнення заборгованості з [PERSON] є обґрунтованими. Разом з тим, відповідач в своєму відзиві просить застосувати до правовідносин строк позовної давності. Відповідно до частини 1 статті 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (частина 1 статті 257 Цивільного кодексу України). Згідно з частиною 1 статті 261 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Частиною другою статті 264 Цивільного кодексу України визначено, що позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 Цивільного кодексу України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову. Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання і тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, які мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо втратили свою достовірність і повноту зі плином часу (пункт 51 рішення від 21 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі "Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства"; пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою у справі "ВАТ "Нафтова компанія "Юкос" проти Росії"). Відповідно до частини 3 статті 267 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. ТОВ «Кошельок» звернулося до суду 19.09.2025 з позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] заборгованість за договором №3058213625-467843 від 19.09.2021 за період з 19.09.2021 по 31.12.2021. Заявляючи клопотання про застосування строків позовної давності представник відповідача вказувала, що строк позовної давності сплинув 02.10.2024 бо кредит надається на 14 днів. Разом з тим суд звертає увагу відповідача на наступні обставини. За умовами п.3.7 договору № 3058213625-467843 від 19.09.2021 строк повернення кредиту складає 90 днів після закінчення лояльного періоду та цим обставина вище надана відповідна оцінка. Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 "Про поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2", з урахуванням постанови Кабінету Міністрів України №392 від 20.05.2020 "Про всановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2", з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19 з 12.03.2020 на всій території України встановлено карантин. Законом України від 30.03.2020 №540-ІХ "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічна: гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби COVID-19 розділ "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України доповнено, зокрема, пунктом 12 такого змісту: "Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України: метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину". Зазначений Закон України від 30.03.2020 № 540-ІХ набрав чинності 02.04.2020. Постановою Кабінету Міністрів України від 27.06.2023 № 651 "Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширення на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричини коронавірусом SARS-CoV-2" відмінено з 24 години 00 хвилин 30.06.2023 на всій території України карантин, встановлений з метою запобігання поширенні, території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2. Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеку" і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, дію якого неодноразово продовжено, зокрема, Законом України Про затвердження Указу Президента України "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" від 06.02.2024 № 3564-ІХ , яким затверджено Указ Президента "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" від 05.02.2024 № 49/2024 та строк дії воєнного стану в Україні продовжується з 05:30 14.02.2024 на 90 діб, тобто до 14 травня 2024 року і продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 7 серпня 2025 року строком на 90 діб. За приписами пункту 19 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24.02.2022 № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24.02.2022 № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану. Таким чином, враховуючи те, що строк позовної давності за період з 19.09.2021 закінчувався 19.09.2024, а також те, що на всій території України запроваджено карантин до 30.06.2023, а під час дії карантину строки, визначені статтею 257 Цивільного кодексу України, продовжуються на строк дії такого карантину, введення на території України воєнного стану з 24.02.2022, який було неодноразово продовжено та який діє й на час розгляду, а перебіг позовної давності, визначений Цивільним кодексом України, зупиняється на строк дії такого стану, то період заборгованості з 19.09.2021 по 31.12.2021 не виходить за строки позовної давності. Таким чином, позовні вимоги не стосується стягнення заборгованості за період щодо якого сплив строк позовної давності, відповідачем не доведено належного виконання зобов`язань за договором. Враховуючи викладене, суд вважає можливим задовольнити позовні вимоги в повному обсязі та стягнути з відповідача на користь позивача нараховану заборгованість по договору в сумі 19326,31 грн. Згідно частини 1 та пункту 1 частини 2 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Виходячи з цього, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 2422,40 грн. судового збору, сплаченого при зверненні до суду. Відповідно до пунктів 1, 2 частини 3 статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес. Частиною 8 статті 141 ЦПК України встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Суд не має права його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта. Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: approved