Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-12 00:00:00

І. Виклад позиції сторін. [PERSON] звернулася з позовом до [PERSON] , треті особи: орган опіки та піклування Солотвинської селищної ради Тячівського району Закарпатської області та орган опіки та піклування Хустської міської ради Закарпатської області, про позбавлення батьківських прав. Позовні вимоги мотивує тим, що з 15 січня 2009 року по 10 травня 2019 року вона перебувала в шлюбі з відповідачем. Від даного шлюбу у них народилося двоє дітей: син [PERSON] , [INFO] , та дочка [PERSON] , [INFO] . З часу розірвання шлюбу діти проживають разом з нею, і з цього часу відповідач не приймає участі у вихованні дітей, не дбає про їх духовний, фізичний та моральний розвиток, не спілкується з ними. Також, відповідач не надає дітям жодної матеріальної допомоги. Вважає, що відповідач умисно ухиляється від виконання батьківських обов`язків. Посилаючись на вказані обставини просить позбавити відповідача батьківських прав щодо його неповнолітніх дітей: сина [PERSON] , [INFO] , та дочки [PERSON] , [INFO] . ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи. Позивач та її представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, дали пояснення аналогічні викладеним в позовній заяві. Крім цього позивач зазначила, що після розірвання шлюбу з [PERSON] , з яким у неї є двоє дітей, вона зареєструвала шлюб з [PERSON] , і від даного шлюбу у них народилася дитина. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Представник третьої особи - органу опіки та піклування Солотвинської селищної ради Тячівського району Закарпатської області Реднік М.В. в судовому засіданні позовні вимоги підтримала. Крім цього зазначила, що на даний час батькам та рідній сестрі відповідача не відоме місце його перебування, оскільки, близько 10 років тому, [PERSON] виїхав в російську федерацію, і зв`язок з ним пропав. Представник третьої особи - органу опіки та піклування Хустської міської ради в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. ІІІ. Інші процесуальні дії у справі. Ухвалою Тячівського районного суду Закарпатської області від 15 квітня 2025 року справу за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа: орган опіки та піклування Солотвинської селищної ради Тячівського району Закарпатської області, про позбавлення батьківських прав, прийнято до розгляду та відкрито провадження у ній. Ухвалою Тячівського районного суду Закарпатської області від 12 червня 2025 року до участі у даній справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні позивача, залучено орган опіки та піклування Хустської міської ради Закарпатської області. Ухвалою Тячівського районного суду Закарпатської області від 17 вересня 2025 року у даній справі закрито підготовче провадження та призначено судове засідання для розгляду по суті. ІV. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин. Із рішення Хустського районного суду Закарпатської області від 10 травня 2019 року відомо, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] , який був укладений 15 січня 2009 року, розірвано. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дітей [PERSON] та [PERSON] в розмірі по 1 500 грн. 00 коп., на кожну дитину (а.с. 12-13). Згідно даних свідоцтв про народження, [PERSON] народився [INFO] , [PERSON] народилася [INFO] , і їх мамою значиться [PERSON] , а батьком [PERSON] (а.с. 10-11). Із свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] відомо, що [PERSON] 15 березня 2024 року зареєструвала шлюб з [PERSON] та змінила прізвище на [PERSON] (а.с. 9). Згідно психолого-педагогічної характеристики [PERSON] , учениці 5-Б класу Хустської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 2 відомо, що вона виховується в неповній сім`ї (батьки розлучені). Батько [PERSON] перебуває за межами країни. Навчанням та поведінкою дитини в школі цікавиться лише мама. Батько, зі слів дитини, не дзвонить, не цікавиться її справами та не платить аліменти (а.с. 14). Із психолого-педагогічної характеристики [PERSON] , учня 9-Б класу Хустської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 2 відомо, що він виховується в неповній сім`ї (батьки розлучені). Батько не цікавиться навчанням сина, не бере участі у його вихованні. Батько, зі слів дитини, не дзвонить, не цікавиться його справами та не платить аліменти (а.с. 15). Згідно висновку органу опіки і піклування Солотвинської селищної ради від 22 серпня 2025 року, відповідач ухиляється від виконання батьківських обов`язків відносно своїх неповнолітніх дітей: сина [PERSON] , [INFO] , та дочки [PERSON] , [INFO] . Цим же висновком дано згоду на позбавлення відповідача батьківських прав щодо його неповнолітніх дітей: сина [PERSON] , [INFO] , та дочки [PERSON] , [INFO] (а.с.113-116). Неповнолітній [PERSON] в судовому засіданні показав, що останній раз бачив свого тата [PERSON] , коли був у першому класі. Тато його не вітає з днем народження, не телефонує до нього, з ним не спілкується, не дає кишенькові гроші. Де на даний час перебуває тато, йому не відомо. На даний час він не бажає спілкуватися з татом, оскільки у нього є новий тато. Малолітня [PERSON] в судовому засіданні показала, що останній раз бачила свого тата [PERSON] , приблизно десять років тому. Тато її не вітає з днем народження, не телефонує до неї, з нею не спілкується. Зазначила, що коли тато проживав разом з нею, то її та брата ніколи не бив, однак бив її маму. Спілкуватися з татом не бажає. V. Оцінка Суду. Згідно частини 1 статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до частин 1-4 статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Частиною 1 статті 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Устатті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року та протоколи до неї (далі - Конвенція), а також практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права. Відповідно до статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (частина третя статті 51 Конституції України). Згідно зі статтею 5 Сімейного кодексу України (далі - СК України) держава охороняє сім`ю, дитинство, материнство, батьківство, створює умови для зміцнення сім`ї. Держава створює людині умови для материнства та батьківства, забезпечує охорону прав матері та батька, матеріально й морально заохочує, підтримує материнство та батьківство. Держава забезпечує пріоритет сімейного виховання дитини. За частиною сьомою статті 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до статті 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Дитина є найбільш вразливою стороною в ході будь-яких сімейних конфліктів, оскільки на її долю випадає найбільше страждань та втрат. Судовий розгляд сімейних спорів, у яких зачіпаються інтереси дитини, є особливо складним, оскільки в його процесі вирішуються не просто спірні питання між батьками та іншими особами, а визначається доля дитини, а тому результат судового розгляду повинен бути спрямований на захист найкращих інтересів дитини. Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. У статті 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року передбачено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування (стаття 18). ЄСПЛ зауважує, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року). При вирішенні такої категорії спорів судам необхідно мати на увазі, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, вирішення сімейних питань, на який вони йдуть лише у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку. Дитина має право на особливе піклування та повинна мати свободу вибору щодо своїх батьків. Аналізуючи встановлені факти у контексті позбавлення батьківських прав, суди повинні зважувати на те, що позбавлення батьківських прав на дитину вже несе в собі негативний вплив на свідомість дитини, та застосовувати цей захід як крайню міру впливу та захисту прав дитини. Таким чином, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який необхідно розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків. Аналогічний правовий висновок викладений Верховним Судом у постановах: від 29 квітня 2020 року у справі № 522/10703/18 (провадження № 61-4014св20), від 13 квітня 2020 року у справі № 760/468/18 (провадження № 61-8883св19), від 11 березня 2020 року у справі № 638/16622/17 (провадження № 61-13752св19), від 23 грудня 2020 року у справі № 522/21914/14 (провадження № 61-8179св19). Права батьків і дітей, які засновані на спорідненості, становлять основоположну складову сімейного життя, а заходи національних органів, спрямовані перешкодити реалізації цих прав, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції. Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, позбавлення батька спорідненості з дитиною, а це буде вважатись виправданим лише за виняткових обставин (рішення ЄСПЛ від 18 грудня 2008 року у справі "Савіни проти України"). Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Відповідно до частини першої статті 164 СК України мати, батьки можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Звертаючись до суду із позовною вимогою про позбавлення батьківських прав позивач посилався, зокрема, на те, що відповідач ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей, не приймає участі у їх житті та не забезпечує необхідного утримання дітей. Відповідно до частин четвертої-шостої статті 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. У постанові Верховного Суду від 30 травня 2018 року у справі № 553/2563/15-ц зроблено висновок по застосуванню пункту 2 частини першої статті 164 СК України і вказано, що "ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками". Подібні правові висновки щодо застосування відповідних норм СК України викладені у постановах Верховного Суду: від 23 січня 2020 року в справі № 755/3644/19, від 23 червня 2021 року в справі№ 953/17837/19. У постанові Верховного Суду від 17 червня 2021 року у справі № 643/7876/18 зазначено, що, позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті споріднення з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох, з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на орган опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише за наявності вини у діях батьків. Судом встановлено, що в матеріалах справи відсутні належні та достатні докази винної поведінки відповідача, як батька, свідомого нехтування ним своїми обов`язками, які б свідчили про його умисне ухилення від виконання батьківських обов`язків щодо дітей. Матеріальне забезпечення дитини матір`ю не може свідчити про свідоме ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків. Суд не погоджується із висновком органу опіки та піклування про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав, оскільки в ньому відсутні дані про умисне ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків по утриманню дітей, не наведено обставин про намагання указаного органу як відповідального за захист прав дітей об`єктивно визначити ставлення батька до дітей, і яким чином позбавлення відповідача батьківських прав захистить інтереси дітей. Указаний висновок зроблений на підставі пояснень позивача та характеристики дітей. Очевидно, що висновок про доцільність позбавлення батьківських прав не може ґрунтуватися виключно на таких документах, він є дещо однобоким і таким, що не відповідає характеру спірних правовідносин. Також, у висновку не наведено мотивів про: причини усунення відповідача від утримання та виховання дітей; ставлення дітей до батька та батька до дітей на час складання висновку. Сам по собі висновок про доцільність позбавлення батьківських прав не є достатнім доказом, який беззаперечно підтверджує наявність підстав для позбавлення відповідача батьківських прав за відсутності інших належних доказів. Суд зазначає, що висновок органу опіки та піклування є одним із доказів, який відповідно до частини другої статті 89 ЦПК України суд оцінює у взаємному зв`язку з іншими доказами у справі. Також, суд вважає, що покази неповнолітнього [PERSON] та малолітньої [PERSON] не можуть мати вирішального значення у справі, оскільки діти не досягли віку, коли здатні повною мірою усвідомлювати значення своїх показів, а також вони можуть бути під впливом мами, з якою проживають. Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доведення обставин свідомого, умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, які можуть бути підставою позбавлення останнього батьківських прав, покладено на позивача. Вирішуючи спір, належним чином дослідивши та давши оцінку наданим сторонами доказам, суд приходить до висновку, що підстави, передбачені частиною першою статті 164 СК України для позбавлення відповідача батьківських прав, відсутні. Посилання позивача на те, що відповідач не приймає жодної участі у вихованні дітей, зокрема не піклується про їх фізичний і духовний розвиток, не є підставою для позбавлення його батьківських прав, оскільки позбавлення батьківських прав, тобто природніх прав, наданих батькам щодо дитини на її виховання, захист її інтересів та інших прав, які виникають із факту кровної спорідненості з дитиною, є крайнім заходом впливу, необхідність застосування якого позивач не довів. За встановлених у справі обставин, суд вважає, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, необхідність застосування якого за обставинами цієї справи не доведено; належних та допустимих доказів умисного та свідомого ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків щодо виховання дітей, які могли б бути законною підставою для позбавлення його батьківських прав стосовно дітей, позивачем не надано, а тому в задоволенні позовних вимог слід відмовити. Крім цього суд вважає, що слід попередити [PERSON] про необхідність змінити ставлення до виховання дітей: сина [PERSON] , [INFO] , та дочки [PERSON] , [INFO] . VІ . Розподіл судових витрат між сторонами. Відповідно до ч. 1, та ч.2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: dismissed