Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-08 00:00:00

25 грудня 2023 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшли матеріали справи за позовною заявою [PERSON] до Одеської міської Ради про відшкодування шкоди в загальному розмірі 446 575 гривень. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що [PERSON] на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] , належить автомобіль «FORD KUGA» державний номер [NUMBER] . З довідки 60.1/7484 від 09.11.2023 року наданої НПУ ГУНП в Одеській області Відділ поліції № 1, слідує, що на автомобіль «FORD KUGA» державний номер [NUMBER] , 05.11.2023 року біля буд. [ADDRESS] , відбулось падіння дерева, що було зафіксовано у Інформаційно-телекомунікаційної системи «Інформаційний портал Національної поліції України» ВП № 1 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області за № 21030 від 05.11.2023 року. Таким чином, позивачу через падіння на його автомобіль дерева, яке було розташовано на землі комунальної власності, спричинено матеріальний збиток, який складає 437975 грн. та який позивач просить стягнути з відповідача, а також моральну шкоду у розмірі 50000 гривень та судові витрати. За результатами автоматизованого розподілу справа передана для розгляду судді Чернявській Л.М. Ухвалою судді Приморського районного суду м. Одеси від 02 січня 2024 року відкрито провадження по справі в порядку спрощеного позовного провадження. 21 травня 2024 року представником Одеської міської ради подано до суду відзив на позовну заяву, в якому просили відмовити у задоволенні позовних вимог та, серед іншого, зазначили, що Одеська міська рада не є належним відповідачем у вказаній справі. 27 червня 2024 року до суду від позивача надійшла відповідь на відзив (відповідно до ст. 179 ЦПК України), в якій просили позов задовольнити в повному обсязі. 03 жовтня 2024 року до суду від уповноваженої особи Одеської міської Ради надійшло клопотання про розгляд справи в порядку загального позовного провадження, а саме призначення справи № 522/24413/23 в порядку загального позовного провадження, яке задоволено ухвалою суду від 03 жовтня 2024 року. 03 лютого 2025 року представником позивача адвокатом Миколюком А.П. подано до суду уточнену позовну заяву. В уточненій позовній заяві, з підстав викладених у ній, позивач звернувся з вимогами до Одеської міської ради, Виконавчого комітету Одеської міської ради, Департаменту міського господарства Одеської міської ради, Департаменту благоустрою міста Одеської міської ради, КП «Міськзелентрест», ТОВ «Керуюча компанія «Сервіс плюс». 04 лютого 2025 року ухвалою суду прийнято уточнену позовну заяву [PERSON] до Одеської міської\~ради,\~Виконавчого комітету\~Одеської міської\~ради,\~Департаменту міського\~господарства Одеської\~міської ради,\~Департаменту благоустрою\~міста Одеської\~міської ради,\~КП «Міськзелентрест»,\~ТОВ «Керуюча\~компанія «Сервіс\~плюс» про відшкодування шкоди, подану представником [PERSON] адвокатом Миколюком А.П. 06 березня 2025 року до суду від представника Виконавчого комітету\~Одеської міської\~ради надійшов відзив на позовну заяву, в якому просили відмовити у задоволенні позовної заяви та серед іншого, зазначили, що Виконавчий комітет\~Одеської міської\~ради не є належним відповідачем у вказаній справі. 19 березня 2025 року до суду від уповноваженої особи Департаменту з благоустрою міста Одеської міської ради надійшов відзив на позову заяву, згідно якого просила відмовити у задоволені позовних вимог до Департаменту з благоустрою міста Одеської міської ради у повному обсязі, посилаючись на те, що згідно, фактичні обставини справи свідчать про відсутність складу цивільного правопорушення з боку Департаменту з благоустрою міста Одеської міської ради, а тому просив відмовити у позові. 04 квітня 2025 року до суду від представника Департаменту міського господарства Одеської міської ради надійшов\~відзив\~на позову заяву, згідно якого просила відмовити у задоволені позовних вимог до Департаменту міського господарства Одеської міської ради у повному обсязі. Посилались на те, що до повноважень відповідача не належать а ні організація благоустрою міста, а ні визначення балансоутримувача та контроль за станом зелених насаджень. Згідно з положенням про Департамент міського господарства Одеської міської ради, затвердженим рішенням благоустрою міста Одеси № 35-VIII від 03.02.2021 року завданнями та функціями Департаменту є реалізація на території міста Одеси та місцевої політики у сфері благоустрою населених пунктів, здійснення самоврядного контролю за станом благоустрою та утримання території міста, інженерних споруд та об`єктів, підприємств, установ та організацій, майданчиків для паркування транспортних засобів, озеленення таких територій, охороною зелених насаджень, водних об`єктів, тощо (п. 2.1.1., п. 2.1.2. Положень). Між тим зелені насадження є елементом благоустрою, контроль над якими покладено на Департамент благоустрою міста Одеської міської ради, а тому Департамент міського господарства Одеської міської ради\~є неналежним відповідачем по справі. Таким чином підстав для покладання обов`язку з відшкодування шкоди позивачу на Департамент міського господарства Одеської міської ради немає. Позовні вимоги щодо моральної шкоди позивачем не доведені, а тому не підлягають задоволенню. 15 вересня 2025 року до суду позивачем подано додаткові пояснення у справі, в яких просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. 29 вересня 2025 року до суду від представника Комунального підприємства «Міськзелентрест» надійшли пояснення по справі, у яких просив у задоволені позовних вимог до КП «Міськзелентрест» відмовити повністю, посилаючись на те, що рішенням виконавчого комітету ОМР № 102 від 14.02.2008 року «Про утримання зелених насаджень у місті Одесі» КП «Міськзелентрест» доручено здійснювати утримання міських зелених насаджень загального користування згідно переліку. Зелені насадження розташовані за адресою: м. Одеса, вул. Космонавтів, 8, не входять у перелік насаджень КП «Місьзелентрест», а тому не знаходяться на балансі та не утримуються відповідачем. 29 вересня 2025 року ухвалою суду закрито підготовче провадження по справі та призначено справу до судового розгляду по суті. 07 жовтня 2025 року представником ТОВ «Керуюча компанія «Сервіс плюс» подано до суду пояснення по справі, у яких просив у задоволені позову до ТОВ «Керуюча компанія «Сервіс плюс» відмовити з підстав, що послуга «з управління багатоквартирним будинком» не включає в себе будь-яких послуг з утримання та обслуговування зелених насаджень відповідно до Закону України «Про житлово-комунальні послуги» та Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку». За рішенням співвласників усі або частина функцій з управління багатоквартирним будинком можуть передаватися управителю або всі функції - об`єднанню співвласників багатоквартирного будинку (асоціації об`єднань співвласників багатоквартирного будинку). Відповідальність кожного співвласника визначається пропорційно до його частки співвласника. Співвласники не несуть відповідальності за зобов`язаннями, що виникли внаслідок дій уповноваженої особи (осіб) та/або управителя, вчинених з перевищенням наданих їм повноважень. Співвласники не несуть відповідальності за зобов`язаннями, що виникли внаслідок дій або бездіяльності управителя, що порушують умови договору управління багатоквартирним будинком. Таким чином закон визначає, що співвласники багатоквартирного будинку здійснюють управління багатоквартирного будинку самостійно, однак можуть передати усі або частину функцій управителю. У той же час закон суворо забороняє управителю перевищувати свої повноваження, тобто виходити за межі частини функцій управління. Додатком до договору № 151 від 01.10.2020 року (Кошторис витрат на утримання будинку та прибудинкової території) передбачена послуга ТОВ «КК «Сервіс Плюс» здійснювати прибирання прибудинкової території та допоміжних приміщень будинку, і не передбачено будь-яких послуг, пов`язаних зі здійсненням «догляду за деревами», «видалення дерев» чи «підрізання дерев» тощо. 09 жовтня 2025 року до суду від представника Департаменту міського господарства Одеської міської ради надійшла заява про розгляд справи без участі.\~ У судовому засіданні представник позивача [PERSON] пояснив, що 05.11.2023 року на авто впало дерево, в результаті пошкоджено авто, тобто спричинено шкоду. Позивач звернувся до поліції. Була оцінка заподіяної шкоди-висновок судового експерта, відповідно до нього вартість пошкодження транспортного засобу становить 437 975 грн. Є правила благоустрою, тобто кожен з відповідачів повинен слідкувати за даною територією. Вважає, що була бездіяльність. Щодо моральної шкоди у розмірі 50 000 грн., то позивач був позбавлений можливості використовувати свою власність-рухоме майно у зв`язку з пошкодженням майна. В уточненій позовній заяві просить стягнути солідарно шкоду, а щодо обґрунтування позову, то в ньому зазначено законодавство, на підставі якого діють відповідачі. Представник ТОВ «Керуюча компанія «Сервіс плюс» у судовому засіданні заперечував проти позову та пояснив, що ТОВ «Керуюча компанія «Сервіс плюс» надає послуги по управлінню за будинком по [ADDRESS] і не включає послуг по утриманню зелених насаджень. Представник КП «Міськзелентрест» заперечував проти позовних вимог та пояснив, що дане дерево не знаходилось на балансі у відповідача та відповідно до чинного законодавства відсутнє належне обґрунтування позовних вимог саме до КП «Міськзелентрест». Даний відповідач, на думку представника, є неналежним відповідачем. Вказав, що дерево не передавалося на баланс до ЖКС. Суд, вислухавши учасників справи, із урахуванням наданих сторонами пояснень, дослідивши матеріали справи, оцінивши подані докази, приходить до наступного. Відповідно до\~статті 3 ЦК України, загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність. Вимога справедливості, добросовісності та розумності цивільного законодавства практично виражається у встановлені його нормами рівних умов для участі всіх осіб у цивільних відносинах, закріплені можливості адекватного захисту порушеного цивільного права або інтересу. Відповідно до частини першої\~статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з частиною 1 та 3\~статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. У відповідності до\~статті 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) шкоди іншій особі (деліктне зобов`язання). Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] , належить автомобіль «FORD KUGA» державний номер [NUMBER] . Судом встановлено, що 05.11.2023 року біля буд. № 8 по вул. Космонавтів в м. Одесі, відбулось падіння дерева на належний позивачу автомобіль «FORD KUGA» державний номер [NUMBER] . Згідно з довідкою 60.1/7484 від 09.11.2023 року наданою НПУ ГУНП в Одеській області Відділом поліції № 1, падіння дерева на автомобіль «FORD KUGA» державний номер [NUMBER] , 05.11.2023 року біля буд. [ADDRESS] , було зафіксовано у Інформаційно-телекомунікаційної системи «Інформаційний портал Національної поліції України» ВП № 1 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області за № 21030 від 05.11.2023 року Згідно з висновком щодо вартості матеріального збитку, заподіяного власнику колісного транспортного засобу, № 54/23-Е від 18 грудня 2023 року вартість матеріального збитку складає 437 975 грн. Зазначений висновок сторони не оспорювали. Отже судом встановлено факт завдання механічних пошкоджень автомобілю позивача в наслідок падіння дерева та розмір завданої шкоди , що не спростовано з боку відповідачів. Згідно з вимогами Правил утримання зелених насаджень у населених пунктах України, затверджених наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 10.04.2006 № 105, зі змінами, органи державної влади та органи місцевого самоврядування визначають на конкурсних засадах із числа спеціалізованих підприємств, організацій балансоутримувачів об`єктів благоустрою зеленого господарства державної та комунальної власності. Правилами визначено, що балансоутримувач - спеціально вповноважені на конкурсних засадах державними чи місцевими органами влади підприємства, організації, які відповідають за утримання та збереження зелених насаджень на підпорядкованих територіях зеленого господарства. В свою чергу, балансоутримувач забезпечує належне утримання та своєчасний ремонт об`єкта благоустрою власними силами або може на конкурсних засадах залучати інші підприємства, установи, організації, використовуючи для цього кошти, передбачені власником об`єкта. Відповідно до п. 5.5 вищезазначених Правил відповідальними за збереження зелених насаджень і належний догляд за ними є: на об`єктах благоустрою державної чи комунальної власності - балансоутримувачі цих об`єктів; на територіях установ, підприємств, організацій та прилеглих територіях - установи, організації, підприємства; на територіях земельних ділянках, які відведені під будівництво, - забудовники чи власники цих територій; на безхазяйних територіях, пустирях - місцеві органи самоврядування; на приватних садибах і прилеглих ділянках - їх власники або користувачі. Отже, відповідальність за належне утримання зелених насаджень покладається на балансоутримувача території, на якій розташовані ці насадження. Порядок утримання зелених насаджень на території міста визначається «Правилами благоустрою території міста Одеси», затвердженими рішенням Одеської міської ради від 23.12.2011 р. № 1631-VI, зі змінами (надалі - Правила благоустрою). Згідно з п. 3.1.1. Правил благоустрою організацію благоустрою населених пунктів забезпечують місцеві органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування відповідно до повноважень, установлених законом. Благоустрій здійснюється в обов`язковому порядку на всій території міста Одеси. П. 3.1.8. Правил благоустрою визначає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах повноважень визначають відповідно до закону балансоутримувачів об`єктів благоустрою державної та комунальної форм власності. Що стосується, балансоутримувачів об`єктів благоустрою, що перебувають у приватній власності, визначають їх власники. Пункт 2.4 Правил благоустрою зобов`язує підприємства, установи та організації у сфері благоустрою населених пунктів: Враховуючи зазначене, слід зауважити, що зелені насадження, які є елементами (частинами) об`єкту благоустрою та належать до комунальної власності, повинні бути передані на баланс (утримання) підприємствам, створеним органами місцевого самоврядування у сфері благоустрою, з метою їх оприбуткування та подальшого утримування, обслуговування, відновлення, проведення їх реконструкції, поточного та капітального ремонту. Таким чином, положення Правил благоустрою підтверджують, що відповідальність за об`єкти благоустрою несе саме балансоутримувач, тоді як підприємства, установи та організації зобов`язані утримувати лише ті об`єкти або їх частини, які закріплені за ними на підставі відповідного договору з балансоутримувачем або передані їм в установленому законом Документ сформований в системі «Електронний суд» 29.09.2025 6 порядку. Так, у матеріалах справи наявний договір про надання послуги з управління багатоквартирним будинком від 01.10.2020 року № 151, укладений між співвласниками багатоквартирного будинку за адресою: [ADDRESS] , з одного боку та ТОВ «Керуюча компанія «Сервіс плюс», з іншого боку (управитель). Предметом вказаного договору, зокрема, є надання послуги з управління багатоквартирним будинком шляхом утримання спільного майна будинку та його прибудинкової території. Послуга з утримання включає також прибирання прибудинкової території, виконання санітарно-технічних робіт, обслуговування внутрішньо будинкових систем, тощо. Згідно з відповідями відповідачів на неодноразові запити сторони позивача вбачається, що дерево, яке впало на автомобіль позивача адресою: м. Одеса, вул. Космонавтів, 8, перебуває на балансі ТОВ «Керуюча компанія «Сервіс плюс». Вирішуючи спір, суд виходить із наступного. Згідно з вимогами ст. ст.15,\~16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених ч. 1\~ст. 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі (пункт 1 частини другої\~статті 11 ЦК України). Відповідно до ч. 1 та п. 1 ч. 2\~ст. 22 ЦК України\~особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Зобов`язання про відшкодування шкоди - це правовідношення, в силу якого одна сторона (потерпілий) має право вимагати відшкодування завданої шкоди, а інша сторона (боржник) зобов`язана відшкодувати завдану шкоду в повному розмірі. Майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала (частина перша\~статті 1166 ЦК України). Юридичною підставою відповідальності, яка виникає внаслідок заподіяння шкоди (глава 82 ЦК України) є склад цивільного правопорушення, його елементи: шкода, протиправна поведінка, причинний зв`язок між шкодою і протиправною поведінкою, вина. У разі встановлення конкретної особи, яка завдала шкоду, відбувається розподіл тягаря доказування: позивач повинен довести наявність шкоди та причинний зв`язок, відповідач доводить відсутність протиправності та вину (схожий висновок див. постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 грудня 2022 року у справі № 214/7462/20 (провадження № 61-21130сво21). У випадку заподіяння майну чи здоров`ю особи шкоди внаслідок бездіяльності балансоутримувача, яка проявляється у незабезпеченні належного стану та догляду за утриманням об`єктів благоустрою, до яких відносяться зелені насадження, останній зобов`язується відшкодувати таку шкоду. Відповідно до ч. 1\~ст. 1173 ЦК України\~шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. Причинно-наслідковий зв`язок між пошкодженням належного позивачу автомобіля в результаті падіння дерева та протиправна бездіяльністю ТОВ «Керуюча компанія «Сервіс плюс», встановлено матеріалами справи на підставі належної оцінки зібраних у справі доказів та не спростовано відповідачем під час розгляду справи. У випадку заподіяння майну особи шкоди внаслідок бездіяльності балансоутримувача, яка проявляється у незабезпеченні належного стану та догляду за утриманням об`єктів благоустрою, до яких відносяться зелені насадження, балансоутримувач зобов`язується відшкодувати таку шкоду. Відповідного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 17 липня 2019 року у справі № 372/1891/17. За приписами частини першої та другої\~статті 11 Закону України «Про місцеве самоврядування»\~виконавчими органами сільських, селищних, міських, районних у містах (у разі їх створення) рад є їх виконавчі комітети, відділи, управління та інші створювані радами виконавчі органи. Виконавчі органи сільських, селищних, міських, районних у містах рад є підконтрольними і підзвітними відповідним радам, а з питань здійснення делегованих їм повноважень органів виконавчої влади - також підконтрольними відповідним органам виконавчої влади. Пунктом 7 частини першої\~статті 17 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» від 06 вересня 2005 року № 2807-IV\~(далі - Закон № 2807-IV) визначено, що громадяни у сфері благоустрою населених пунктів мають право звертатись до суду з позовом про відшкодування шкоди, заподіяної майну чи здоров`ю громадян унаслідок дій чи бездіяльності балансоутримувачів об`єктів благоустрою. Згідно зі\~статтею 25 Закону № 2807-IV\~утримання та благоустрій прибудинкової території багатоквартирного житлового будинку, належних до нього будівель, споруд проводиться балансоутримувачем цього будинку або підприємством, установою, організацією, з якими балансоутримувачем укладено відповідний договір на утримання та благоустрій прибудинкової території. Відповідно до частини 5\~статті 24 Закону № 2807-IV\~посадові особи підприємств, установ, організацій несуть відповідальність за невиконання заходів з благоустрою, а також за дії чи бездіяльність, що призвели до завдання шкоди майну та/або здоров`ю громадян, на власних та закріплених за підприємствами, установами, організаціями територіях відповідно до закону. Частиною четвертою\~статті 28 Закону № 2807-IV\~визначено, що негайне видалення пошкоджених дерев або кущів (їх частин) може здійснюватися підприємствами, установами, організаціями або громадянами в разі, якщо стан таких пошкоджених зелених насаджень загрожує життю, здоров`ю громадян, а також майну громадян та/або юридичних осіб. Утримання зелених насаджень у населених пунктах здійснюється у відповідності з Правилами утримання зелених насаджень у населених пунктах України (надалі - «Правила»), затвердженими\~Наказом міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України за № 105 від 10.04.2006 року. Відповідно до п. 2.1 Правил утримання зелених насаджень у населених пунктах України,\~зелені насадження - деревна, чагарникова, квіткова та трав`яна рослинність природного і штучного походження на визначеній території населеного пункту. Підпунктами 1, 2 пункту 4.14. Правил благоустрою території міста Одеси, затверджених рішенням Одеської міської ради від 23.12.2011 року №1631-VI, передбачено, що відповідальність за збереження зелених насаджень, догляд за ними, видалення сухостійних, пошкоджених хворобами та шкідниками зелених насаджень на вулицях перед будівлями до проїжджої частини, всередині квартальних насаджень та насаджень районів міста покладається на балансоутримувачів, власників, користувачів жилих, громадських, промислових будівель та споруд, а також на балансоутримувачів, власників, користувачів будівель підприємств побуту, торгівлі, закладів освіти, охорони здоров`я, розташованих на території житлової забудови, а на територіях підприємств, а також прилеглих до них ділянках і санітарно-захисних зонах на дані підприємства. Згідно з п.п.10, 11 п.7.2 Правил благоустрою території міста Одеси, на територіях, які належить прибирати, необхідно проводити\~весь комплекс робіт, спрямований на наведення та постійне підтримання чистоти і порядку, збереження зелених насаджень, а саме: регулярно знищувати бур`яни, скошувати траву заввишки більше 10 см, видаляти сухостійні дерева та чагарники, видаляти сухе та поламане гілля та забезпечувати їх вивезення. Видалення сухостійних дерев та чагарників провадиться на підставі рішення Компетентного органу; проводити заходи, що забезпечують збереження насаджень, квітників, газонів, а також заходи по боротьбі зі шкідниками та хворобами зелених насаджень шляхом укладання відповідних договорів із спеціалізованими підприємствами. Відповідно до п.5.5. Правил утримання зелених насаджень у населених пунктах України, відповідальними за збереження зелених насаджень і належний\~догляд за ними є: на об`єктах благоустрою державної чи комунальної власності - балансоутримувачі цих об`єктів; на територіях установ, підприємств, організацій та прилеглих територіях - установи, організації, підприємства; на територіях земельних ділянок, які відведені під будівництво, - забудовники чи власники цих територій; на безхазяйних територіях, пустирях - місцеві органи самоврядування; на приватних садибах і прилеглих ділянках - їх власники або користувачі. Розділом 9 Правил утримання зелених насаджень у населених пунктах України встановлено, що виробничий процес утримання об`єктів зеленого господарства включає: догляд за деревами і чагарниками, живоплотами, виткими рослинами, квітниками, газонами, садовими доріжками та майданчиками, малими архітектурними формами; захист зелених насаджень від шкідників і хвороб, садіння квітів, створення газонів, видаленням окремих дерев, садіння окремих дерев, видалення аварійних дерев, санітарне очищення території об`єкта благоустрою. Таким чином, відповідальними за збереження зелених насаджень, належний догляд за ними на об`єктах благоустрою державної чи комунальної власності є балансоутримувачі зелених насаджень, уповноважені органами місцевого самоврядування підприємства, які відповідають за утримання та збереження зелених насаджень. Поняття благоустрою населених пунктів визначене ч. 1\~ст. 1 Закону України «Про благоустрій населених пунктів», відповідно до положень якого це комплекс робіт з інженерного захисту, розчищення, осушення та озеленення території, а також соціально-економічних, організаційно-правових та екологічних заходів з покращання мікроклімату, санітарного очищення, зниження рівня шуму та інше, що здійснюються на території населеного пункту з метою її раціонального використання, належного утримання та охорони, створення умов щодо захисту і відновлення сприятливого для життєдіяльності людини довкілля. За приписами ч. ч. 1, 2\~ст. 20 Закону України «Про благоустрій населених пунктів»\~організацію благоустрою населених пунктів забезпечують місцеві органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування відповідно до повноважень, установлених законом. Благоустрій здійснюється в обов`язковому порядку на всій території населеного пункту (села, селища, міста). Статтею 21 Закону України «Про благоустрій населених пунктів»\~визначено, що зокрема елементами (частинами) об`єктів благоустрою є зелені насадження (у тому числі снігозахисні та протиерозійні) уздовж вулиць і доріг, в парках, скверах, на алеях, бульварах, в садах, інших об`єктах благоустрою загального користування, санітарно-захисних зонах, на прибудинкових територіях Правила утримання зелених насаджень міст та інших населених пунктів затверджуються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства, за погодженням із заінтересованими центральними органами виконавчої влади (частина сьома\~статті 28 Закону України «Про благоустрій населених пунктів»). У пункті 3.2 Правил утримання зелених насаджень у населених пунктах України, затверджених\~наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 10 квітня 2006 року № 105\~(далі - Правила), передбачено, що елементами благоустрою є: покриття доріжок відповідно до норм стандартів;\~зелені насадження (у тому числі снігозахисні, протиерозійні) уздовж вулиць і доріг, у парках, скверах і алеях, бульварах, садах, інших об`єктах благоустрою загального користування, санітарно-захисних зонах, на прибудинкових територіях; будівлі та споруди системи збирання і вивезення відходів; засоби та обладнання зовнішнього освітлення та зовнішньої реклами; комплекси та об`єкти монументального мистецтва; обладнання дитячих, спортивних та інших майданчиків; малі архітектурні форми; інші елементи благоустрою. Тобто дерево є елементом благоустрою. Правилами визначено, що балансоутримувач - спеціально вповноважені на конкурсних засадах державними чи місцевими органами влади підприємства, організації, які відповідають за утримання та збереження зелених насаджень на підпорядкованих територіях зеленого господарства. Відповідно до п. 3.1. Правил до об`єктів благоустрою у сфері зеленого господарства населених пунктів, зокрема, належать зелені насадження прибудинкової території. Згідно з п. 5.2. Правил балансоутримувач забезпечує належне утримання та своєчасний ремонт об`єкта благоустрою власними силами або може на конкурсних засадах залучати інші підприємства, установи, організації, використовуючи для цього кошти, передбачені власником об`єкта. Відповідальними за збереження зелених насаджень, належний догляд за ними є: на об`єктах благоустрою державної чи комунальної власності - балансоутримувачі цих об`єктів; на територіях установ, підприємств, організацій та прилеглих територіях - установи, організації, підприємства; на територіях земельних ділянок, які відведені під будівництво, - забудовники чи власники цих територій; на безхазяйних територіях, пустирях - місцеві органи самоврядування; на приватних садибах і прилеглих ділянках - їх власники або користувачі (пункту 5.5. Правил). Пунктом 9.1.11.3 Правил утримання зелених насаджень у населених пунктах України передбачено, що під час проведення щорічних обстежень зелених насаджень потрібно виявляти аварійні дерева. Згідно з п. 9.1.12. вказаних Правил, аварійним вважається дерево, яке може становити загрозу для життя і здоров`я пішоходів, транспортних засобів, пошкодити лінії електропередач, будівлі і споруди або перебуває у пошкодженому стані внаслідок снігопадів, вітролому, урагану та інших стихійних природних явищ чи за наявності гнилої серцевини стовбура, значної суховершинності, досягнення вікової межі. Крім того, відповідно до розділу 12 Правил, з метою контролю за станом міських зелених насаджень здійснюються їх загальні, часткові та позачергові огляди. Загальні огляди проводяться двічі на рік навесні та восени. При загальному огляді обстежують усі елементи об`єктів благоустрою, а при частковому лише окремі елементи. Позачергові огляди проводять після злив, ураганів, сильних вітрів, снігопадів, паводків тощо. Огляд проводять: балансоутримувач об`єкта, власник чи користувач земельної ділянки, а за даними обстежень складають відповідні акти. Підпунктами 1, 2 пункту 4.14. Правил благоустрою території міста Одеси, затверджених рішенням Одеської міської ради від 23.12.2011 року №1631-VI, передбачено, що відповідальність за збереження зелених насаджень, догляд за ними, видалення сухостійних, пошкоджених хворобами та шкідниками зелених насаджень на вулицях перед будівлями до проїжджої частини, всередині квартальних насаджень та насаджень районів міста покладається на балансоутримувачів, власників, користувачів жилих, громадських, промислових будівель та споруд, а також на балансоутримувачів, власників, користувачів будівель підприємств побуту, торгівлі, закладів освіти, охорони здоров`я, розташованих на території житлової забудови, а на територіях підприємств, а також прилеглих до них ділянках і санітарно-захисних зонах на дані підприємства. Згідно з п.п.10, 11 п.7.2 Правил благоустрою території міста Одеси, на територіях, які належить прибирати, необхідно проводити весь комплекс робіт, спрямований на наведення та постійне підтримання чистоти і порядку, збереження зелених насаджень, а саме: регулярно знищувати бур`яни, скошувати траву заввишки більше 10 см, видаляти сухостійні дерева та чагарники, видаляти сухе та поламане гілля та забезпечувати їх вивезення. Видалення сухостійних дерев та чагарників провадиться на підставі рішення Компетентного органу; проводити заходи, що забезпечують збереження насаджень, квітників, газонів, а також заходи по боротьбі зі шкідниками та хворобами зелених насаджень шляхом укладання відповідних договорів із спеціалізованими підприємствами. До відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать організація благоустрою населених пунктів, залучення на договірних засадах з цією метою коштів, трудових і матеріально-технічних ресурсів підприємств, установ та організацій незалежно від форм власності, а також населення; здійснення контролю за станом благоустрою населених пунктів, організації озеленення, охорони зелених насаджень і водойм, створення місць відпочинку громадян (підпунктом 7 пункту «а» ч.1\~ст. 30 Закону України «Про місцеве самоврядування»). Таким чином, суд погоджується з тим, що відповідальними за збереження зелених насаджень, належний догляд за ними на об`єктах благоустрою державної чи комунальної власності є балансоутримувачі зелених насаджень, уповноважені органами місцевого самоврядування підприємства, які відповідають за утримання та збереження зелених насаджень. А відшкодування шкоди, завданої пошкодженням автомобіля позивача в наслідок падіння дерева повинно здійснюватися особою у власності або на балансі якої перебуває земельна ділянка, на якій розташоване дерево, що впало та пошкодило автомобіль. Відтак, оскільки дерево, яке впала на належний позивачу автомобіль, було на балансовому обліку ТОВ «Керуюча компанія «Сервіс плюс», тому суд приходить до висновку, що обов`язок по відшкодуванню заподіяної позивачу майнової шкоди має бути покладений на ТОВ «Керуюча компанія «Сервіс плюс». Інші ж відповідачі на думку суду є неналежними відповідачами. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша\~статті 12 ЦПК України). Суд звертає увагу, що у п. 2\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди»\~роз`яснено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, завдана фізичній особі, майну фізичної особи чи майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. Тобто в деліктних зобов`язаннях передбачено презумпцію вини, якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. Суд вважає, що позивач довів належними та допустимими доказами факт завдання шкоди за участю бездіяльності відповідача ТОВ «Керуюча компанія «Сервіс плюс», розмір завданої шкоди, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинно-наслідковий зв`язок між протиправною поведінкою та завданою шкодою. Відповідно до статей\~12,\~81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. За змістом\~статті 89 ЦПК України\~суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Суд вбачає, що дерево, було розташовано вздовж дороги на вулиці за адресою [ADDRESS] не знаходяться на балансі ТОВ «Керуюча компанія «Сервіс плюс». При цьому, багаторічні насадження не можуть розглядатись як окремий об`єкт права власності без земельної ділянки, на якій вони знаходяться, оскільки є складовою частиною земельної ділянки. У випадку заподіяння майну особи шкоди внаслідок бездіяльності балансоутримувача, яка проявляється у незабезпеченні належного стану та догляду за утриманням об`єктів благоустрою, до яких відносяться зелені насадження, балансоутримувач зобов`язується відшкодувати таку шкоду. Відповідного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 17 липня 2019 року у справі № 372/1891/17. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі (частина 2\~статті 1192 ЦК України). Суд погоджується з визначеним розміром відшкодування матеріальної шкоди позивача у розмірі 437 975 грн. Розмір заподіяної матеріальної шкоди відповідачем не спростований, а отже наведена сума матеріальної шкоди 437 975 грн. є доведеною. Щодо відшкодування моральної шкоди. Судом встановлено, що позивач посилається на те, що діями відповідачів йому завдано моральну шкоду, яка полягла у душевних стражданнях,, моральних переживаннях, у порушенні нормальних життєвих зв`язків, які позначили негативні зміни і її житті, переживання незручності та психологічного дискомфорту, завдані внаслідок неправомірних рішень та бездіяльності відповідача. Неможливість керування автомобілем внесло у життя позивача й інші складності. Звичайний для позивача спосіб життя повністю порушений, знижений настрій, порушення сну, емоційна напруга Відповідно до частини другої\~статті 11 ЦК України\~однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, а отже, підставою цивільно-правової відповідальності як обов`язку відшкодувати шкоду, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі. Згідно\~з ст. 1167 ЦК України\~моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до положень\~ст. 23 ЦК України\~особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Пунктом 3\~Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової шкоди)» від 31 березня 1995 року за № 4\~(з подальшими змінами та доповненнями) встановлено, що під моральною шкодою потрібно розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями чи бездіяльністю інших осіб. У відповідності до п. 5\~Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року за № 4\~(з подальшими змінами та доповненнями), при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди з`ясуванню підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача, вини останнього в її заподіянні. Враховуючи роз`яснення Пленуму Верховного Суду України, даних у п. 9\~Постанови «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» за № 4 від 31 березня 1995р., згідно з якими розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Проте, суд критично оцінює посилання позивача на обґрунтування моральної шкоди. На думку суду, позивач не довів факт спричинення йому моральної шкоди, так як доказів фізичного болю чи страждань, як фізичних так і душевних, нанесення непрямих збитків, які зазнав позивач, до суду не представлено та судом не встановлено. Попри це, є очевидним, що пошкодження майна завдане позивачу, призвело до немайнових трат таких як стрес, втрата свого особистого часу, і пов`язаних з цим наслідків. При цьому, пошкодження майна через падіння дерева є подією, що викликає негативні емоції, а тому суд вбачає причинний зв`язок між протиправною поведінкою відповідача та немайновими, моральними втратами позивача. Враховуючи викладене, суд частково задовольняє вимогу про стягнення моральної шкоди та вважає необхідним стягнути на користь позивача 1 000 гривень. За частиною 1 статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Частиною 1 статті 80 ЦПК України передбачено, що питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до вимог частин 1-5 статті 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. За змістом ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд зокрема вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі "Проніна проти України"). Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Згідно Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), у якому, серед іншого, звертається увага, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожноїпідстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. За таких обставин, з огляду на зазначене, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню. Крім того, відповідно до ч. 1\~ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до змісту п. 3 ч. 2\~ст. 141 ЦПК України\~судові витрати, пов`язані з розглядом справи у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Судом встановлено, що позивач поніс додаткові витрати по сплаті судового збору, а також витрати пов`язані із розглядом справи, а саме вартість експертного дослідження, які підлягають стягненню з відповідача. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial