Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-15 00:00:00

У березні 2025 року ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (далі по тексту - ТОВ «ФК «ЄАПБ» ) звернулось до суду з позовною заявою про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором в розмірі 20810,00 грн. та сплаченого судового збору у розмірі 3028,00 грн. Позовні вимоги мотивовані тим, що 04.05.2024 року між ТОВ «Авентус Україна» та [PERSON] укладено кредитний договір № 7858552 про надання споживчого кредиту відповідно до Правил надання коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту ТОВ «Авентус Україна», розміщених на їх сайті creditplus.ua. Приймаючи умови кредитного договору, відповідач підтвердив, що він повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно дотримуватись цих правил. Ці правила є публічною пропозицією в розумінні ст.ст.641,644 ЦК України на укладення договору кредиту та визначають порядок і умови кредитування, права і обов`язки сторін та іншу інформацію, необхідну для укладення договору. 21.11.2024 року між ТОВ «Авентус Україна» як клієнтом та ТОВ «ФК «ЄАПБ» як фактором було укладено договір факторингу № 21112024, за умовами якого клієнт відступив фактору за плату належні йому права грошової вимоги за кредитними договорами, в тому числі й за кредитним договором № 7858552 від 04.05.2024 року. До ТОВ «ФК «ЄАПБ» відповідно до укладеного договору факторингу перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 7858552 від 04.05.2024 року у розмірі 20810,00 грн., з яких: заборгованість за основною сумою боргу -6000 грн., заборгованість за відсотками 9450 грн., заборгованість за пенею, штрафами 5360 грн. Ухвалою судді Чугуївського міського суду Харківської області від 25.03.2025 року відкрито провадження у справі, розгляд якої визначено проводити за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін, та призначено розгляд справи. Представник позивача в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином. У позовній заяві міститься клопотання проводити розгляд справи без його участі., не заперечує проти ухвалення у справі заочного рішення. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений відповідно до вимог ст.ст. 128-131 ЦПК України, причини неявки суду не повідомив, відзив на позовну заяву не надав. Заяв та клопотань до суду від відповідача до суду не надходило. Відповідно до ч. 2 ст. 191 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи. Враховуючи, що у справі є достатні дані про права і взаємовідносини сторін, відповідач належним чином повідомлений про місце і час судового засідання, суд розглядає справу у відсутності відповідача та ухвалює рішення на півдставі наданих доказів. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Перевіривши матеріали справи, дослідивши надані докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з частиною першої статті 15, частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. За змістом ст. ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Судом встановлено, що 04.05.2024 року між ТОВ «Авентус Україна» та [PERSON] укладено кредитний договір № 7858552 про надання споживчого кредиту відповідно до Правил надання коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту ТОВ «Авентус Україна», розміщених на їх сайті creditplus.ua. Приймаючи умови кредитного договору, відповідач підтвердив, що він повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно дотримуватись цих правил. Ці правила є публічною пропозицією в розумінні ст.ст.641,644 ЦК України на укладення договору кредиту та визначають порядок і умови кредитування, права і обов`язки сторін та іншу інформацію, необхідну для укладення договору. За умовами пунктів 1.3-1.4 цього кредитного договору сума кредиту (загальний розмір) складає 6\~000,00 грн., строк кредиту 360 днів, періодичність платежів зі сплати процентів кожні 15 днів; детальні терміни та дата останнього платежу по кредиту - 29.04.2025 вказується в таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, що є додатком №1 цього договору. Відповідно до п. 1.5.1 кредитного договору стандартна процентна ставка становить 1,50 % в день та застосовується в межах строку кредиту, вказаного п. 1.4 цього договору. Відповідно до пункту 2.1 договору кошти кредиту надаються товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування за реквізитами платіжної картки № [NUMBER] . Вказаний кредитний договір та паспорт споживчого кредиту, який містить такі ж умови кредитування, були підписані [PERSON] електронним підписом одноразовим ідентифікатором С9094 , 04.05.2024 14:10:02 (договір) та електронним підписом одноразовим ідентифікатором ВН7477, 04.05.2024 14:09:40 (паспорт кредиту) відповідно до ч. ч. 6, 8 ст.\~11, ст.\~12 Закону України «Про електронну комерцію». Підписуючи 04.05.2024 року кредитний договір та паспорт споживчого кредиту, що містить основні умови кредитування, електронним підписом одноразовим ідентифікатором, відповідач підтвердив, що з укладенням цього договору йому в чіткій та зрозумілій формі надана інформація відповідно до ст. 9 Закону України «Про споживче кредитування», відповідно до ст. 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», яка розміщена на Веб-сайті. Позичальник ознайомлений з усіма умовами Правил надання коштів у позику ( пункт 9.8 договору № 7858552 про надання споживчого кредиту). Відповідно до п.10 кредитного договору [PERSON] зазначено у якості додаткових контактних даних споживача: Особистий кабінет/Мобільний за стосунок «CreditPlus» та інші особисті дані. ТОВ «Авентус Україна» свої зобов`язання перед відповідачем за кредитним договором виконало, надавши кредит в сумі 14\~000,00 грн. шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку відповідача № [NUMBER] . Доказів того, що банківська картка з номером № [NUMBER] відповідачу не належить, останнім суду не надано. За змістом ч. 13\~ст. 11 цього Закону\~докази, подані в електронній формі та/або у формі паперових копій електронних повідомлень, вважаються письмовими доказами згідно із\~статтею 64 ЦПК України. Отже, наведене свідчить, що відповідач ознайомився і погодився з умовами договору, тобто сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов договору, а подані позивачем паперові копії електронних документів є допустимими письмовими доказами відповідно до ч. 13\~ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію». Кредитодавцем було здійснено [PERSON] нарахування кредитної заборгованості в розмірі 20810,00 грн., з яких: заборгованість за основною сумою боргу -6000 грн., заборгованість за відсотками 9450 грн., заборгованість за пенею, штрафами 5360 грн. Нараховані ТОВ «Авентус Україна» відсотки в межах строку дії договору станом на 21.11.2024 року за ставкою 1,50% в розмірі 9450 грн. підтверджується розрахунком заборгованості, наданої позивачем, яка не спростована відповідачем. Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 10 січня 2019 року у справі № 526/405/13 вказано, що факт не вчинення жодних дій, щодо розірвання кредитних договорів, або визнання їх не дійсними тривалий час, а також користуванням кредитними коштами та сплати відповідачем в рахунок часткового погашення заборгованості за кредитними договорами - є нічим іншим як визнання вище наведених кредитних договорів такими що укладені з досягненням всіх істотних умов, а також підтвердженням отриманням всіх благ передбачених кредитними договорами. 21.11.2024 року між ТОВ «Авентус Україна» як клієнтом та ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» як фактором було укладено договір факторингу № 21112024, за умовами якого клієнт відступив фактору за плату належні йому права грошової вимоги за кредитними договорами, в тому числі й за кредитним договором № 7858552 від 04.05.2024 року. До ТОВ «ФК «ЄАПБ» відповідно до укладеного договору факторингу перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 7858552 від 04.05.2024 року у розмірі 20810,00 грн., з яких: заборгованість за основною сумою боргу -6000 грн., заборгованість за відсотками 9450 грн., заборгованість за пенею, штрафами 5360 грн. Зазначене підтверджується копією вказаного договору факторингу № 21112024, актом прийому-передачі реєстру боржників за договором факторингу, витягом з реєстру боржників щодо [PERSON] . Згідно зі ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Зі змісту статей 512, 513 ЦК України слідує, що зміна кредитора у зобов`язанні здійснюється шляхом оформлення між первісним кредитором та новим кредитором відповідного договору в тій же самій формі, що і угода, за якою права відступаються. При цьому боржник не приймає ніякої участі в підписанні договору про відступлення та не є його стороною. У відповідності до ч.1ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Матеріали справи не містять даних про те, що відповідач оспорював цей договір факторингу в частині переданої позивачу вимоги за договором № 7178868 про надання споживчого кредиту від 18.10.2023 року з підстав недійсності внаслідок невидачі кредиту чи припинення зобов`язання у зв`язку з повним виконанням тощо. Отже, ТОВ «ФК«ЄАПБ» є належним стягувачем заборгованості з [PERSON] за кредитним договором № 7858552 від 04.05.2024 року у розмірі 20810,00 грн. Між тим суд не погоджується з вимогами позивача щодо стягнення з [PERSON] заборгованості за пенею, штрафами з наступних підстав. З 24.02.2022, відповідно до Закону України "Про правовий режим воєнного стану", в Україні введено режим воєнного стану. 15.03.2020 Верховна Рада України прийняла Закон України № 2120-IX «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану», яким розділ "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України доповнено новими пунктом 18 відповідно до якого у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної ст. 625 ЦК України, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24.02.2022 за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Також розділ IV "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про споживче кредитування" доповнено пунктом 61, відповідно до якого у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після дня його припинення або скасування у разі прострочення споживачем виконання зобов`язань за договором про споживчий кредит споживач звільняється від відповідальності перед кредитодавцем за таке прострочення. У разі допущення такого прострочення споживач звільняється, зокрема, від обов`язку сплати кредитодавцю неустойки (штрафу, пені) та інших платежів, сплата яких передбачена договором про споживчий кредит за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) споживачем зобов`язань за таким договором. Забороняється збільшення процентної ставки за користування кредитом з причин інших, ніж передбачені ч. 4 ст. 1056-1 ЦК України, у разі невиконання зобов`язань за договором про споживчий кредит у період, зазначений у цьому пункті. Норми цього пункту поширюються, у тому числі, на кредити, визначені ч. 2 ст. 3 Закону. Неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена договором про споживчий кредит, нараховані включно з 24.02.2022 за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за таким договором, підлягають списанню кредитодавцем". Враховуючи наведене, суд відмовляє у задоволенні позовних вимог ТОВ «ФК «ЄАПБ» в частині стягнення з [PERSON] заборгованості за пенею, штрафами в розмірі 5360 грн. Таким чином, загальний розмір заборгованості [PERSON] за кредитним договором № 7858552 від 04.05.2024 року складає 15450 грн. Відповідно до частини четвертої\~статті 263 ЦПК України\~при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі №2-383/2010 зроблено висновок, що\~стаття 204 ЦК України\~закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. Судовим розглядом\~встановлено,\~що кредитний\~договір \~ №\~7858552\~ від\~04.05.2024\~року,\~який укладений\~ в електронній формі відповідачем не оспорений та в установленому законом порядку недійсним його не визнано, а тому\~\~в силу положень\~\~ст. 204 ЦК України\~підлягає до виконання. Отже, з урахуванням відсутності спростування відповідачем презумпції правомірності договору на рівні закону або судового рішення, не можливості учасників цивільних відносин на рівні того чи іншого договору здійснювати його кваліфікацію як недійсного (нікчемного чи оспорюваного), суд вважає позовні вимоги доведеними в частині заборгованості за тілом кредиту та процентами. Згідно з положеннями ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. За нормами ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Як передбачено ст. 627 ЦК України, відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до положень ст. ст. 526, 530 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в установленні строки відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а згідно ст. 629 ЦК України - договір є обов`язковим для виконання сторонами. У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох і більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Частиною 5 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Положеннями статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно доЗакону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Отже, вказані положення закону передбачають альтернативні дії, які свідчать про підписання електронного договору, серед яких його підписання одноразовим ідентифікатором. Відповідно до статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій особі цього договору. Оскільки договір № 7858552 від 04.05.2024 року про надання споживчого кредиту підписаний [PERSON] \~ шляхом застосування електронного підпису одноразового ідентифікатора, тому слід вважати, що він укладений з додержанням письмової форми, визначеної законом та з додержанням процедури, визначеної Законом України «Про електронну комерцію». Сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов правочину. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, установлених ст. 82 ЦПК України. Належними доказами в розумінні ст. 77 ЦПК України є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Враховуючи наявність підстав для часткового задоволення позову, з відповідача відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України підлягають стягненню на користь позивача понесені ним судові витрати в сумі 2248,08 грн.

Outcome: partial