Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-13 00:00:00

Товариства з обмеженою відповідальністю «Він Фінанс» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, в якому просить стягнути із відповідача на його користь заборгованість за кредитним договором №75224 від 07.02.2018 у розмірі 19428,34 гривень, з яких: 14845,00 грн. - сума заборгованості; 3246,07 грн. - сума інфляційних витрат, 1337,27 грн. - сума 3 відсотків річних, судові витрати в розмірі 2422,40 грн., витрати на професійну правову допомогу у розмірі 5000,00 грн., а також поновити строк позовної давності для подання позову. Свої вимоги мотивує тим, що 07.02.2018 між ТОВ «Авентус Україна» та відповідачем [PERSON] укладено договір про надання фінансового кредиту №75224, який відповідач підписав електронним цифровим підписом. Відповідно до індивідуальної частини договору №75224 про надання фінансового кредиту, ТОВ «Авентус України» надав відповідачу позику у сумі 3500 грн. ТОВ «Авентус Україна» виконав умови договору про надання фінансового кредиту №75224 від 07.02.2018 та перерахував на рахунок відповідача безготівковим шляхом кошти в розмірі 3500 грн., а відповідач належним чином не виконав взяті на себе зобов`язання щодо повернення суми позики та сплати пені і комісії, внаслідок чого у нього виникла заборгованість перед новим кредитором ТОВ «ВІН ФІНАНС». Відповідно до розрахунку заборгованості, що був складений на дату укладення договору відступлення права вимоги №1 від 12.04.2018, загальна сума заборгованості відповідача перед новим кредитором складає 14845,00 грн., а саме: сума основного боргу - 3500,00 грн.; сума боргу за процентами - 1890,00 грн.; сума боргу за пенею та штрафами - 9455,00 грн. 12.04.2018 між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» (ТОВ «ВІН ФІНАНС») укладено договір факторингу №1, на підставі чого відбулося відступлення права вимоги за кредитними договорами. Відповідно до п.2.2 договір факторингу №1 від 12.04.2018 - окрім іншого зазначено: у випадку укладення сторонами більш ніж одного реєстру прав вимоги - кожен наступний реєстр прав вимоги є самостійним додатком та не замінює попередній. 17.07.2018 укладено додаткову угоду №3 та на виконання договору факторингу підписано реєстр прав вимоги від 4 17.07.2018 про те, що на умовах вищезазначеного договору право вимоги до ряду боржників в тому числі до [PERSON] за договором про надання фінансового кредиту №75224 від 07.02.2018 перейшло до нового кредитора - ТОВ ФК «Довіра тагарнтія» (ТОВ «Він Фінанс»). При укладенні договору №75224 від 07.02.2018 на фінансовий номер телефону відповідача був відправлений одноразовий ідентифікатор (зазначений у довідці про ідентифікацію), який був використаний для прийняття та підтвердження умов вищезазначеного договору шляхом введення коду підтвердження позичальник підписує та приймає пропозицію та підтверджує укладення договору. З метою укладення договору про надання фінансового кредиту №75224 від 07.02.2018 та отримання коштів, відповідач надав ТОВ «Авентус Україна» свої особисті дані, а саме: номер та серія паспорта, ідентифікаційний номер, місце проживання. В свою чергу ТОВ «Авентус Україна» була надана довідка про ідентифікацію позичальника, де зазначаються його особисті дані, його фінансовий номер телефону, а також одноразовий ідентифікатор який був відправлений на фінансовий номер телефону із зазначенням дати банківського переказу. Заборгованість відповідача за кредитним договором №75224 від 07.02.2018 складає - 14 845,00 грн. Сума збитків з урахуванням 3% річних - 1 337,27 грн. Сума збитків інфляційних втрат за несвоєчасне виконання кредитних зобов`язань - 3 246,07 грн. Разом заборгованість становить - 19428,34 грн. Тобто, до Товариства з обмеженою відповідальністю «Він Фінанс» перейшли всі права ТОВ «Авентус Україна». Всупереч умовам договору позики відповідач не виконав свого зобов`язання. Таким чином, відповідач [PERSON] має непогашену заборгованість перед позивачем за кредитним договором №75224 від 07.02.2018 в розмірі 19428,34 гривень, з яких: 14845,00 грн. - сума заборгованості; 3246,07 грн. - сума інфляційних витрат, 1337,27 грн. - сума 3 відсотків річних. Тому позивач вимушений звернутися до суду з вказаним позовом. Відповідно до ухвали Ямпільського районного суду Вінницької області від 29.08.2025 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи проводити у спрощеному позовному провадженні без повідомлення (виклику) сторін. Копія ухвали про відкриття провадження у справі направлялась на адресу реєстрації відповідача, однак до суду повернувся конверт із відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». Враховуючи норми п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК, відповідач вважається належним чином повідомленою про розгляд справи. Відповідач у визначений ухвалою суду строк ні відзиву на позов, ні клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін, до суду не подав. Враховуючи вищевикладене та положення ст. 178, 279 ЦПК України, суд розглядає справу за наявними у справі матеріалами. При цьому, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення з таких підстав. Судом встановлено, що 07.02.2018 між ТОВ «Авентус Україна» та [PERSON] укладено індивідуальну частину договору №75224 про надання фінансового кредиту, який відповідач підписав електронним цифровим підписом. Відповідно до індивідуальної частини договору №75224 про надання фінансового кредиту, ТОВ «Авентус України» надав відповідачу позику у сумі 3500 грн., на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користуванням кредиту. Сторони погодили фіксовану процентну ставку за користуванням кредиту: 1,71% від суми кредиту за кожен день користування кредитом (624,15% річних) у межах строку надання кредиту, зазначеного в п. 1.4 цього договору, починаючи з наступного дня після дня надання кредиту. Сукупна вартість кредиту складає 151,30% від суми кредиту (у процентному виразі) або 5295,50 грн. (у грошовому виразі) та включає в себе: проценти (відсотки) за користування кредитом 51,30% від суми кредиту або 1795,50 грн. Відповідно до п. 1.4 строк дії договору 30 днів, але в будь-якому разі цей договір діє до повного виконання клієнтом своїх зобов`язань за цим договором. Кредит надається строком на 30 днів. Відповідно до п. 1.5 договору, кредит надається шляхом: перерахування товариством грошових коштів на банківський рахунок клієнта; здійнесння грошового переказу на ім`я клієнта через внутрішньодержавні платіжні системи. 07.02.2018 [PERSON] ознайомився із графіком розрахунків по договору про надання фінансового кредиту №75224 від 07.02.2018, а саме дата поверненян кредиту та сплати нарахованих процентів не пізніше 09.03.2018, сума кредиту - 3500,00 грн., сума нарахованих процентів - 1795,50 грн., разом до оплати - 5295,50 грн. (а.с.9-11). Із копії довідки, виданої ТОВ «Авентус Україна» встановлено, що договір було підписано електронним підписом [PERSON] - одноразовий ідентифікатор [NUMBER], сума кредиту 3500,00 грн., стандартна процентна ставка в день - 1,80%, фінансовий номер телефону - [NUMBER] , дата переказу кредитних коштів - 07.02.2018 (а.с.12). Із копії розрахунку заборгованості за договором №75224 від 07.02.2018 станом на дату відступлення прав вимоги встановлено, що заборгованість [PERSON] по договору №75224 від 07.02.2018 непогашена, залишок заборгованості складає: 14845,00 грн., з яких: 6500,00 грн. - сума боргу за тілом кредиту, 1890,00 грн. - сума боргу за відсотками, 9455,00 грн. - сума боргу за пенею та штрафами. (а.с.13). Із копії повідомлення ТОВ «Авентус Україна» вих..№7562/25-Е від 08.08.2025 встановлено, що згідно платіжного доручення №226 АТ КБ «ПриватБанк» [PERSON] здійснено видачу кредиту на платіжну картку, згідно договору №75224 (а.с.14-16). Відповідно до картки обліку договору (розрахунок заборгованості) встановлено, що заборгованість [PERSON] за договором №75224 від 07.02.2018 за період з 07.02.2018 по 16.07.2018 складає 14845,00 грн. (а.с.17-20). 25.07.2024 загальними зборами учасників ТОВ «ФК «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» прийнято рішення про зміну назви на ТОВ «ВІН ФІНАНС» (а. с. 39). 12.04.2018 між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» (ТОВ «ВІН ФІНАНС») укладено договір факторингу №1, на підставі чого відбулося відступлення права вимоги за кредитними договорами. Відповідно до п.2.2 договору факторингу №1 від 12.04.2018 - окрім іншого зазначено: у випадку укладення сторонами більш ніж одного реєстру прав вимоги - кожен наступний реєстр прав вимоги є самостійним додатком та не замінює попередній. 17.07.2018 укладено додаткову угоду №3 та на виконання договору факторингу підписано реєстр прав вимоги №4 від 17.07.2018 про те, що на умовах вищезазначеного договору право вимоги до ряду боржників в тому числі до [PERSON] за договором про надання фінансового кредиту №75224 від 07.02.2018 перейшло до нового кредитора - ТОВ ФК «Довіра тагарнтія» (ТОВ «Він Фінанс»). (а.с.26-28) Відповідно до реєстру боржників №4 від 17.07.2018 ТОВ «Він Фінанс» набуло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором від 07.02.2018 в сумі 5390,00 гривень, з яких: 3500 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 1890,00 грн. - сума заборгованості за відсотками, (а.с.29). Також, позивачем в позовній заяві було здійснено нарахування за ч.2 ст. 625 ЦК України за період з 23.02.2019 року до 23.02.2022 на суму боргу 14845 грн, 3% річних - у сумі 1337,27 грн. та інфляційні втрати у сумі 3246,07 грн. Таким чином встановлено, що між сторонами існують зобов`язальні правовідносини, що виникли з кредитного договору. Надаючи правову оцінку зазначеним обставинам, суд враховує наступне. Відповідно до п.1 ч.2 ст.11 ЦК України договори та інші правочини є підставами виникнення цивільних прав та обов`язків. За приписом ст.204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Частиною 1 ст.205 ЦК України визначено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-комунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору, якими є: умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі (абз. 2 ч. 2 ст. 639 ЦК України). Згідно з п. 5 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до абз. 1 ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Згідно з правилами ч. 1 ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання, зокрема, електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п. 6 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про електронну комерцію»). У силу ч. 5 ст. 18 Закону України «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги» електронний підпис чи печатка не можуть бути визнані недійсними та не розглядатися як доказ у судових справах виключно на тій підставі, що вони мають електронний вигляд або не відповідають вимогам до кваліфікованого електронного підпису чи печатки. Частиною 1 ст. 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору (ч. 2 ст. 1056-1 ЦК України). Відповідно до ч. 2 ст. 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави (ст. ст. 1046-1053), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. У силу ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до правил ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (ч. 1 ст. 611 ЦК України). Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Приписами п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 514 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога) (ч. 1 ст. 1078 ЦК України). Відповідно до положень ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Наявні в матеріалах справи докази вказують на те, що ТОВ «Авентус Україна» і [PERSON] уклали в електронній формі кредитний договір, який підписаний сторонами електронним підписом. [PERSON] підписав цей договір одноразовим ідентифікатором [NUMBER]. Отже, ТОВ «Авентус Україна» і [PERSON] у письмовій формі досягли згоди з усіх істотних умов кредитного договору, зокрема, щодо розміру кредиту, порядку його надання та повернення, строку кредитування, порядку нарахування та сплати процентів, прав і обов`язків сторін, відповідальності за порушення умов договору тощо. Судом встановлено, що [PERSON] уклавши з ТОВ «Авентус Україна» договір позики №75224 від 07.02.2018, право вимоги за яким надалі перейшло до позивача на підставі договору факторингу №1 від 12.04.2018, належним чином не виконав взяті на себе зобов`язання, внаслідок чого в нього виникла заборгованість, що стало наслідком звернення Товариства з обмеженою відповідальністю «Він Фінанс», в якості нового кредитора, до суду за захистом своїх прав та інтересів. Разом з тим вирішуючи питання про розмір заборгованості судом враховується наступне. Відповідно до реєстру боржників №4 від 17.07.2018 ТОВ «Він Фінанс» набуло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором від 07.02.2018 в сумі 5390,00 гривень, з яких: 3500 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 1890,00 грн. - сума заборгованості за відсотками. Водночас жодної інформації щодо переходу до позивача права вимоги за пенею і штрафами на суму 9455 грн. в поданій до суду позовній заяві вказаний реєстр не містить. Із наданої позивачем картки обліку договору (розрахунку заборгованості) вбачається, що суму пені та штраф за кредитним договором №75224 від 07.02.2018 року було нараховано ще первісним кредитором ТОВ «Авентус Україна» за період з 07.02.2018 по 16.07.2018, тобто моменту переходу права вимоги до нового кредитора ТОВ "Він Фінанс". За таких обставин, суд приходить до висновку що позовні вимоги в частині включення суми 9455 грн. як сум боргу за пенею і штрафами є безпідставними. Крім цього для покладення на відповідача обов`язку зі сплати 3 % річних та інфляційних втрат обов`язковою умовою є визначення суми заборгованості, на яку їх нараховано. Базою нарахування 3% річних згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України є сума основного боргу, необтяжена іншими нарахуваннями. Позивач, звертаючись до суду з даним позовом, базою нарахування трьох відсотків річних та інфляційних втрат обраховує суму боргу в розмірі 14845 грн, а не в розмірі 5390 грн, як належить, що є безпідставним. Відповідно, розрахунок 3 % річних та індексу інфляції є необґрунтованим. Тому суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог та вважає за необхідне стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача заборгованість за договором в сумі 5390 грн. з яких: 3500 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 1890 грн. - сума заборгованості за відсотками, решта вимог задоволенню не підлягають. Щодо строків позовної давності суд зазначає наступне. Згідно ч.4 ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Тлумачення цієї норми, положення якої сформульоване зі словом «лише» (аналог «тільки», «виключно»), та відсутність будь-якого іншого нормативно-правового акта, який би встановлював інше правило застосування позовної давності, дає підстави для твердження, що із цього положення виплаває безумовний висновок, відповідно до якого за відсутності заяви сторони у спорі позовна давність судом не застосовується. Суд за власною ініціативою не має права застосувати позовну давність. Отже, без заяви сторони у спорі ні загальна, ні спеціальна позовна давність застосовуватися не може за жодних обставин, оскільки можливість застосування позовної давності пов`язана лише із наявністю про це заяви сторони (див. Постанову Верховного Суду від 21 жовтня 2020 року у справі № 509/3589/16-ц). Як вбачається із матеріалів справи відповідач не заявив про застосування спливу строку позовної давності щодо даного спору, а тому суд не вбачає підстав розглядати клопотання представника позивача про поновлення строку позовної давності для подання позову до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Оскільки позовні вимоги задоволено частково, судові витрати, понесені позивачем по сплаті судового збору і документально підтверджені платіжною інструкцією №75224 від 15.08.2025 в розмірі 2422,40 грн., за правилами ст.141 ЦПК України покладаються на сторони пропорційно розміру позовних вимог. Таким чином, підлягає стягненню із відповідача на користь позивача судовий збір пропорційно до задоволеної частини позовних вимог у розмірі 672,05 грн.(2422,40Х5390/19428,34). Крім цього, позивач просить стягнути на його користь витрати на правову допомогу у розмірі 5000 грн. Частиною другою статті 141 ЦПК України визначено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову на відповідача; 2) у разі відмови в позові на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Як вбачається з положень ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно з положеннями ч. ч. 1-5 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Судом встановлено, що 22.03.2024 між ТОВ «Довіра та гарантія» та адвокатським бюро «Анастасії Міньковської» укладено договір про надання правової допомоги №33. 22.03.2024 між адвокатським бюро «Анастасії Міньковської» та ТОВ ФК «Довіра та гарантія» укладено додаткову угоду до Договору №33 про надання правової допомоги від 22.03.2024, у зв`язку з чим ТОВ «Він Фінанс» було понесено відповідні витрати для звернення до суду. На підтвердження оплати витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 5000 гривень позивачем надано детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатським бюро «Анастасії Міньковської», необхідних для надання правничої (правової) допомоги за позовом ТОВ ФК «Довіра та гарантія» щодо стягнення кредитної заборгованості та акт підтвердження факту надання правничої (правової) допомоги адвокатом від 21.08.2025, відповідно до яких вартість послуг, які надавались, складається з наступного: підготовка позовної заяви з додатками про стягнення кредитної заборгованості - 5000 грн. Враховуючи положення ст. 141 ЦПК України та зважаючи на часткове задоволення позовних вимог, виходячи з обсягу фактично наданих послуг, з урахуванням характеру виконаної адвокатом роботи, принципу співмірності та розумності судових витрат, з урахуванням пропорційності розміру задоволених позовних вимог, суд вважає можливим стягнути з позивача витрати за надання правової допомоги на користь відповідача в сумі 1387,15 грн. (5000х5390/19428,34), що є обґрунтованим і пропорційним до предмета спору та задоволених вимог. На підставі наведеного та

Outcome: partial