Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-15 00:00:00

\~ \~ \~ \~Позивач [PERSON] 08.05.2025 звернувся до Київського районного суду м.Полтави суду з позовом до [PERSON] , в якому прохав: визнати недостовірною та такою, що порочить його честь, гідність та ділову репутацію інформацію, поширену [PERSON] про те, що « [PERSON] злодій, шахрай, аферист»; стягнути з [PERSON] на його користь 960000 грн. як відшкодування моральної шкоди; стягнути з [PERSON] на його користь 31\~805, 76 грн. як відшкодування збитків; стягнути з [PERSON] на його користь судовий збір та витрати на професійну правничу допомогу. В обґрунтування позову вказав, що 03.08.2023 йому стало відомо, що в [ADDRESS] біля підприємства «Мрамор» розміщено банер, на якому зображено його фото із текстом поруч: «УВАГА ВСІМ, кого це може стосуватися. [PERSON] злодій, шахрай, аферист Будьте обережні у стосунках з ним». В цей же день він звернувся до поліції з відповідним зверненням, що підтверджується протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення та іншу подію від 03.08.2023 і даний факт було задокументовано. Згідно з довідкою про результати розгляду звернення від 31.08.2023 року, особою, яка розмістила даний банер є [PERSON] , який особисто повідомив про це в поясненнях від 31.08.2023. Отже, винним і відповідальним за поширення неправдивої інформації є відповідач. Поширена відповідачем інформація вводить в оману громадськість, порочить його честь, гідність, ганьбить ділову репутацію, принижує його діяльність в громадській думці з точки зору дотримання законів, загальновизнаних правил співжиття та принципів людської моралі. Вказує, що поширена відповідачем інформація може бути перевірена на її правдивість, оскільки підпадає під ознаки кримінально-караного діяння, що у свою чергу виключає віднесення розповсюдженої інформації до оціночних суджень чи критичних зауважень, а тому поширена інформація представлена у формі тверджень, носить фактичний характер, поширення відповідачем інформації у вищевказаний спосіб має обвинувальний нахил звинувачення у вчиненні злочинів (кримінальних правопорушень). Лише вироком суду може бути встановлено винуватість особи, тому вищевикладене свідчить про порушення особистих немайнових прав на повагу до гідності та честі і на недоторканість ділової репутації. Вважає, що оскільки банер було розміщено на в`їзді в м.Полтава і неможливо визначити коло осіб, які ознайомилися з ним, та враховуючи, що на сьогоднішній день банер вже відсутній , то спростування недостовірної інформації аналогічний шляхом, тобто шляхом розміщення банеру, є недоцільним. Єдиним коректним способом відшкодування моральної шкоди є стягнення грошової суми, розмір якої визначає у 960000 грн., який підтверджується висновком експерта № 217 судово-психологічного дослідження від 24.09.2024. Зазначає, що у разі стягнення вказаної суми зобов`язується перерахувати її на потреби ЗСУ. Вказує, що у зв`язку з інтенсивними моральними переживаннями, емоційним напруженням і виснаженням, було спричинено шкоду здоров`ю. У зв`язку із необхідністю проведення експертизи, йому були спричинені збитки у розмірі 31\~805, 76 грн. \~ \~ \~ \~Розпорядженням в.о. голови Київського районного суду м.Полтави від 09 травня 2025 року справу передано на розгляд до Шевченківського районного суду міста Полтави, на підставі ч.4 ст. 31 ЦПК України. \~ \~ \~ \~Ухвалою Шевченківського районного суду міста Полтави від 15 травня 2025 року позовну заяву залишено без руху, надано строк для усунення недоліків. \~ \~ \~ \~Ухвалою Шевченківського районного суду міста Полтави від 23 травня 2025 року відкрито провадження по справі за правилами загального позовного провадження. \~ \~ \~ \~Ухвалою Шевченківського районного суду міста Полтави від 30 червня 2025 року закрито підготовче провадження по справі. \~ \~ \~ \~Позивач [PERSON] та його представник [PERSON] у судове засідання не з`явилися, останній надіслав заяву про розгляд справи без його участі. \~ \~ \~ \~Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився повторно, належним чином повідомлявся про дату, місце та час розгляду справи, шляхом направлення судових повісток про виклик до суду рекомендованим листом з повідомленням про вручення, які вручені під підпис (а.с. 74, 91). Згідно ст. 280 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, якщо відповідач не з`явився без поважних причин або без повідомлення причини, не подав відзив, а позивач не заперечує проти такого вирішення справи, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. З цих підстав суд, відповідно до ст.ст. ч.4 ст. 223, 280 ЦПК України, розглянув справу у заочному порядку та ухвалив рішення. Відповідно до ч.2 ст.247\~ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову, з наступних підстав. Судом встановлено, що 03.08.2023 року [PERSON] звернувся до ВП № 2 Полтавського РУП ГУНП в Полтавській області із заявою про вчинення кримінального правопорушення, в якій повідомив, що 03.08.2023 близько 13.30 в [ADDRESS] на території ФОП « [PERSON] » він помітив плакат з написом, котрий ображає його честь і гідність, прийняття якої було оформлено Протоколом прийняття заяви про вчинення кримінального правопорушення та іншу подію від 03.08.2023 (а.с.17). Матеріали про результати звернення від [PERSON] ВП № 2 Полтавського РУП ГУНП в Полтавській області за № 1/19т129г.155-165 від 03.08.2023 року містять копію банера, на якому зображено фото [PERSON] та міститься напис: « УВАГА ВСІМ, кого це може стосуватися. [PERSON] злодій, шахрай, аферист Будьте обережні у стосунках з ним» (а.с.13). У своїх поясненнях від 31.08.2023, наданих ДОП СП ВП № 2 Полтавського РУП, [PERSON] пояснив, що дійсно досить добре знає [PERSON] , оскільки раніше з ним підтримував добрі відносини. Пояснив, що декілька років назад [PERSON] шляхом обману під приводом купівлі нерухомості заволодів грошовими коштами в сумі 15\~000 тис. доларів США та по цей час дані кошти не повернув. На даний час по даному факту вони неодноразово зверталися до суду, справа знаходився на розгляді у Верховному Суді м.Києва. Вказав, що дійсно 03.08.2023 року він поставив табличку з написом «Шахрай» біля підприємства «Мрамор» у м.Полтава, з метою, щоб інші люди не мали ніяких відносин з останнім (а.с.14). Із рапорту ДОП СП ВП № 2 Полтавського РУП ГУНП в Полтавській області Голуба В. від 31.08.2023 року слідує, що в ході перевірки звернення гр. [PERSON] , яке надійшло до ВП № 2 Полтавського РУП ГУНП в Полтавській області 03.08.2023, було опитано [PERSON] , який пояснив, що дану табличку він повісив з метою щоб не допустити в подальшому шахрайських дій громадянином [PERSON] стосовно інших осіб, так як гр. [PERSON] шляхом обману заволодів його грошовими коштами і на даний час триває розгляд справи в суді (а.с.11). Із повідомлення ВП № 2 Полтавського РУП ГУНП в Полтавській області № 1134/115/104/01/12-23 від 04.09.2023 на ім`я [PERSON] , слідує, що його звернення було зареєстровано до книги єдиного обліку заяв і повідомлень про вчинені кримінальні правопорушення та інші події ВП № 2 Полтавського РУП за ЄЄО № 6951 від 03.08.2023, проведено перевірку відповідно до Закону України «Про звернення громадян», за результатами якої факту вчинення кримінального чи адміністративного правопорушення не встановлено у зв`язку із відсутністю претензій, підстав для внесення відомостей даної події до ЄРДР немає, перевірку за зверненням припинено (а.с.12). З Висновку експерта Донецького відділення «Інституту судових експертиз ім.засл.проф.М.С.Бокаріуса» Міхеєвої М.Л. № 217 за результатами проведення судово-психологічного дослідження від 24.09.2024 року за заявою [PERSON] слідує, що судовим експертом досліджено ситуацію, яка є предметом розгляду даної справи, а також біографічні відомості заявника, згідно яких [PERSON] до виходу на пенсію працював на керівних посадах, зокрема, генеральним директором компанії, мав у підпорядкуванні 1910 чоловік, та зроблено наступні висновки: 1.Ситуація, що досліджувалася, вплинула на особистість [PERSON] , як психотравмуючий фактор. Вплив психотравмуючого фактору на особистість [PERSON] полягає у заподіянні значних перешкод його звичній життєдіяльності, подолання яких протягом тривалого часу й дотепер вимагає вій [PERSON] додаткових надлишкових зусиль. Зазначене суттєво негативно вплинуло на його психологічний стан, значно перешкодило оптимальному та звичайному для його особистості соціальному функціонуванню, зруйнувало життєві плани плани та перспективи, порушило зміст та якість усталеного життя. 2. Ситуація, що досліджувалась, зумовила й підтримує у [PERSON] протягом тривалого часу існування психологічно складних ( на моральному рівні) негативних переживань (моральні страждання). Завдані [PERSON] моральні страждання деструктивно впливають на всі основні сфери його життєдіяльності і, у зв`язку з їх інтенсивністю, стійкістю, тривалістю впливу та негативними наслідками для його особистості є суттєвими. Наявність моральних страждань, які мають стійке місце в особистості [PERSON] безпосередньо пов`язані із поширенням відносно нього ганебних відомостей, які принизили його честь і гідність. 3. Розмір грошової компенсації [PERSON] , у разі встановлення судом, за заподіяні моральні страждання становить 120 МЗП (сто двадцять мінімальних заробітних плат), установлених на момент розгляду справи судом (а.с.22-39). З Виписки 2023.003550 наданої Розсошенською амбулаторією загальної практики сімейної медицини № 1 КНП «Центр первинної медичної допомоги» слідує, що [PERSON] з 04.08.2023 по 08.08.2023 перебував на амбулаторному лікуванні із основним діагнозом Гіпертонічна хвороба ІІ ст., ст.3, неускладнений гіпертонічний криз (04.08.2023), ризик високий (а.с.40). Із Виписки із медичної картки стаціонарного хворого № 5130 кардіологічного відділення ПОКЛ слідує, що з 12.02.2024 по 16.02.2024 [PERSON] перебував на лікуванні із Діагнозом : Стенокардія напруги стабільна, ФК ІІ при інтактних коронарних артеріях. Недостатність мі трального та трикуспідального клапану І ст. Гіпертонічна хвороба ІІ ст., 2 ст. ризик помірний (а.с.41-43). Статтею 3 Конституції України\~передбачено, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. У відповідності зі\~ст. 32 Конституції України\~кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації. У свою чергу,\~ст. 34 Конституції України\~передбачено, що кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір. Відповідно до\~ст. 62 Конституції України, ст. 6 Конвенції особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Разом з тим, відповідно до\~ст. 68 Конституції України\~кожен зобов`язаний неухильно додержуватися\~Конституції\~та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов`язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію. Згідно з ч. 1\~ст. 200 ЦК України, інформацією є документовані або публічно оголошені відомості про події та явища, що мали або мають місце у суспільстві, державі та навколишньому середовищі. Згідно із ч.1\~ст. 201 ЦК України\~особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є, зокрема, честь, гідність і ділова репутація. Відповідно до ч.ч.1,4 ст. 277 ЦК України\~фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію. За змістом ч. 1- 3\~ст. 297 ЦК України, кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі. Відповідно до ч.ч.1, 2\~ст. 299 ЦК України\~фізична особа має право на недоторканність своєї ділової репутації. Фізична особа може звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації. Згідно з п. 4\~постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27.02.2009 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», чинне законодавство не містить визначення понять гідності, честі чи ділової репутації, оскільки вони є морально-етичними категоріями й одночасно особистими немайновими правами, яким закон надає значення самостійних об`єктів судового захисту. Зокрема, під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності, з честю пов`язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло, а під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов`язків. Підповідно до п.6 вказаної постанови позови про захист гідності, честі чи ділової репутації вправі пред`явити фізична особа у разі поширення про неї недостовірної інформації, яка порушує її особисті немайнові права, а також інші заінтересовані особи (зокрема, члени її сім`ї, родичі), якщо така інформація прямо чи опосередковано порушує їхні особисті немайнові права. Згідно п. 15 зазначеної постанови, під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто, містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації. Пунктом 18 зазначеної постанови передбачено, що обов`язок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача, проте позивач має право подати докази недостовірності поширеної інформації. З цього випливає, що тягар доказування достовірності негативної інформації про позивача покладається на відповідача, а на позивача покладено лише обов`язок доказування факту поширення такої інформації відповідачем. Цей висновок узгоджується з приписом абзацу першого частини другої\~статті 302 ЦК України. Відповідно до ч. 4\~ст. 14 Закону України «Про інформацію»\~поширення інформації - це розповсюдження, обнародування, реалізація у встановленому законом порядку документованої або публічно оголошуваної інформації. Інформація може існувати, як в формі фактичних тверджень, так і в формі оціночних суджень. Відповідно до положень ч. 1, 2\~ст. 30 цього ж Закону, ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема, з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. За загальним правилом, переконливість кожного доказу доводиться у змагальній процедурі безпосередньо перед тим складом суду, який дає цьому доказу юридично значущу оцінку. Судом був досліджений наданий позивачем доказ, а саме фото банера, який був розміщений по вул.Промислова, 1 в с.Супрунівка Полтавського району Полтавської області біля підприємства «Мрамор», встановлений у громадському місці та був доступний для необмеженого кола осіб. Автором банеру є [PERSON] , що підтверджено матеріалами справи. На вказаному банері містився напис: « УВАГА ВСІМ, кого це може стосуватися. [PERSON] злодій, шахрай, аферист Будьте обережні у стосунках з ним». Поширена відповідачем інформація за своїм характером та змістом ґрунтується на твердженнях про причетність позивача до вчинення кримінальних правопорушень та здійснення протиправної діяльності. Проаналізувавши інформацію, поширену відповідачем, а також характер використаних при її викладенні мовностилістичних засобів, зокрема, відсутність алегорій, сатири, гіпербол тощо, суд дійшов висновку, що вказана інформація подана саме у формі фактичних тверджень (даних) та не може кваліфікуватись як оціночні судження та поширена саме відповідачем, що підтверджується доказами, наявними в матеріалах справи. Враховуючи вищевикладене, на підставі всебічної та повної оцінки доказів у справі, суд дійшов висновку, що поширена відповідачем інформація про позивача є недостовірною, оскільки доказів про вчинення позивачем кримінальних правопорушень, притягнення його за вироком суду до кримінальної відповідальності за кримінальні правопорушення, зазначені та поширені відповідачем за допомогою рекламного банеру, відповідачем не надано. Тому суд погоджується з доводами позивача, що поширенням інформації, про спростування якої він просить суд, порушуються немайнові права позивача на повагу до його честі, гідності та ділової репутації. Суд вважає, що оскаржуване твердження формує негативну громадську думку про позивача щодо дотримання законів, загальновизнаних правил співжиття та людської моралі. При цьому, воно не є підтвердженим жодними належними та допустимими\~доказами, а тому є таким, що порушує право позивача на повагу до його честі, гідності та ділової репутації, розповсюдження такої інформації може створити негативні наслідки для позивача, сформувати думку про те, що позивач є злочинцем. Тому, поширена відповідачем інформація складає негативне враження у суспільства про позивача, зокрема, як про людину, яка своїми вчинками порушує приписи закону та вчинила злочин. Вибір способу захисту особистого немайнового права, зокрема, права на повагу до гідності та честі, права на недоторканість ділової репутації, належить позивачеві. Разом із тим, особа, право якої порушено, може обрати як загальний, так і спеціальний способи захисту свого права, визначені законом, який регламентує конкретні цивільні правовідносини. У зв`язку з цим, суд бере до уваги, що відповідно до\~статті 275 ЦК України\~захист особистого немайнового права здійснюється у спосіб, встановлений\~главою 3 цього Кодексу, а також іншими способами відповідно до змісту цього права, способу його поширення та наслідків, що їх спричинило це порушення. До таких спеціальних способів захисту відносяться, наприклад, спростування недостовірної інформації та/або право на відповідь (стаття 277), заборона поширення інформації, якою порушуються особисті немайнові права (стаття 278) тощо. Відповідно до\~статті 275 ЦК України\~захист особистого немайнового права здійснюється у спосіб, встановлений\~главою 3 ЦК України, а також іншими способами відповідно до змісту цього права, способу його порушення та наслідків, що їх спричинило це порушення. Враховуючи, що на час розгляду справи судом банер, на якому була поширена недостовірна інформація відсутній та позивач вважає недоцільним спростування інформації в такий же спосіб, як її було поширено, суд вирішує спір в межах заявлених позовних вимог (ст. 13 ЦПК України). Таким чином, суд вважає наявними підстави для задоволення позовних вимог в частині визнання поширеної відповідачем інформації недостовірною і такою, що порушує честь, гідність та ділову репутацію позивача. Щодо позовних вимог в частині стягнення моральної шкоди слід зазначити про таке. Відповідно до\~ст. 23 ЦК України\~особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. У відповідності до\~статті 1167 ЦК України\~моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Як роз`яснено у п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства, моральна шкода може полягати зокрема у: приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності, як про це зазначив Пленум ВСУ в п. 5\~Постанови № 4 від 31.03.1995р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Відповідно до ч. 3 ст. 23\~ЦК України\~розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого, або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Обґрунтовуючи позовні вимоги в частині заподіяння моральної шкоди в розмірі 960 000 грн., позивач покликався, зокрема, на те, що внаслідок поширення відповідачем вказаної інформації він зазнав інтенсивних моральних переживань, емоційного напруження і виснаження, було спричинено також шкоди його здоров`ю. Відшкодування моральної (немайнової) шкоди служить виключно меті захисту особистих немайнових прав, які є абсолютними, право особи на відшкодування моральної шкоди виникає за умов порушення права цієї особи, наявності такої шкоди та причинного зв`язку між порушенням та моральною шкодою. Водночас, розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш ніж достатнім для розумного задоволення потерпілої особи і не має призводити до її збагачення. Суд зауважує, що висновки експертизи необхідно оцінювати з урахуванням положень\~ст.212 ЦПК України, згідно з якою жоден доказ не має для суду наперед установленого значення, суд оцінює докази в їх сукупності, а результати оцінки відображає в рішенні з наведенням мотивів їх прийняття чи відхилення. Приймаючи до уваги вищенаведене, враховуючи в сукупності вищевказані негативні наслідки, які настали для позивача внаслідок поширення негативної недостовірної інформації про нього відповідачем, характер та обсяг моральних страждань, яких зазнав позивач, виходячи із засад співрозмірності, суд вважає, що позовні вимоги в частині відшкодування моральної шкоди підлягають частковому задоволенню, в розмірі 100 000 грн. (10,42 % від заявлених позовних вимог). Щодо відшкодування збитків, суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 1\~ст. 22 Цивільного кодексу України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Згідно з п. 1 ч. 2\~ст. 22 Цивільного кодексу України, збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Відповідно до ч. 2\~ст. 16 Цивільного кодексу України\~способами захисту цивільних прав та інтересів є зокрема, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди. Відповідно до ч.1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи. Згідно п.2 ч.3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних із розглядом справи, належать, зокрема, витрати пов`язані із проведенням експертизи. Відповідно до ч.6 ст. 139 ЦПК України розмір витрат на підготовку експертного висновку на замовлення сторони, проведення експертизи, залучення спеціаліста, оплати робіт перекладача встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів. Враховуючи, що позивачем було проведено судову психологічну експертизу в Донецькому відділення «Інституту судових експертиз ім.засл.проф.М.С.Бокаріуса» на замовлення позивача, за результатами якої було встановлено спричинення моральних страждань [PERSON] , внаслідок розміщення [PERSON] банера із недостовірною інформацією щодо нього, суд вважає, що витрати понесені позивачем на проведення такої експертизи є судовими витратами, а не збитками, а тому позовні вимоги про відшкодування збитків задоволенню не підлягають. Згідно ч.1\~ст.\~141\~ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що судом задоволено у повному обсязі позовну вимогу немайнового характеру - про визнання інформації недостовірною та такою, що порушує честь, гідність та ділову репутацію, за яку сплачено судовий збір у розмірі 1211 грн. 20 коп., то судовий збір у вказаному розміріпідлягає стягненню у повному обсязі з відповідача на користь позивача. Оскільки позовна вимога майнового характеру, а саме про відшкодування моральної шкоди, задоволена частково, то з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно задоволеним позовним вимогам у розмірі 1500 грн. 48 коп. (10, 42 %). Враховуючи, що у задоволенні майнової позовної вимоги про відшкодування збитків судом відмовлено, то судовий збір у сумі 1211 грн. 20 коп. стягненню з відповідача не підлягає, а покладається на рахунок позивача. Всього на користь позивача з відповідача підлягає стягненню судовий збір у сумі 2\~711 грн. 68 коп. Враховуючи, що позивач поніс витрати на проведення судової психологічної експертизи, що підтверджується Договором № 217 (04) від 11.04.2024 року, Актом № 217 попереднього розрахунку вартості виконання висновку експерта № 217 від 09.04.2024, Актом № 217 здачі-приймання висновку експерта № 217 від 24.09.2024 , рахунком № 604 від 11 квітня 2024 року на суму 31\~805 грн. 76 коп., копією квитанції № 133077355 від 23 квітня 2024 року (а.с.44-52), а позов про відшкодування моральної шкоди задоволено частково у розмірі 10,42 %, то з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати на проведення експертизи у сумі 3\~314 грн. 16 коп. Докази понесення судових витрат на правову допомогу будуть надані позивачем протягом п`яти днів після ухвалення рішення, про що вказано в позовній заяві.

Outcome: approved