Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-12 00:00:00

25 липня 2025 року через систему «Електронний суд» [PERSON] , представник позивача [PERSON] , звернулася до Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області з позовом до Рубіжанської міської військової адміністрації Сіверськодонецького району Луганської області, Управління з питань реєстрації Хмельницької міської ради про визнання права власності позивача на квартиру [ADDRESS] . В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що спірна квартира належить йому на праві приватної власності на підставі ордера № 12243 від 14 жовтня 1974 року, реєстраційного посвідчення, довідки про повну сплату вартості квартири від 24 червня 1993 року, технічного паспорту на квартиру. Відомості про право власності на квартиру не були внесені до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. З метою реєстрації права власності на квартиру для отримання компенсації за пошкоджене майно позивач звернувся до державного реєстратора прав на нерухоме майно Хмельницької міської ради з заявою від 08 липня 2025 року. Однак державним реєстратором рішенням № 79889228 від 14 липня 2025 року відмовлено у проведенні реєстраційних дій, мотивуючи це відсутністю доступу до архівних даних Комунального підприємства «Бюро технічної інвентаризації» Рубіжанської міської ради, які залишилися на тимчасово окупованій території м. Рубіжне після початку повномасштабної агресії Російської Федерації 24 лютого 2022 року. Запит державного реєстратора до Рубіжанської міської військової адміністрації Сіверськодонецького району Луганської області від 10 липня 2025 року № 04-10/843 залишився без можливості надання інформації, оскільки підприємство не відновило діяльність на підконтрольній території, а доступ до реєстрів обмежено постановою Кабінету Міністрів України від 12 березня 2022 року № 263. Позивач стверджує, що в інший спосіб, окрім звернення до суду, визнати його право власності та зареєструвати його в Державному реєстрі речових прав неможливо. Відповідачі, Рубіжанська міська військова адміністрація Сіверськодонецького району Луганської області та Управління з питань реєстрації Хмельницької міської ради, у судове засідання не з`явилися, про дату, час і місце розгляду повідомлені належним чином, відзив на позовну заяву не подали. Дослідивши матеріали справи та оцінивши надані докази, суд дійшов до наступного висновку. Судом встановлено, що позивачу [PERSON] , на підставі ордера № 12243 від 14 жовтня 1974 року, реєстраційного посвідчення БТІ від 01.07.1993 р., довідки про повну сплату вартості квартири від 24 червня 1993 року, належить квартира [ADDRESS] . Згідно з технічним паспортом, квартира зареєстрована в установленому порядку. Право власності зареєстровано бюро технічної інвентаризації відповідно до Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженої наказом Міністерства комунального господарства Української РСР від 31 січня 1966 року. Із інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно випливає відсутність зареєстрованих прав власності чи обтяжень на спірну квартиру. Відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану» та Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24.02.2022 № 2102-IX (зі змінами), з 24 лютого 2022 року в Україні введено воєнний стан, який триває донині. З 13 травня 2022 року територія м. Рубіжне тимчасово окупована, що підтверджується Переліком територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, затвердженим наказом Міністерства розвитку громад та територій України від 28 лютого 2025 року № 376. Рішення державного реєстратора від 14 липня 2025 року № 79889228 про відмову в реєстрації права власності обґрунтоване відсутністю доступу до архівних даних Рубіжанського бюро технічної інвентаризації, яке не відновило діяльність на підконтрольній Україні території. Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Згідно зі ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб. Стаття 4 ЦПК України передбачає право кожної особи звернутися до суду за захистом своїх прав у порядку, встановленому законом. Стаття 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантують право на мирне володіння майном. Згідно зі ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Стаття 328 ЦК України встановлює, що право власності набувається на підставах, не заборонених законом, зокрема із правочинів, і вважається правомірно набутим, якщо інше не встановлено судом. Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється, не визнається іншою особою або у разі втрати документа, що засвідчує право власності. Частина 3 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначає, що речові права, які виникли до 1 січня 2013 року, є дійсними, якщо їхня реєстрація була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент виникнення, або якщо законодавство не передбачало обов`язкової реєстрації. У даному випадку право власності позивача виникло у 1993 році на підставі ордера та реєстраційного посвідчення та було зареєстровано бюро технічної інвентаризації, що відповідало чинному на той час законодавству, а саме Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженої наказом Міністерства комунального господарства Української РСР від 31 січня 1966 року (пункт 23). Визнання права власності позивача у судовому порядку є єдиним можливим способом захисту його прав за даних обставин, оскільки окупація рф території м. Рубіжне унеможливлює доступ до архівів та проведення державної реєстрації у позасудовому порядку. Постанова Кабінету Міністрів України від 06.03.2022 № 209 та наказ Міністерства юстиції України від 09.06.2023 № 2179/5 регулюють особливості реєстрації прав під час воєнного стану, але не вирішують проблему відсутності архівних даних. Згідно з п. 37 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», з урахуванням положень частини першої статті 15 та статті 392 ЦК України власник майна має право пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Щодо належного відповідача у справі. Відповідно до частини другої\~статті 10 Закону України "Про правовий режим воєнного стану"\~у разі утворення військової адміністрації населеного пункту (населених пунктів) Верховна Рада України за поданням Президента України може прийняти рішення про те, що у період дії воєнного стану та 30 днів після його припинення чи скасування: 1) начальник військової адміністрації: крім повноважень, віднесених до його компетенції цим Законом, здійснює повноваження сільської, селищної, міської ради, її виконавчого комітету, сільського, селищного, міського голови; може затвердити тимчасову структуру виконавчих органів сільської, селищної, міської ради (для працівників, посади яких не включені до тимчасових штатних розписів, оголошується простій або здійснюється їх переведення на рівнозначну чи нижчу посаду); 2) апарат сільської, селищної, міської ради та її виконавчого комітету, інші виконавчі органи (з урахуванням абзацу третього пункту 1 цієї частини), комунальні підприємства, установи та організації відповідної територіальної громади підпорядковуються начальнику відповідної військової адміністрації. Відповідно до\~постанови Верховної Ради України «Про здійснення начальниками Кремінської і Рубіжанської міських військових адміністрацій Сєвєродонецького району Луганської області повноважень, передбачених частиною другою статті 10 Закону України "Про правовий режим воєнного стану" у період дії воєнного стану в Україні та 30 днів після його припинення чи скасування: 1) начальники Кремінської і Рубіжанської міських військових адміністрацій Сєвєродонецького району Луганської області: крім повноважень, віднесених до їх компетенції\~Законом України "Про правовий режим воєнного стану", здійснюють повноваження відповідних міських рад, їх виконавчих комітетів, відповідних міських голів; можуть затвердити тимчасову структуру виконавчих органів відповідної міської ради (для працівників, посади яких не включено до тимчасових штатних розписів, оголошується простій або здійснюється їх переведення на рівнозначну чи нижчу посаду); 2) апарати Кремінської і Рубіжанської міських рад та їх виконавчі комітети, інші виконавчі органи (з урахуванням абзацу третього пункту 1 частини другої\~статті 10 Закону України "Про правовий режим воєнного стану"), комунальні підприємства, установи та організації Кремінської і Рубіжанської міських територіальних громад підпорядковуються відповідно начальнику Кремінської міської військової адміністрації Сєвєродонецького району Луганської області та начальнику Рубіжанської міської військової адміністрації Сєвєродонецького району Луганської області. З урахуванням вищевикладеного Рубіжанськаька міська військова адміністрація Сіверськодонецького району Луганської області є належним відповідачем вданій справі. У частині вимог прозивача до відповідача - Управління з питань реєстрації Хмельницької міської ради про визнання права власності, суд виходить із наступного. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17.04.2018 у справі № 523/9076/16-ц зазначено, що позов може бути пред`явлений до кількох відповідачів.\~Участь у справі кількох відповідачів (процесуальна співучасть) допускається, якщо:\~1) предметом спору є їхні спільні права чи обов`язки;\~2) права і обов`язки кількох відповідачів виникли з однієї підстави;\~3) предметом спору є однорідні права й обов`язки.\~Позивач має право об`єднати в одній позовній заяві кілька вимог, пов`язаних між собою. Суд за клопотанням позивача, не припиняючи розгляду справи, замінює первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов пред`явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучає до участі у справі іншу особу як співвідповідача. При цьому, «пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача.» \~\~\~\~ \~ \~ \~ \~Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача.\~Натомість,\~встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження. Відтак, суд вказує на необхідність уточнення складу сторін на етапі прийняття позовної заяви, щоб забезпечити повноту та об`єктивність розгляду. У постанові Верховного Суду від 19.01.2022 у справі № 359/861/19 підкреслено, що «\~з урахуванням принципу диспозитивності цивільного судочинства та принципу змагальності сторін, на позивача покладено обов`язок визначати відповідача у справі. При цьому суд під час розгляду справи має виходити із складу осіб, які залучені до участі у справі позивачем. У разі пред`явлення позову до частини відповідачів, суд не вправі зі своєї ініціативи і без згоди позивача залучати інших відповідачів до участі у справі як співвідповідачів та повинен вирішити справу за тим позовом, що пред`явлений, і відносно тих відповідачів, які зазначені в ньому. Якщо позивач не заявляє клопотання про заміну неналежного відповідача (або залучення інших співвідповідачів в окремих справах згідно зі специфікою спірних правовідносин), суд відмовляє в задоволенні позову.» Аналогічно, у постанові від 07.10.2020 у справі № 705/3876/18 Верховний Суд указав, що «Відповідач - це особа, яка, на думку позивача, або відповідного правоуповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач притягається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього. Найчастіше під неналежними відповідачами розуміють таких відповідачів, щодо яких судом під час розгляду справи встановлено, що вони не є зобов`язаними за вимогою особами. Для правильного вирішення питання щодо визнання відповідача неналежним недостатньо встановити відсутність у нього обов`язку відповідати за даним позовом. Установлення цієї умови - підстава для ухвалення судового рішення про відмову в позові. Щоб визнати відповідача неналежним, крім названої умови, суд повинен мати дані про те, що обов`язок відповідати за позовом покладено на іншу особу. Про неналежного відповідача можна говорити тільки в тому випадку, коли суд може вказати особу, що повинна виконати вимогу позивача, - належного відповідача. Таким чином, неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (див. висновки Великої Палати Верховного Суду у постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц).» \~ \~ \~ \~Відтак, позивач не довів обґрунтованість позовних вимог, заявлених до даного відповідача, що зумовлює відмову у задоволенні позову до останнього та задоволення позову частково

Outcome: partial