Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-16 00:00:00

У липні 2025 року адвокат Смітюх Ірина Іванівна, діючи в інтересах позивачки [PERSON] , звернулася до Дарницького районного суду міста Києва з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу. На обґрунтування заявлених позовних вимог представник позивачки зазначає, що з 04 листопада 2005 року позивачка та відповідач перебувають у зареєстрованому шлюбі. За час перебування сторін у шлюбі у них народилися діти: [PERSON] та [PERSON] , які станом на момент звернення до суду з даним позовом досягли повноліття. Як зазначає позивачка, подружні відносини між сторонами фактично припинені. Протягом останніх трьох років сторони спільного господарства не ведуть, спільного побуту не мають, кожен з них живе окремим життям. Між подружжям відсутні спільні інтереси, наявні істотні розбіжності у поглядах на життя та сімейні цінності, втрачено взаєморозуміння та взаємну повагу. Позивачка вказує, що шлюб між нею та відповідачем фактично припинив своє існування, має формальний характер, а подальше спільне життя та збереження шлюбу є неможливими і суперечать її інтересам, у зв`язку з чим вона просить суд розірвати шлюб. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судових справ між суддями для розгляду справи визначено суддю Котенко Р. В. як головуючу у справі. Ухвалою від 04 вересня 2025 року суд призначив справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження у судовому засіданні та встановив сторонам строки для подання заяв по суті справи. 16 жовтня 2025 року адвокат Силівакін Ігор Олександрович, діючи в інтересах відповідача [PERSON] , подав до суду відзив на позовну заяву в електронній формі через підсистему «Електронний суд». У відзиві зазначено, що протягом останніх років спільне життя між сторонами фактично припинене: подружжя не веде спільного господарства, не підтримує сімейних і шлюбних відносин та проживає окремо. Позивачка разом із донькою проживає у Сполучених Штатах Америки, тоді як відповідач разом із сином мешкає в Україні. Відсутність спільного побуту, сімейного бюджету, а також різні життєві інтереси та місця проживання свідчать про фактичний розпад сім`ї. Відповідач вважає, що подальше збереження шлюбу має формальний характер, суперечить принципу добровільності сімейних відносин та інтересам сторін, а примирення між ними є неможливим. У зв`язку з цим відповідач просить суд розірвати шлюб, укладений 04 листопада 2005 року між [PERSON] та [PERSON] . У судове засідання учасники справи не з`явились, про дату, час та місце проведення розгляду справи були повідомлені належним чином, про що в матеріалах справи містяться відповідні докази. 17 жовтня 2025 року представник позивачки подала до суду заяву, у якій позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Також у зазначеній заяві представник просила суд здійснювати розгляд справи за відсутності сторони позивача. 17 жовтня 2025 року представник відповідача - адвокат Опанасюк Тетяна Іванівна подала до суду заяву, у якій не заперечувала проти задоволення позовних вимог. У зазначеній заяві також містилося прохання здійснювати розгляд справи за відсутності сторони відповідача. Відповідно до частини другої статті 247 Цивільного процесуального кодексу України, у зв`язку з неявкою всіх учасників справи фіксація судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалася. Дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, надавши оцінку кожному доказу окремо та всім доказам у їх сукупності, з дотриманням вимог належності, допустимості, достовірності та достатності, а також повно й всебічно з`ясувавши фактичні обставини справи, суд дійшов таких висновків. Судом встановлено, що 04 листопада 2005 року між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , було зареєстровано шлюб, про що Відділом реєстрації актів цивільного стану Управління юстиції Турксибського району міста Алмати складено актовий запис № 1167. Після державної реєстрації шлюбу прізвище дружини змінено на « [PERSON] ». Переклад відомостей, викладених у свідоцтві про шлюб, з російської мови на українську виконано перекладачем Легкодимовою Катериною Олексіївною , справжність підпису якої 22 липня 2025 року засвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Разумовою О. І., про що вчинено відповідний нотаріальний запис, зареєстрований у реєстрі за № 2935. Зі змісту позовної заяви встановлено, що за час перебування сторін у шлюбі у них народилися діти: [PERSON] та [PERSON] , які станом на момент звернення до суду з даним позовом досягли повноліття. На момент укладення шлюбу позивачка та відповідач були громадянами Республіки Казахстан. Водночас станом на дату звернення до суду з вказаною заявою обидві сторони є громадянами України та мають зареєстроване місце проживання у місті Києві. Шлюбні відносини між сторонами припинено, а подальше збереження шлюбу суперечитиме інтересам позивачки, що також не заперечується стороною відповідача. Відповідно до частини першої статті 51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права та обов`язки у шлюбі й сім`ї. Відповідно до статей 21, 24 Сімейного кодексу України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній і взаємній згоді жінки та чоловіка, а примушування до вступу в шлюб не допускається. З наведених норм права вбачається, що добровільність є однією з основоположних засад шлюбу. Шлюб як сімейний союз спрямований на створення сім`ї, а як союз - має договірну природу, що зумовлює його добровільний характер та ґрунтується на взаємній любові, повазі, довірі, підтримці й взаємодопомозі між подружжям. Разом із тим шлюб не є безумовним чи примусовим зв`язком і може бути припинений у разі втрати зазначених засад. Розірвання шлюбу свідчить про стійкий та незворотний розлад подружніх відносин і припинення сімейного життя. Позов про розірвання шлюбу відповідно до вимог законодавства може бути пред`явлений одним із подружжя. У даному випадку позивачка скористалася наданим їй законом правом та звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу, наполягаючи на неможливості його подальшого збереження. Позивачка не має наміру зберігати шлюбні відносини з відповідачем, що свідчить про відсутність добровільної згоди на продовження сімейного союзу. Суд бере до уваги, що збереження шлюбу можливе виключно за наявності взаємної волі сторін, почуттів любові та поваги, а також спільного прагнення до підтримання сімейних відносин. За відсутності таких умов примушування особи до збереження шлюбу є неприпустимим та суперечить засадам сімейного права. Враховуючи доводи позивачки, суд доходить висновку, що причини, які спонукали її наполягати на розірванні шлюбу, є обґрунтованими, а подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам сторін, що має істотне значення. Відповідно до статті 16 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо вступу до шлюбу, перебування у шлюбі та його розірвання. Згідно з частиною третьою статті 105 Сімейного кодексу України шлюб припиняється, зокрема, внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до статті 110 цього Кодексу. Частиною першою статті 110 Сімейного кодексу України передбачено, що позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до частини другої статті 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них або інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Оцінивши встановлені у справі обставини, суд доходить висновку, що сім`я сторін фактично та остаточно розпалася, підстав для надання строку для примирення сторін не вбачається, подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить їхнім інтересам, а заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі позивачки. За таких обставин суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, а шлюб між сторонами - таким, що підлягає розірванню. Відповідно до частини другої статті 114 Сімейного кодексу України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання законної сили рішенням суду про розірвання шлюбу. Згідно з абзацом другим частини третьої статті 115 Сімейного кодексу України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Відповідно до ст. 141, 142 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивачки 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, та повертає позивачці 50 відсотків судового збору з державного бюджету.

Outcome: approved