Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-19 00:00:00

Представник позивача адвокат Микитюк С.М., який діє в інтересах [PERSON] звернувся до Буського районного суду Львівської області з позовною заявою до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Буська міська рада про визнання договору купівлі-продажу житлової квартири дійсним та визнання права власності на житлову квартиру. Позов мотивує\~тим,\~що 28\~січня 2023 року між позивачем [PERSON] і відповідачкою [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу житлової квартири за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується розпискою написаною відповідачкою [PERSON] .. Згідно даної розписки відповідачка отримала від позивача грошові кошти в сумі 400 долларів США і в подальшому вони мали намір укласти нотаріально посвідчений договір купівлі продажу вищезгаданої квартири. [PERSON] виконав повністю всі умови усного договору купівлі продажу в частині виплати коштів відповідачці. В усному порядку відповідачка запевнила позивача, що даний договір буде підписано не пізніше 01 травня 2023 року, оскільки їй потрібно привести в порядок правовстановлюючі документи. Однак після 01 травня 2023 року відповідачка перестала відповідати на дзвінки позивача. На початку 2024 року позивачу стало відомо, що відповідачка виїхала на постійне місце проживання в Сполучені Штати Америки і повертатися в Україну не буде. Позивач безповоротно втратив можливість нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу спірної квартири. Після звернення в ОКП ЛОР «БТІ та ЕО» позивач дізнався, що відповідачка не виготовила правовстановлюючих документів на квартиру, яку йому продала. Оскільки іншим чином зареєструвати право власності на придбану квартиру у позивача не має можливості він змушений звернутися з даним позовом до суду. Просить суд визнати дійсним договір купівлі-продажу житлової квартири та визнати за ним право власності на житлову квартиру. Позивач та його представник в судове засідання не прибули, належно та вчасно були повідомлені про день, час, місце розгляду справи. До матеріалів справи представник позивача адвокат Микитюк С.М. додав заяву про слухання справи у їх відсутності, позовні вимоги підтримує повністю, просить позов задоволити. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з`явилася, хоча належно, у встановленому законом порядку, повідомлялася про час та місце судового засідання, про причини неявки суд не повідомила, від неї не надходила заява про відкладення розгляду справи та не подавався відзив. Представник третьої особи: Буської міської ради в судове засідання не з`явився, належно та вчасно був повідомлений про день, час, місце розгляду справи, подав до суду заяву про розгляд справи у відсутність їх представника. Відповідно до ч.2\~ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього\~Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали та з`ясувавши дійсні обставини справи, оцінивши наявні в справі докази, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог, виходячи із таких мотивів. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч. 1 ст. 4 ЦПК України). Згідно положень статей 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду. Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків. Згідно частини першої та другої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Статтею 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що 28 січня 2023 року між позивачем [PERSON] і відповідачкою [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу житлової квартири за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується розпискою написаною відповідачкою [PERSON] . Згідно даної розписки відповідачка отримала від позивача грошові кошти в сумі 400 долларів США за продану нею квартиру за адресою [ADDRESS] . Оплата проведена в повному розмірі. Претензій до [PERSON] не має. [PERSON] виконав повністю всі умови усного договору купівлі продажу в частині виплати коштів відповідачці. Згідно повідомлення № 65 від 20 лисчтопада 2024 року на № 2425 від 15.11.2024 року на адвокатський запит [PERSON] гр. [PERSON] , [INFO] офіційно зареєстрована за даними реєстру територіальної громади за адресою: [ADDRESS] з 15.09.2006 року, до сьогодні. Згідно довідки № 2242 від 28.08.2024 року виданої ОКП ЛОР «БТІ та ЕО» станом на 29.12.2012 року квартира [ADDRESS] не зареєстрована. Відомості про видачу в інвентаризаційній справі станом на 29.12.2012 року відсутні. Згідно\~ст. 328 Цивільного кодексу України\~(далі\~ЦК України), право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно зі\~ст. 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Відповідно до ч. 1\~ст. 526 ЦК України\~зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі\~ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Відповідно до\~ст. 656 ЦК України, предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому. Предметом договору купівлі-продажу можуть бути майнові права. До договору купівлі-продажу майнових прав застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не випливає із змісту або характеру цих прав. Статтею 657 ЦК України\~передбачено, що договір купівлі-продажу нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації. Відповідно до ч. 2\~ст. 218 ЦК України, якщо правочин, для якого законом встановлена його недійсність у разі недодержання вимоги щодо письмової форми, укладений усно і одна із сторін вчинила дію, а друга сторона підтвердила її вчинення, зокрема шляхом прийняття виконання, такий правочин у разі спору може бути визнаний судом дійсним. Правові наслідки недодержання вимог закону про нотаріальне посвідчення договору визначені в\~ст. 220 ЦК України, згідно з вимогами якої такий договір є нікчемним. У постанові Верховного Суду від 07 грудня 2022 року в справі № 142/119/20 зазначено, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається(частина друга статті 220 ЦК України). Частиною 3\~статті 640 ЦК України, визначено, що договір який підлягає нотаріальному посвідченню або державній реєстрації, є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення або державної реєстрації, а в разі необхідності і нотаріального посвідчення, і державної реєстрації з моменту державної реєстрації. Відповідно до\~ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документу, який засвідчує його право власності. Відповідно до\~статті 334 ЦК України\~право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Проте, якщо права на нерухоме майно підлягають державній реєстрації, то право власності у набувача виникає з дня такої реєстрації відповідно до закону. Якщо одна зі сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. У пункті 5 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07 лютого 2014 року "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" роз`яснено судам, що вирішуючи питання про правомірність набуття права власності, суд має враховувати, що воно набувається на підставах, які не заборонені законом, зокрема на підставі правочинів. При цьому діє презумпція правомірності набуття права власності на певне майно, яка означає, що право власності на конкретне майно вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 ЦК). Право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. У постанові Верховного Суду України від 06 вересня 2017 року у справі № 754/2339/16-ц зроблено висновок, що «однією з умов застосування частини другої статті 220 ЦК України та визнання правочину дійсним в судовому порядку є встановлення судом факту безповоротного ухилення однієї із сторін від нотаріального посвідчення правочину та втрата стороною можливості з будь-яких причин нотаріально посвідчити правочин». Позивачем доведено існування таких обставин, а також те, що можливість посвідчити правочин нотаріально на сьогодні втрачена. Оскільки сторони у справі домовилися щодо усіх істотних умов договору і відбулося повне виконання договору, що підтверджено письмовими доказами у справі, проте нотаріальне посвідчення договору не відбулося, суд приходить до висновку про можливість визнання дійсним договору купівлі-продажу житлової квартири за адресою: [ADDRESS] .

Outcome: approved