Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-12 00:00:00

[PERSON] \~звернулася до\~суду з\~цим позовом,\~у якому\~зазначила,\~що 12.11.2019\~вона зареєструвала\~шлюб з\~відповідачем,\~який розірвано\~рішенням Мурованокуриловецького\~районного суду\~Вінницької області\~від 21.07.2025\~(справа\~№ 139/468/25).\~В шлюбі\~у подружжя\~ [INFO] \~народився син\~ [PERSON] .\~З часу\~розірвання шлюбу\~дитина проживає\~з позивачем.\~Батько не\~бере участі\~у матеріальному\~забезпеченні дитини,\~у зв`язку\~з чим\~її утримання\~здійснюється самостійно\~позивачкою та\~за підтримки\~її батьків.\~Врегулювати дане\~питання у\~добровільному порядку\~відповідач не\~бажає,\~тому позивач\~звернулася до\~суду з\~цим позовом,\~у якому\~проситьстягувати з [PERSON] аліментів на дитину в розмірі 1/4 частки його заробітку (доходу), але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, з дня подання позовної заяви до суду. Ухвалою від 04.09.2025 позовну заяву судом прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, вирішено проводити розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін; відповідачу встановлено строк 15 днів з дня вручення ухвали для подання відзиву на позов та заяви із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження (а. с. 15, 16). Дана ухвала 04.09.2025 надіслана відповідачеві за його зареєстрованим та фактичним місцем проживання, однак 16.09.2025 повернулись до суду без вручення з відміткою, що адресат відсутній за вказаними адресами (а. с. 19 - 22). 16.09.2025 судом прийнято рішення про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін, про що постановлено відповідну ухвалу (а. с. 23). Судове засідання призначено на 13.10.2025 (зворот а. с. 23). Ухвали від 04.09.2025 про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі і від 16.09.2025 про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та судову повістку про виклик до суду в цивільній справі 17.09.2025 надіслано [PERSON] за його зареєстрованим та фактичним місцем проживання, які він отримав 24.09.2025 (а. с. 26, 27). Позивач будучи належно повідомленою про дачу, час та місце розгляду справи (а. с. 25), у судове засідання не з`явилася; 08.10.2025 до суду надійшла її заява позивача (а. с. 28) про розгляд справи без її участі. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач в судове засідання 13.10.2025 не з`явився, хоча був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи; про причини неявки суд не повідомив; клопотання про відкладення розгляду справи не подав. Відзив на позов або інші заяви по суті справи від відповідача до суду не надійшли. За таких обставин суд вважає за можливе розглянути справу за наявними у ній матеріалами, оскільки при її підготовці до розгляду дотримано вимоги Цивільного процесуального кодексу України (у тексті - ЦПК України) щодо належного повідомлення сторін у справі про її розгляд. У зв`язку з наведеним суд ухвалив розглянути справу в порядку письмового провадження без проведення судового засідання (ч. 13 ст. 7 ЦПК України). За вказаних обставин, за приписами ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу суд не здійснює. Розглянувши справу, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що 12.11.2019 між [PERSON] та [PERSON] зареєстровано шлюб, який розірвано рішенням Мурованокуриловецького районного суду Вінницької області від 21.07.2025 у справі № 139/468/25 (а. с. 8 - 10). В шлюбі у подружжя [INFO] народилась дитина [PERSON] , що підтверджується відповідним свідоцтвом (а. с. 6). У позовній заяві зазначено, що відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання неповнолітньої дитини. Відповідач таких тверджень не спростував, відомостей про майновий стан, стан здоров`я і непрацездатність суду не надав. Згідно з ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 (із змінами), ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 № 789-XII, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 вказаної Конвенції держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно з нормами ч. 2 ст. 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону України «Про охорону дитинства» всі діти на території України, незалежно від раси, кольору шкіри, статі, мови, релігії, політичних або інших переконань, національного, етнічного або соціального походження, майнового стану, стану здоров`я та народження дітей і їх батьків (чи осіб, які їх замінюють) або будь-яких інших обставин, мають рівні права і свободи, визначені цим Законом та іншими нормативно-правовими актами. Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 141 Сімейного Кодексу України (у тексті - СК України) мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Згідно з ч. ч. 2, 3 ст. 150 і ч. 1 ст. 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття. Відповідно до ч. ч. 1 - 3 ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно з приписами ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сторонами не надано суду доказів про наявність між ними домовленості про утримання дитини, в відповідачем - про участь в утриманні свого малолітнього сина. За таких обставин суд вважає, що відповідач, згідно наведених норм законодавства, повинен надавати матеріальну допомогу на утримання своєї дитини. Відповідно до ч. ч. 1 - 3 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3)\~наявність у\~платника аліментів\~інших дітей,\~непрацездатних чоловіка,\~дружини,\~батьків,\~дочки,\~сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4)\~інші обставини,\~що мають\~істотне значення. Розмір\~аліментів має\~бути необхідним\~та достатнім\~для забезпечення\~гармонійного розвитку\~дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований\~розмір аліментів\~на одну\~дитину становить\~розмір прожиткового\~мінімуму для\~дитини відповідного\~віку і\~може бути\~присуджений судом\~у разі\~достатності заробітку\~(доходу)\~платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Згідно з ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Враховуючи наведене, позовні вимоги про стягнення аліментів в розмірі однієї чверті заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше мінімального гарантованого розміру аліментів на одну дитину, що становить п`ятдесять відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, є обгрунтованим, а тому підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Позивач звернулася до суду з цим позовом 03.09.2025. Згідно з п. 1. ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання, як розподілити між сторонами судові витрати. Згідно з ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються позивачі за позовами про стягнення аліментів. Частиною 6 ст. 141 ЦПК України передбачено, якщо сторону на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Ставка судового збору за подання до суду фізичною особою позовної заяви майнового характеру встановлена у розмірі 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п/п. 1 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір»). Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» для працездатних осіб з 01.01.2025 установлено прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі 3028 гривень. Відповідно до ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Тобто станом на день розгляду і вирішення справи судом мінімальна ставка судового збору за позовами майнового характеру становить 1211 гривень 20 копійок.

Outcome: approved