Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-19 00:00:00

Позивач в особі генерального директора Мартиненка В.П. звернувся до Орджонікідзевського районного суду м.Харкова з позовною заявою викладеною вище, в якій просить стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «КФ.ЮА» заборгованість за Договором про надання позики на умовах фінансового кредиту № 00021011937 від 11.01.2021 у розмірі 21\~072 грн 48 коп., з яких 4 050 грн 00 коп. заборгованість по тілу кредиту, 619 грн 98 коп. інфляційне збільшення, 15\~187 грн 50 коп. - заборгованість по процентам поза межами строку дії договору, 1 215 грн 00 коп. заборгованість по процентам; судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 3 028 грн 00 коп. На обґрунтування позовних вимог зазначено, що\~11.01.2021 між ТОВ «КФ.ЮА» та [PERSON] укладено Договір про надання позики на умовах фінансового кредиту №00021011937. Позивачем умови договору виконані, так 11.01.2021 було передано відповідачеві грошові кошти у сумі 4 050 грн 00 коп., натомість відповідач не виконав свої зобов`язання, не сплатив (не повернув) грошові кошти в повному обсязі в порядку та у строки, визначені умовами договору, внаслідок чого утворилася заборгованість. На час подання цього позову заборгованість відповідача за договором становить розмірі 21\~072 грн 48 коп., з яких 4 050 грн 00 коп. заборгованість по тілу кредиту, 619 грн 98 коп. інфляційне збільшення, 15\~187 грн 50 коп. - заборгованість по процентам поза межами строку дії договору, 1 215 грн 00 коп. заборгованість по процентам. Ухвалою Індустріального районного суду м. Харкова від 04 березня 2025 року позовна заява прийнята, провадження відкрито та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадженні з викликом сторін. У судове засідання представник позивача не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином. У позовній заяві просив розгляд справи проводити за відсутності представника ТОВ «КФ.ЮА», у разі неявки відповідача ухвалити заочне рішення. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з`явився, про дату,\~час та\~місце розгляду\~справи повідомлявся\~належним чином\~та своєчасно\~шляхом направлення\~судової повістки\~рекомендованою кореспонденцією\~на адресу\~за місцем\~його \~реєстрації,\~які повернулись до суду без вручення з відміткою Укрпошти «адресат відсутній за вказаною адресою», що вважається належним повідомленням та відповідає правовій позиції викладеної в постанові КЦС ВС від 10.05.2023 № 755/17944/18 (61-185св23) та шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України. Причини неявки суду не повідомив, відзив на позов не надав. Відомості про дати та час судових засідань знаходяться у вільному доступі на офіційному сайті Судової влади за адресою в мережі Інтернетhttps://court.gov.ua/fair/ та сайті Індустріального районного суду м. Харкова. Згідно ч. 1\~ст. 44 ЦПК України\~учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. На момент розгляду справи суду не було надано відповідачем жодних відомостей щодо зміни його місця проживання/перебування. Зі змісту п.2 ч. 7 ст. 128 ЦПК України вбачається, що повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. У відповідності до приписів ч. 8\~ст. 128 ЦПК України\~\~днем вручення судової повістки є день вручення судової повістки під розписку; день проставляння у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі не повідомлення суду про причини неявки, вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. Судом було вжито всіх заходів для повідомлення відповідача про розгляд даної справи в порядку спрощеного позовного провадження, однак, відповідач не скористався процесуальним правом подачі відзиву на позовну заяву, а також доказів, на підтвердження своїх заперечень, та за відсутності доказів поважності причин неподання учасниками розгляду заяв по суті справи, суд вирішує справу за наявними письмовими матеріалами, що відповідає положенню частини восьмої статті 178 Цивільного процесуального кодексу України. Відповідно до ч.4 ст.223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Беручи до уваги ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод Ради Європи від 4 листопада 1950 року, що набрала чинності для України 11.09.1997 року, яка передбачає право кожного на розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, також беручи до уваги те, що відповідач обґрунтованих клопотань про відкладення судового засідання, суду не надав, в силу положень ст. 223 ч. 1 ЦПК України, суд вважає за доцільне продовжити судовий розгляд за відсутності відповідача. Верховний Суд України, узагальнюючи судову практику, також вказав, що інститут заочного провадження відповідає положенням та спрямований на реалізацію Рекомендації № R (84)\~5 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам стосовно принципів цивільного судочинства, що направлені на вдосконалення судової системи. Для досягнення цієї мети необхідно забезпечити доступ сторін до спрощених і більш оперативних форм судочинства та захистити їх від зловживань та затримок, зокрема, надавши суду повноваження здійснювати судочинства більш ефективно. Таким чином, на підставі вищевикладених приписів ст.ст.128, 130-131 ЦПК України суд вважає, що відповідач повідомлений належним чином. За таких обставин, з письмової згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України, на підставі наявних у справі доказів. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, за відсутності всіх осіб, які беруть участь у справі, суд проводить розгляд цивільної справи без фіксування технічними засобами, за наявними у справі матеріалами. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, за відсутності всіх осіб, які беруть участь у справі, суд проводить розгляд цивільної справи без фіксування технічними засобами, за наявними у справі матеріалами. За правилами\~ст. 89 ЦПК України\~суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Суд, дослідивши матеріли справи, оцінивши наявні у справі докази, встановив наступні факти та правовідносини. Суд встановив, що 11.01.2021 між ТОВ «КФ.ЮА» та [PERSON] було укладено Договір про надання позики на умовах фінансового кредиту №00021011937 (а.с. 6). Відповідно до п. 3 Договору передбачено, що товариство надає клієнту грошові кошти у сумі, визначеній п. 5 Договору, а клієнт у свою чергу зобов`язується повернути грошові кошти у встановлений цим договором строк та сплатити проценти згідно з відсотковою ставкою за кожен день користування, визначеної п. 5 даного Договору. Кредит надається позичальнику на визначені ним особисті цілі. У випадку, коли клієнт отримує кошти шляхом грошового переказу без відкриття рахунку, датою надання кредиту є дата фактичного отримання готівкових коштів. Сторони погодили, що клієнту відповідно до умов цього Договору немає необхідності укладати договори щодо додаткових чи супутніх послуг третіх осіб, пов`язаних з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту. Відповідно до п. 5 Договору, сторонами були погоджені такі умови: загальний розмір кредиту становить 4 140 грн 00 коп., тип кредиту пенсійний Offline_30_днів, схема кредитування - класична, дата надання кредиту 11.01.2021, дата погашення заборгованості 09.02.2021, строк дії договору 30 днів, можливість пролонгації дозволено під 1.5 (% в день), базова процентна ставка 1,00% в день, процентна ставка у разі користування кредитом поза межами строку дії договору 2,50% в день. Також пунктом 5 Договору передбачено, що сторони погоджуються, що строк дії договору , вказаний у. п.п. 9 п. 5 Договору продовжується на весь період, протягом якого сторони здійснюють свої права та виконують свої обов`язки за цим договором, та визначається як період від дати видачі кредиту (п.п.4) п. 5 Договору) до фактичної дати повернення кредиту, процентів за ставками, визначеними у п.п.8, п.п. 12 та п.п.13 п. 5 Договору та інших нарахувань, визначених Договором та чинним законодавством; також погоджуються, що у випадку користування кредитом після дати погашення Договору, вказаної у п.п. 5 п. 5 Договору, умови щодо нарахування процентної ставки (п.п. 12 п. 5. Договору) не застосовується, а застосовується розмір процентної ставки визначений у п.п. 13 п. 5 Договору. Під процентною ставкою, яка застосовується в разі користування кредитом поза межами строку дії Договору (п.п.13)п. 5 Договору), маються на увазі проценти в розумінні ч. 2 ст. 625 ЦК України. Застосування перерахування процентної ставки в визначеної у п.п.12 п. 5 Договору на процентну ставку, визначену у п.п.13 п. 5 Договору не є зміною істотних умов Договору. Приписами п. 5.3 Договору передбачено, що базова процентна ставка в день 1,00%, платіж за використання коштів, отриманих у кредит разовий 50 грн., реальна річна ставка процентна ставка від 365,00 % до 83780.00 %, загальна вартість кредиту 5 382 грн 00 коп., тип процентної ставки фіксована. Як вбачається з розд. 9 Договору, сторони узгодили графік платежів. Також відповідачем підписаний паспорт споживчого кредиту, в якому зафіксовані умови кредитування, тотожні умовам договору (а.с. 7). Відповідно до копії акту про видачу грошових коштів від 11.01.2021, підписаного сторонами, відповідач [PERSON] отримав кошти в сумі 4 140 грн 00 коп. відповідно до кредитного договору №00021011937 від 11.01.2021, що підтверджується фіскальним чеком видачі грошових коштів за формою № ФКЧ-2 № 2 від 11.01.2021, який наданий клієнту (а.с. 8). Згідно копії картки обліку виконання договору №00021011937 від 11.01.2021, станом на 13.12.2024 заборгованість [PERSON] за договором становить 21\~072 грн 48 коп., з яких 4 050 грн 00 коп. заборгованість по тілу кредиту, 1 215 грн 00 коп. заборгованість по процентам, 15\~187 грн 50 коп. - заборгованість по процентам поза межами строку дії договору (ч. 2 ст. 625 ЦК України, 10.02.2021 09.07.2021), 619\~грн 98\~коп.\~ \~інфляційне збільшення\~(10.02.2021-23.02.2022)\~ (а.с. 10). Таким чином, суд дійшов висновку, що між сторонами була досягнута згода щодо всіх істотних умов кредитного договору. Після підписання кредитного договору у сторін виникли взаємні права та обов`язки, зокрема у ТОВ «КФ.ЮА.» виникло зобов`язання щодо надання кредитних коштів, а у відповідача - зобов`язання з повернення кредитних коштів, сплати процентів. Оцінюючи наявні у матеріалах справи докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню з таких підстав. Відповідно до п. 1 ч. 2\~ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори. Згідно з ч. 1\~ст. 626 ЦК України\~підписанням договору сторонами досягнуто домовленість щодо встановлення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до\~ст. 629 ЦК України\~договір є обов`язковим для виконання сторонами. Оскільки сторони уклали договір, вони набули взаємних прав та обов`язків. Згідно зі\~ст. 638 ЦК України\~договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Відповідно до ч.ч. 1-3\~ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). \~Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства. Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами. Згідно зі\~ст. 526 ЦК України\~зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 1054 ЦК України\~визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч. 1\~ст. 1049 ЦК України\~позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, якщо при цьому були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Положеннями ч. 2\~ст. 1054 ЦК України\~встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримуватись визначених у договорі строків, зокрема, щодо сплати коштів, визначених кредитним договором, а тому прострочення виконання зобов`язання є його порушенням. Статтею 610 ЦК України\~визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. З огляду на викладене, регулятивні відносини між сторонами кредитного договору обмежені, зокрема, часовими межами, в яких позичальник отримує можливість правомірно не сплачувати кредитору борг (строком кредитування та визначеними у його межах періодичними платежами). Однак якщо позичальник порушує зобов`язання з повернення кредиту, в цій частині між ним та кредитодавцем регулятивні відносини трансформуються в охоронні. Отже, регулятивна норма ч. 1 ст. 1048 ЦК України та охоронна норма ч. 2 ст. 625 ЦК України не можуть застосовуватись одночасно. Аналогічна правова позиція була викладена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 04 лютого 2020 року по справі № 912/1120/16. Відтак, якщо грошове зобов`язання виникло з договірних відносин, то прострочення його виконання призводить до відповідальності боржника перед кредитором, зокрема, настання обов`язку зі сплати процентів річних у розмірі, встановленому законом або договором, але саме грошове зобов`язання залишається при цьому незмінним. Також, якщо боржник не сплатив суму боргу, яка складається з тіла кредиту та процентів, нарахованих в певній сумі на час закінчення строку кредитування чи на час пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, то прострочення такого грошового зобов`язання не призводить до подальшої зміни його розміру, але в боржника виникає додатковий обов`язок щодо сплати річних процентів, нарахованих відповідно до ст. 625 ЦК України. Як убачається з матеріалів справи, в п. 5.13 договору сторонами погоджено розмір процентної ставки в день у разі користування кредитом поза межами строку дії - 2,50 % на день, тобто відповідно до ст. 625 ЦК України, оскільки такі відсотки нараховуються у випадку порушення клієнтом умов договору. Відтак, зі змісту даного пункту договору вбачається, що плата за користування кредитом за підвищеною процентною ставкою встановлено саме за порушення строків повернення кредиту, тобто за невиконання грошового зобов`язання. З огляду на те, що відповідач прострочив виконання грошового зобов`язання, то за ч. 2 ст. 625 ЦК України на вимогу кредитора він зобов`язаний сплатити проценти від простроченої суми боргу. На даний час відповідач продовжує ухилятись від виконання своїх зобов`язань і не погашає заборгованість за договором, що є порушенням законних прав та інтересів позивача. У відповідності до положень\~ст. 525 ЦК України\~одностороння відмова від виконання зобов`язання є неприпустимою. Згідно зі ст. 617 ЦК України відсутність у боржника необхідних коштів не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання. Відповідно до ч. 1\~ст. 625 ЦК України\~боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З матеріалів справи вбачається, що договір про надання позики на умовах фінансового кредиту № 00021011937 від 11.01.2021 укладено у спосіб, визначений чинним законодавством України, з повним дотриманням вимог щодо його укладення із зазначенням умов, які жодним чином не порушують вимоги Закону України «Про захист прав споживачів», порядок надання та повнота наданої інформації відповідають вимогам Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг». Не виконуючи належним чином зобов`язання за вказаним договором, відповідач порушив зазначені вище норми законодавства та умови кредитного договору. Встановлені фактичні обставини у справі свідчать про те, що [PERSON] взяті не себе зобов`язання не виконав, у передбачений в договорі строк грошові кошти (суму кредиту) нараховані проценти за користування ними, у встановленому Договором розмірі не сплатив, унаслідок чого виникла заборгованість. Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку позивачу не повернуті, а також вимоги частини 2 статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час. Надані позивачем докази, суд визнає належними і допустимими, також достовірними і достатніми, оскільки ці докази містять у собі інформацію щодо предмета позовних вимог, вони логічно пов`язані з тими обставинами, які підтверджують наявність підстав для стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором. На час розгляду справи судом відповідач не надав доказів, що свідчать про добровільне погашення заборгованості та про причини несвоєчасного погашення заборгованості за договором у добровільному порядку. Крім того, суду не надано беззаперечних, належних та допустимих доказів, які свідчать про наявність підстав звільнення відповідача від відповідальності за порушення зобов`язань, відповідно до ст. 617 ЦК України. За таких обставин суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за договором про надання позики на умовах фінансового кредиту № 00021011937 від 11.01.2021 обґрунтовані та підлягають задоволенню. Відповідно до\~ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути понесені та документально підтверджені судові витрати у вигляді судового збору.

Outcome: approved