Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-16 00:00:00

Позивач звернувся до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агро-Край» про стягнення коштів (орендної плати) за користування земельними ділянками з кадастровими номерами 5320485500:00:007:0154, 5320485500:00:007:0155 та 5320485500:00:007:0164 за 2021 та 2022 роки у загальному розмірі 113142,69 грн. Відповідно до ч. 1\~ст. 274 ЦПК України\~у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута малозначна справа. Ухвалою суду від 06 листопада 2024 року відкрито провадження по справі, призначено справу до розгляду у порядку спрощеного провадження без виклику сторін та надано відповідачу строк для подання клопотання про розгляд справи з повідомленням сторін. Представником відповідача надано суду відзив на позовну заяву, в якому вказано, що з розміру орендної плати за укладеними договорами вираховуються податки й збори. Просить відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі та зменшити розмір витрат на правову допомогу. 09 квітня 2025 року на виконання вимог відповідачем надано довідку про заборгованість по орендній платі перед [PERSON] . Судом встановлено, що [PERSON] є власником земельних ділянок з кадастровими номерами 5320485500:00:007:0154, 5320485500:00:007:0155 та 5320485500:00:007:0164, що підтверджується Свідоцтвами про право на спадщину. Згідно договорів оренди земельної ділянки від 09.09.2015 з урахуванням додаткових угод до нього від 16.11.2017, орендодавець [PERSON] , орендар ТОВ «АГРО-КРАЙ», цільове призначення: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 2,7979 га, 2,7979 га та 2,7975 га відповідно на території Лютенської (до об`єднання Рашівської) сільської ради Миргородського (до об`єднання Гадяцького) району Полтавської області. Статтею 526 Цивільного кодексу України\~передбачено, що зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно зі\~статтею 13 ЗУ «Про оренду землі»\~договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Так, відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 24 даного Закону орендодавець має право вимагати від орендаря своєчасного внесення орендної плати. Відповідно до\~статті 96 ЗК України\~землекористувачі зобов`язані своєчасно сплачувати земельний податок або орендну плату. Згідно з частиною 1\~статті 15 ЗУ «Про оренду землі»\~однією з істотних умов договору оренди землі є орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату. За змістом частин 1, 2\~статті 21 Закону України «Про оренду землі»\~орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою. Розмір, форма і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди, крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності. Як вбачається з наведених вище норм права, договір оренди землі обов`язково є платним. Розмір орендної плати є істотною умовою договору оренди землі. Відповідно до\~ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму богу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Судом встановлено, що ТОВ «Агро-край» має заборгованість перед позивачем за 2021-2022 роки, але суд не погоджується з розрахунком, наданим позивачем, у зв`язку з наступнім. Згідно підпункту\~162.1.3\~пункту\~162.1\~статті\~162 ПК України\~встановлено, що платником податку є податковий агент. Відповідно до вимог підпункту\~168.1.1\~пункту\~168.1\~статті\~168 ПК України\~податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов`язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в статті 167 цього Кодексу. Пунктом\~171.2\~статті\~171 ПК України\~визначено, що особою, відповідальною за нарахування, утримання та сплату (перерахування) до бюджету податку з інших доходів, є податковий агент - для оподатковуваних доходів з джерела їх походження в Україні. За наведеного особи, які відповідно до\~ПК України\~мають статус податкових агентів, зобов`язані: своєчасно та повністю нараховувати, утримувати та сплачувати (перераховувати) до бюджету податок з доходу фізичних осіб та військовий збір під час виплати на користь фізичної особи доходу, зокрема у вигляді додаткового блага. Таким чином, орендна плата за земельні ділянки повинна виплачуватися позивач із вирахуванням податку на доходи фізичних осіб та військового збору, які сплачуються орендарем (відповідачем), як податковим агентом. Так, положеннями ПК України визначено, що розмір податку на доходи фізичних осіб становить 18% (ст. 167 ПК України), а військового збору -1,5% (ст. 162 ПК України, розмір діяв на час виникнення спірних правовідносин). Договорами передбачено нормативно грошова оцінка земельної ділянки становить 119831,76 грн. (п. 5 кожного Договору згідно додаткової угоди від 2017 року); розмір орендної плати 10 відсотків від НГО (п. 9 Договору згідно додаткової угоди від 2017 року); строк дії договорів 31.12.2022 року (п. 8 Договору з урахуванням п. 27 Перехідних положень ЗК України). Таким чином, орендна плата за одну земельну ділянку за період з 01.01.2021 року до 31.12.2021 року складає: 11983,17 грн (18%+1,5%) = 9646,45 грн. Розмір інфляційних втрат становить 4261,99 грн. (9646,45 грн. х 144,182% (сукупний індекс інфляції ) 9646,45), а 3% річних складає 807,13 грн. (9646,45 грн. х 3% х 1018/365). Отже, загальний розмірі заборгованості відповідача перед позивачем за одну земельну ділянку за 2021 рік становить 14715,57 грн. (9646,45 грн. (орендна плата) + 4261,99 грн. (інфляційні втрати) + 807,13 грн. (3%). Оскільки, позивач є власником трьох земельних ділянок і сума заборгованості по сплаті орендної плати однакова, то борг за всі три земельні ділянки за 2021 рік становить 44146,71 грн. Також, орендна плата за одну земельну ділянку за період з 01.01.2022 року до 31.12.2022 року складає: 11983,17 грн (18%+1,5%) = 9646,45 грн. Розмір інфляційних втрат становить 1339,41 грн. (9646,45 грн. х 113,885 % (сукупний індекс інфляції ) 9646,45), а 3% річних складає 541,52 грн. (9646,45 грн. х 3% х 683/365). Отже, загальний розмірі заборгованості відповідача перед позивачем за одну земельну ділянку за 2022 рік становить 11527,38 грн. (9646,45 грн. (орендна плата) + 1339,41 грн. (інфляційні втрати) + 541,52 грн. (3%). Оскільки, позивач є власником трьох земельних ділянок і сума заборгованості по сплаті орендної плати однакова, то борг за всі три земельні ділянки за 2022 рік становить 34582,14 грн. Отже, позивачем при зверненні до суду було вказано загальну суму заборгованості без вирахування обов`язкових зборів та платежів, тому позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а саме стягнення заборгованості по орендній платі за вищевказані земельні ділянку у загальному розмірі за 2021-2022 роки становить 78728,85 грн. Відповідно до\~ст. 141 ЦПК України, у разі задоволення позову з відповідача на користь позивача підлягають стягненню документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору, але пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а саме: 843,00 грн. (1211,20х69,6%). Також підлягають задоволенню позовні вимоги [PERSON] про стягнення на його користь судових витрат, які складаються зі сплати судового збору та витрат на професійну правничу допомогу, виходячи з наступного. Основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема: змагальність сторін; диспозитивність відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункти 4, 5, 12 частини третьої статті 2 ЦПК України). Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу (частини перша\~друга статті 133 ЦПК України). Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частини третя-п`ята статті 137 ЦПК України). Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина шоста статті 137 ЦПК України). При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України). У додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц вказано, що з аналізу частини третьої статті 141\~ЦПК України можна виділити такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на те, що принцип змагальності знайшов своє втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності, тому при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення. Отже, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу. Для вирішення питання про розподіл судових витрат суд має враховувати: складність справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; пов`язаність цих витрат із розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність предмета спору; ціну позову, значення справи для сторін; вплив результату її вирішення на репутацію сторін, публічний інтерес справи; поведінку сторони під час розгляду справи (зловживання стороною чи її представником процесуальними правами тощо); дії сторони щодо досудового врегулювання справи та врегулювання спору мирним шляхом. Наведене відповідає позиції Верховного Суду, сформованій у справі №925/1545/20 від 18.02.2022. У постанові Верховного Суду від 16.02.2023 у справі №824/9/22 зазначено, що при встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини. Відтак, відшкодування витрат на правничу допомогу не може бути способом надмірного збагачення сторони, на користь якої такі витрати стягуються, і не може становити для неї по суті додатковий спосіб отримання доходу, що узгоджується із позицією Верховного Суду у справі №127/9918/14-ц. Суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо (частина перша статті 11 ЦПК України). Суд,\~враховуючи,\~що умови\~оплати адвокатських\~послуг є\~договірними та\~погодженими на\~загальну суму\~5\~000,00\~грн.,\~вони підлягають\~стягненню з\~відповідача на\~користь позивача. Суд, враховуючи, що хоча умови оплати адвокатських послуг є договірними та погодженими на загальну суму 5 000,00 грн., застосуванню підлягає позиція ВП ВС, сформована у справі №904/4507/18 від 12.05.2020, за змістом якої такі зобов`язання не є обов`язковими для суду у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Тому з огляду на малозначність спору та сформовану сталу судову позицію щодо вирішення заявлених позовних вимог суд погоджується із доводами відповідача, що постановлений до стягнення розмір правничих витрат у 5 000,00 грн. є надмірним, а отже підлягає зменшенню до 3 000,00 грн., що відповідатиме принципу пропорційності, критерію реальності наданих адвокатських послуг, розумності їхнього розміру, конкретним обставинам справи, з урахуванням її складності, необхідних процесуальних дій сторони.

Outcome: partial