Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-12 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача 27 серпня 2025 року [PERSON] звернувся в суд з позовом до Приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Чернікової Олени Олегівни, про відшкодування моральної та матеріальної шкоди, в якому просив суд: - стягнути з приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Чернікової Олени Олегівни на користь [PERSON] матеріальну шкоду в розмірі 16\~183,36 грн. - стягнути з приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Чернікової Олени Олегівни на користь [PERSON] моральну шкоду в розмірі 300 000 грн. В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що 24 липня 2023 року АТ «ДТЕК Дніпровські електромережі» звернулось в суд із позовом до нього про стягнення заборгованості за спожиту електричну енергію в сумі 83 949,77 гривень. В обгрунтування позову вказували на те, що 05 березня 2018 року АТ «ДТЕК Дніпровські електромережі» було подано до Самарського районного суду міста Дніпропетровська заяву про видачу судового наказу про стягнення з [PERSON] заборгованості за спожиту електричну енергію. 22 березня 2018 року судом було видано судовий наказ № 206/1234/2018, за яким стягнуто з [PERSON] 88 712,03 гривень, з яких 73 254,08 гривень - заборгованість за спожиту електричну енергію, 12 725,78 гривень - інфляційне збільшення боргу, 2 732,17 гривень - 3% річних та 176,20 гривень судовий 301р. 08 лютого 2023 року відповідач подав заяву про скасування судового наказу. Ухвалою Самарського районного суду міста Дніпропетровська від 10 лютого 2023 року була постановлена ухвала про скасування судового наказу №206/1234/2018 від 22 березня 2018 року. Заочним рішенням Самарського районного суду міста Дніпропетровська від 07 лютого 2024 року позовні вимоги «ДТЕК Дніпровські електромережі» про стягнення з нього заборгованості було задоволено у повному обсязі. 24 квітня 2025 року постановою Дніпровського апеляційного суду рішення Самарського районного суду міста Дніпропетровська від 07 лютого 2024 року скасовано, в задоволенні позовних вимог відмовлено. В апеляційній скарзі позивач наголошував на тому що ніяких платежів у добровільному порядку не здійснювалось, жодної оплати з 01 вересня 2016 року по 01 грудня 2020 року не відбувалось. Зазначає, що сума у розмірі 2 073,43 гривень, яка була сплачена у червні 2019 року, була стягнута з нього у примусовому порядку відповідно до виконавчого провадження. Також зазначив, шо 16 грудня 2020 року судовий збір у розмірі 176,20 гривень не сплачувався. До позовної заяви АТ «ДТЕК Дніпровські електромережі», в якості переривання строку позовної давності додало копію рахунку, з якого вбачається, що за адресою відповідача було внесено 16 грудня 2020 року три платежі, на які посилається позивач, як на підставу переривання строку позовної давності, а саме 2 732,17 гривень, 1 869,97 гривень, та 176,20 гривень, загалом на суму 4 778,34 гривень (а.с.14). Апеляційний суд наголошував на тому, що дана сума співпадає із сумою стягнутою з відповідача у примусовому порядку на 09 грудня 2020 року на підставі виконавчого провадження № 59946212, а отже колегія суддів дійшла висновку, що у даному випадку відсутній факт добровільного внесення суми заборгованості відповідачем, оскільки з надано розрахунку неможливо встановити, що саме ним було зроблено цей платіж, а отже апеляційний суд вважає, що у даному випадку позивачем пропущено строк звернення із даним позовом. Проте незважаючи на рішення Дніпровського апеляційного суду, приватним виконавцем виконавчого округу Дніпропетровської області Черніковою Оленою Олегівною було відкрито виконавче провадження № 76146575. Згідно зі Звітом про здійснення відрахувань та виплати № 6/3/855 від 01 травня 2025 року з його банківського рахунку було фактично списано 16\~183,396 грн. в межах виконавчого провадження № 76146575, що спричинило йому матеріальну шкоду, а тому просив стягнути з відповідача на його користь зазначену суму, оскільки існує прямий причинно наслідковий зв`язок між протиправними діями приватного виконавця та завданню йому матеріальної шкоди. Щодо спричинення моральної шкоди зазначив, що під час проходження лікування йому стало відомо про накладення арешту на його банківський рахунок, що унеможливило оплату необхідних ліків та створило реальну загрозу своєчасному отримання медичної допомоги та підтриманню задовільного стану здоров`я. Так приватним виконавцем не було надано жодного офіційного документу чи постанови про відкриття відносно нього виконавчого провадження. Неодноразові звернення до приватного виконавця стосовно надання роз`яснень щодо блокування його карток залишилися виконавцем без реагування. Внаслідок арешту банківського рахунку він був позбавлений можливості користуватися власними коштами для лікування. Тривале перебування у невизначеності та повна відсутність доступу до власних коштів створили для нього відчуття безвихідності. З метою врегулювання питання в досудовому порядку він звернувся зі скаргою на приватного виконавця до Міністерства юстиції України, проте відповіді жодної не отримав. Спричинену моральну шкоду оцінює в 300\~000 грн., яку просить стягнути з відповідача на його користь (а.с. 1-18). 01\~жовтня 2025\~року \~ відповідачем\~надано відзив\~на позовну\~заяву в якій остання заперечувала проти задоволення позовних вимог з підстав їх необгрунтованості та недоведеності, пославшись на наступне. Так в період з 26 вересня 2024 по 28 квітня 2025 у неї на виконанні перебувало виконавче проводження № 7614657\~з примусового\~виконання виконавчого\~листа №206/3333/23\~виданого 28\~березня 2024 року Самарським районним судом м. Дніпропетровська про стягнення солідарно з [PERSON] на користь АТ «ДТЕК Дніпровські електромережі» - заборгованість за спожиту електричну енергію у сумі 83 949,77 грн., яка складається з: 61372,32 грн.- заборгованість за спожиту електричну енергію, 17049,43 грн. - інфляційне збільшення боргу, 3% річних- 5528,02 грн., - судовий збір у розмірі 2684, 00 грн. Дане виконавче провадження 28 квітня 2025 року завершено з підстав передбачених п.5 ч.1. ст 39 Закону України «Про виконавче провадження» у зв?язку із скасуванням виконавчого документа. 26 вересня 2024 року на підставі заяви представника стягувача - АТ «ДТЕК Дніпровські електромережі» Ольги Козлицької та оригіналу виконавчого документа, а саме виконавчого листа 206/3333/23 виданого 28 березня 2024 Самарським районним судом Дніпропетровська області було відкрито виконавче провадження №76146575 щодо стягнення коштів з [PERSON] . З метою забезпечення виконання вимог виконавчого документа та на підставі заяви стягувача приватним виконавцем відповідно до вимог ст.ст. 26, 56 Закону України «Про виконавче провадження», того ж дня були винесені постанова про арешт майна боржника та постанови про арешт коштів боржника в межах суми стягнення, що містяться на відкритих рахунках боржника, копії якої направлені сторонам виконавчого провадження до відома та до Банків учасників електронного взаємо обміну, яка підписана за допомогою кваліфікованого електронного підпису. Також, приватним виконавцем того ж дня була винесена постанова про арешт майна боржника. Постановою про арешт коштів боржника було накладено арешт на кошти боржника в межах загальної суми стягнення за виконавчим провадженням, а саме 95797,14 грн. Твердження позивача щодо надання ним приватному виконавцю документі щодо проходження ним військової служби, документів виданих закладами охорони здоров?я, довідки про доходи, не відповідають дійсності, оскільки вказані документи ні до офісу приватного виконавця ні через офіційну електронну пошту, ні через загальну вхідну кореспонденцію не надходили. Натомість, на електрону адресу приватного виконавця 04 листопада 2024 року від представника позивача адвоката Виприк С.О., надійшла заява про визначення поточного рахунку для здійснення видаткових операцій в АТ КБ «ПриватБанк», із додатків до даної заяви був наданий лише ордер адвоката. Дана заява приватним виконавцем розглянута та того ж дня, а саме 04 листопада 2024 року винесено постанову про визначення зазначеного в заяві рахунку в АТ КБ «Приватбанк», як поточний рахунок для здійснення видаткових операції, оскільки банк є в переліку учасників електронного взаємо обміну постанова була підписана за допомогою кваліфікованого електронного підпису та направлена до АТ «ПриватБанк». В ході виконання виконавчого провадження №76146575 приватним виконавцем було встановлено, що боржник перебуває у трудових відносинах з [INFO] . У зв?язку з чим, у відповідність статті 68 Закону України «Про виконавче провадження» приватним виконавцем 01 жовтня 2024 року винесена постанова про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника, копії якої направлені сторонам виконавчого провадження до відома та до бухгалтерії [INFO] " для виконання. Так, на електрону адресу офісу приватного виконавця 15 січня 2025 року від адвоката Виприк С.О, який діяв в інтересах боржника надійшла заява про зупинення вчинення виконавчих дій і копією ухвали Дніпровського апеляційного суду про відкриття апеляційного провадження в справі № 206/3333/23 від 13 січня 2025 року, відповідно до якої відкрите апеляційне провадження за скаргою [PERSON] . Приватним виконавцем дана заява була зареєстрована та 20 січня 2025 року, винесена постанова про зупинення виконавчого провадження №76146575 та направлена сторонам та бухгалтерії [INFO] . 25 квітня 2025 року на електрону адресу офісу приватного виконавця від адвоката Виприк С.О, який діяв в інтересах скаржника надійшла заява разом із постановою Дніпровського апеляційного суду по справі № 206/3333/23 від 25 травня 2025 року про скасування заочного рішення Самарського районного суду від 07 лютого 2024 року, яка 28 квітня 2025 року була розглянута, виконавче провадження №76146575 поновлено та завершено з підстав передбачених п.5ч.1 ст.39 Закону України «Про виконавче провадження» у зв?язку із скасуванням судового рішення. Отже вимоги позивача щодо захисту його прав шляхом стягнення з приватного виконавця моральної та матеріальної шкоди - є безпідставними і грунтуються на не об?єктивних обставинах справи та помилковому тлумаченні чинного законодавства. Окрім того зазначила що на підставі скарги [PERSON] направленої до Міністерства юстиції України була проведена перевірка виконавчого провадження № 76146575 та станом на теперішній час до офісу будь яких довідок не надходило. Крім того в судовому порядку жодної з постанов приватного виконавця винесених в ході виконавчого провадження № 76146575 не оскаржувалося , жодні дії приватного виконавця не були визнанні не законними. Станом на теперішній час всі постанови винесені в ході виконавчого провадження № 76146575 є чинними. Щодо позовних вимог про стягнення матеріальної шкоди з виконавця в розмірі 16\~183,36 грн. зазначила, що приватним виконавцем в ході виконання виконавчого провадження № 76146575 не було направлено до банківських установ жодної платіжної інструкції на списання коштів з рахунків боржника. Проте в ході виконання виконавчого провадження № 76146575 бухгалтерією [INFO] проводились відрахування із заробітної плати [PERSON] та на депозитний рахунок виконавця були зараховані кошти на загальну суму 16\~183,36 грн. 10 листопада 2024 року в сумі 5\~386,30 грн. які 11 листопада 2024 року були розподілені: 500 грн. мінімальні витрати виконавчого провадження, 444,20 грн. часткова основна винагорода приватного виконавця, 4\~442, 10 грн. перераховані стягувачу в рахунок погашення боргу за судовим наказом 206/3333/23 (платіжна інструкція № 17512). 07 грудня 2024 року в сумі 5386,30 грн. які 09 грудня 2024 року були розподілені наступним чином, 489,66 грн., - часткова основна винагорода приватного виконавця, 4\~896,64 грн. перераховані стягувачу в рахунок погашення боргу за судовим наказом 206/3333/23 (платіжна інструкція № 19235). 11 січня 2025 року у сумі 5\~410,76 грн. які були перераховані на розрахунковий рахунок позивача 26 травня 2025 року. Отже виконавцем було повернуто кошти боржнику частково які перебували на депозитному рахунку приватного виконавця на момент закриття провадження. Щодо коштів які були стягнуті з позивача шляхом утримання із заробітної плати 10 листопада 2024 року та 07 грудня 2024 року на загальну суму 10\~772, грн. на момент завершення виконавчого провадження № 76146575 у приватного виконавця кошти були відсутні, оскільки вони були розподіленні та перераховані, окрім того зазначив що вказані кошти було стягнуто коли виконавчий документ був чиним, вчинення виконавчих дій не зупинялося, а тому підстав для повернення коштів відсутні. Отже підстав для стягнення матеріальної шкоди з приватного виконавця на користь позивача відсутні. Стосовно позовних вимог про стягнення моральної шкоди зазначила, що копія постанови про відкриття виконавчого провадження № 76146575 від 26 вересня 2024 року була направлена боржнику 27 вересня 2024 року у відповідності до вимог Закону України «Про відкриття виконавчого провадження», рекомендованим листом за адресою місто Дніпро, вул. Містечкова, 77 рекомендованою кореспонденцією АТ «Укрпошта». Стосовно тверджень позивача що саме накладення арешту на його розрахункові рахунки створило реальну загрозу своєчасного отримання ним медичної допомоги та підтримання його задовільного стану здоров`я не відповідає дійсності оскільки 04 листопада 2024 року від представника позивача надійшла заява про визначення поточного рахунку для здійснення видаткових операцій, яка того ж дня була розглянута та винесено постанову про визначення зазначеного в заяві рахунку в АТ КБ «Приватбанк», як поточний рахунок для здійснення видаткових операцій, оскільки банк є в переляку». Отже виконавцем було надано доступ до коштів позивача в межах двох мінімальних заробітних плат для особистого користування за його ж заявою . Крім того відповідно до даних що міститься в реєстрі автоматизованої системи ВП у позивача на рахунках перебували кошти в розмірі , що перевищували суму арешту коштів по ВП № 76146575, також йому було визначено поточний рахунок для здійснення видаткових операцій. Тому позивач на протязі всього часу ВП мав змогу та доступ до грошових коштів для забезпечення себе ліками, їжею та всім необхідним (а.с.56-60). Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі Згідно з протоколом автоматизованого розподілу справ між суддями від 27 вересня 2025 року указана позовна заява передана для розгляду судді Демидовій С.О. (а.с. 46-47). Ухвалою судді від 01 вересня 2025 року відкрито провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до Приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Чернікової Олени Олегівни, про відшкодування моральної та матеріальної шкоди (а.с. 48-49). У відповідності до частини тринадцятої\~статті 7 ЦПК України\~розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. Виходячи з вимог частини п`ятої\~статті 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його складання. Фактичні обставини, встановлені судом [PERSON] є військовослужбовцем, що підтверджується посвідченням (а.с.21-22). Позивачем надано перелік медичних документів, а саме Довідку військово-лікарської комісії № 11742 від 20 жовтня 2023 року (а.с. 23), ??Виписний епікриз медичної карти стаціонарного хворого № 2884/630 стаціонарного відділення медичної реабілітації захворювань хребта та периферичної нервової системи на 50 ліжок від 04 жовтня 2024 року (а.с. 24-25), ??Виписку з медичної карти стаціонарно хворого № 21953 відділення виписки: відділення палітрами від 18 жовтня 2024 року (а.с.26-27), ??Довідку невропатолога для МСЕК від 14 листопада 2024 року (а.с. 28), ??Консультаційний висновком спеціаліста для МСЕК огляд нейрохірурга від 15 листопада 2024 року (а.с. 29), ??Довідку військово-лікарської комісії № 639 від 14 січня 2025 року (а.с. 30), ??Довідку від психіатра від 24 січня 2025 року (а.с. 31), ??Виписку із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого №E1088 від 28 січня 2025 року (а.с.32-33), ?Довідку 902 про тимчасову непрацездатність особи рядового і начальницького складу від 28 січня 2025 року (а.с. 34), ??Запис лікаря-психіатра від 14 лютого 2025 року (а.с. 35), ?Довідку військово-лікарської комісії № 639 від 14.01.2025 року (а.с. 36). В травні 2025 року [PERSON] звернувся зі скаргою на дії державного виконавця до Міністерства юстиції України проте відповіді не отримав (а.с. 37-44). 25 вересня 2024 року представник ДТЕК «Дніпровські Електромережі» звернувся з заявою до приватного виконавця про відкриття виконавчого провадження зі стягнення з [PERSON] на їх користь заборгованості за сплату електроенергії за виконавчим листом № 206/3333/23 виданого Самарським районним судом міста Дніпропетровська 28 березня 2024 року ( а.с. 62). Постановою приватного виконавця від 26 вересня 2024 року було відкрито виконавче провадження № 76146575 на виконання виконавчого листа № 206/3333/23 виданого 28 березня 2024 року Самарським районним судом м. Дніпропетровська про стягнення з [PERSON] на користь АТ «ДТЕК Дніпровські електромережі» заборгованості в розмірі 83\~949,77 грн., яка була направлена на адресу [PERSON] та АТ «ДТЕК Дніпровські електромережі» (а.с. 64-65). 26 вересня 2024 року постановою приватного виконавця в межах ВП № 76146575 стягнуто основну винагороду приватного виконавця. В той же день приватним виконавцем винесено постанову про розмір мінімальних витрат ВП, копії постанов направлянні боржнику та стягувачу (а.с. 66-69) Постановою приватного виконавця від 26 вересня 2024 року накладено арешт на кошти боржника в межах суми звернення стягнення та про арешт майна боржника , копії постанов направлено боржнику та стягувачу (а.с. 70-73). На підтвердження направлення постанов боржнику надано копію реєстру відправлень 0600907241471 (а.с. 74-75). 01 жовтня 2024 року приватним виконавцем винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію , стипендія та інші доходи боржника, копія постанови направлено стягувачу, боржнику та [INFO] (а.с. 76-77). 01 листопада 2025 року на адресу приватного виконавця від представника позивача надано заяву про визначення поточного рахунку у банку для здійснення видаткових операцій на суму в розмірі, що протягом одного календарного місяця не перевищує двох мінімальних заробітних плат (а.с 78-80). Постановою приватного виконавця від 04 листопада 2024 року було визначено поточний рахунок фізичної особи - боржника у банку для здійснення видаткових операцій, копія постанови направлена боржнику , стягувачу та АТ «КБ «ПриватБанк» (а.с. 81-82). АТ КБ «Приватбанк» на запит приватного виконавця надано інформацію про рахунки боржника (а.с. 83-85). 14 січня 2025 року представник позивача звернувся з заявою до приватного виконавця з заявою про зупинення виконавчого провадження у зв`язку з відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою [PERSON] на заочне рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 07 лютого 2024 року та долучив ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 13 січня 2025 року (а.с. 86-90). 20 січня 2025 року постановою приватного виконавця ВП № 76146575 було зупинено, а 28 квітня 2025 року поновлено, копії постанов було направлено боржнику, стягувачу та [INFO] (а.с. 91-94). Постановою Дніпровського апеляційного суду від 24 квітня 2025 року апеляційну скаргу [PERSON] задоволено частково, заочне рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 07 лютого 2024 року скасовано, у задоволенні позовних вимог ДТЕК Дніпровські електромережі до [PERSON] про стягнення заборгованості за спожиту електричну енергія відмовлено (а.с. 98-103). 25 квітня 2025 року представник боржника на адресу приватного виконавця надав заяву про закінчення виконавчого провадження, оскільки апеляційна скарга [PERSON] про стягнення з нього заборгованості на користь ДТЕК Дніпровські електромережі задоволено, а в задоволенні позовних вимоги ДТЕК Дніпровські електромережі відмовлено (а.с. 96). 28 квітня 2025 року на адресу боржника та стягувача приватним виконавцем було направлено повідомлення про припинення дії постанови про визначення поточного рахунку фізичної особи боржника у банку для здійснення видаткових операцій, копія постанови направлена на адресу боржника ,стягувача та АТ «КБ «ПриватБанк» (а.с. 95). Постановою приватного виконавця від 28 квітня 205 року закінчено виконавче провадження на підставі п. 5 ч. 1 ст. 39, ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження», копія постанови направлена на адресу боржника та стягувача (а.с. 104-105). Відповідно до наданої виписки рахунку приватного виконавця Чернікової О.О. 25 травня 2025 року на рахунок [PERSON] було повернуто 5\~410,76 грн. у ВП №76146575, 09 грудня 2024 року зараховано 4\~896,64 грн. ДТЕК, та 489,66 грн. зараховано приватному виконавцю як основна винагорода, 05 грудня 2024 року зараховано 5\~386,30 грн. на користь ДТЕК, 11 листопада 2024 року 431 гтн. витрати по виконавчому провадженню, 11 листопада 2024 року -69 грн. витрати ВП за користування АСВП, 11 листопада 2024 року 4\~442,10 грн. зараховано на рахунок ДТЕК, 11 листопада 2024 року 444,20 основна винагорода приватного виконавця, 07 листопада 2024 року - 5\~386,30 грн. зараховано ДТЕК (а.с. 107). Мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного позивачем, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. Згідно частини 3статті 3 ЦПК України, провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. За правовою нормою частини 1\~статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до частини 1\~статті 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права. За\~статтею 55 Конституції України, кожному гарантується право на судовий захист. Відповідно до\~статті 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. За змістом частини першої статті 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Пунктом 1\~ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі (пункт 3 частини 2статті 11 ЦК України). Згідно зі\~статтею 22 ЦК України\~особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Частинами першою та другою\~статті 23\~ЦК України\~передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Загальні підстави відповідальності за шкоду, завдану майнову шкоду, визначені\~статтею 1166 ЦК України, відповідно до частини 1, 2 якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Відповідно до ч.1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Отже, до загальних умов виникнення зобов`язань з відшкодування шкоди належать:\~\~шкода, протиправність поведінки завдавача шкоди, наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою правопорушника та її результатом - шкодою, вина завдавача шкоди. У постанові Верховного Суду від 20 січня 2021 року в справі № 197/1330/14-ц (провадження № 61-21956св19) вказано, що «причинний зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою, завданою потерпілому, є однією з обов`язкових умов настання деліктної відповідальності. Визначення причинного зв`язку є необхідним як для забезпечення інтересів потерпілого, так і для реалізації принципу справедливості при покладенні на особу обов`язку відшкодувати заподіяну шкоду. Причинно-наслідковий зв`язок між діянням особи та заподіянням шкоди полягає в тому, що шкода є наслідком саме протиправного діяння особи, а не якихось інших обставин. Проста послідовність подій не повинна братися до уваги. Об`єктивний причинний зв`язок як умова відповідальності виконує функцію визначення об`єктивної правової межі відповідальності за шкідливі наслідки протиправного діяння. Заподіювач шкоди відповідає не за будь-яку шкоду, а тільки за ту шкоду, яка завдана його діями. Відсутність причинного зв`язку означає, що шкода заподіяна не діями заподіювача, а викликана іншими обставинами. При цьому причинний зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою має бути безпосереднім, тобто таким, коли саме конкретна поведінка без якихось додаткових факторів стала причиною завдання шкоди. Завдання моральної шкоди позивач пов`язує з протиправними діями приватного виконавця, а саме накладення арешту на його кошти, в результаті чого він не мав змоги ними користуватися та придбавати ліки, а списання 16\~183,36 грн. пов`язує з виконавчим провадженням яке не мало правових підстав для існування після скасування відповідного судового рішення. Так,\~судом встановлено,\~що Самарським\~ районним\~судом міста\~ Дніпропетровська\~28\~березня 2024\~року \~було видано\~виконавчий лист № 206/3333/23 про стягнення з [PERSON] на користь АТ «ДТЕК Дніпровські електромережі» - заборгованості за спожиту електричну енергію у сумі 83 949,77 грн., яка складається з: 61372,32 грн.- заборгованість за спожиту електричну енергію, 17049,43 грн. - інфляційне збільшення боргу, 3% річних- 5528,02 грн., - судовий збір у розмірі 2684, 00 грн. На виконання виконавчого листа № 206/3333/23 приватним виконавцем виконавчого округу Дніпропетровської області Черніковою О.Ю. було відкрито ВП № 76146575 - 26 вересня 2024 року. В той же день приватним виконавцем винесено постанови про стягнення з боржника основної винагороди, про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження, про арешт коштів боржника, про арешт майна боржника, копії постанов було направлено боржнику та стягувачу на підтвердження чого виконавцем надано реєстр поштових відправлень. 01 жовтня 2024 року виконавцем винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату , пенсія , стипендію та інші доходи боржника. Як зазначив позивач в межах ВП № 76146575 на його рахунки було накладено арешт та стягнуто 16\~183,36 грн., що позбавило його можливості у придбанні ліків та оплаті медичних послуг, що безпосередньо вплинуло також на його моральний стан, оскільки кошти було стягнено за рішення суду, яке постановою Дніпровського апеляційного суду від 24 квітня 2025 року було скасовано. Отже вважав, що такими діями приватного виконавця йому було завдано моральну та матеріальну шкоду яку просив суд стягнути на його користь. Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження», передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у двому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. Відповідно до статті 5 Закону України «Про виконавче провадження», примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів». Статтею 3 Закону України «Про виконавче провадження», визначений вичерпний перелік Рішень, що підлягають примусовому виконанню. Так, приватний виконавець здійснює примусове виконання рішень, передбачених статю 3 Закону України «Про виконавче провадження». Частиною 2 статті 24 Закону України «Про виконавче провадження», встановлено, що приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи за місцем проживання, перебування боржника - фізичної особи, за місцезнаходженням боржника - юридичної особи або за місцезнаходженням майна боржника. Виконавчі дії у виконавчих провадженнях, відкритих приватним виконавцем у виконавчому окрузі, можуть вчинятися ним на всій території України. Відповідно до ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону за заявою стягувача про примусове виконання рішення. Статтею 34 Закону України «Про органи та осіб , які здійснюють примусове виконання судових рішень та рішень інших органів» встановлено, що контроль за діяльністю приватного виконавця здійснюється Міністерством юстиції України шляхом проведення планових і позапланових перевірок у\~порядку, встановленому Міністерством юстиції України. Планові перевірки проводяться не частіше одного разу на два роки з обов`язковим повідомленням приватного виконавця про час і місце проведення перевірки не пізніш як за 10 днів до її початку. Попередні періоди, що раніше перевірялися, не можуть бути предметом наступних перевірок, крім перевірок за зверненнями учасників виконавчого провадження. Позапланові перевірки проводяться на підставі: 1) заяви приватного виконавця про проведення перевірки; 2) письмових звернень учасників виконавчого провадження щодо рішень, дій або бездіяльності приватного виконавця; 3) неподання приватним виконавцем у встановлені строки звітності чи іншої інформації та/або подання недостовірної інформації. Під час проведення позапланових перевірок з`ясовуються лише ті питання, необхідність перевірки яких стала підставою для здійснення таких перевірок. Повторна перевірка з питань, що вже були предметом перевірки, не допускається, крім випадків, передбачених цим Законом. За місцем проведення перевірки поділяються на виїзні та невиїзні. У разі проведення позапланової невиїзної перевірки Міністерство юстиції України надсилає приватному виконавцю письмовий запит у межах предмета звернення. У зазначений у запиті строк, який має бути достатнім для підготовки відповіді та копій документів, але не менше 10 календарних днів, приватний виконавець надає Міністерству юстиції України вмотивовану відповідь та копії відповідних документів. У разі виявлення під час здійснення перевірок ознак дисциплінарного проступку приватного виконавця Міністерство юстиції України вносить вмотивоване подання до Дисциплінарної комісії про притягнення приватного виконавця до дисциплінарної відповідальності. Відповідно до ст. 36 Закону України «Про органи та осіб , які здійснюють примусове виконання судових рішень та рішень інших органів» рішення, дії чи бездіяльність приватного виконавця можуть бути оскаржені у порядку, встановленому законом. Статтею 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом. Звертаючись до суду позивач наполягає на протиправності дій приватного виконавця. На підтвердження чого надає скаргу на його дії направлену поштовим повідомленням до Міністерства юстиції України, проте результатів розгляду даної скарги позивачем не надано, як і не надано інших доказів на підтвердження визнання дій приватного виконавця неправомірними. Суд критично ставиться до тверджень позивача про те що він повідомляв приватного виконавця що він є військовослужбовцем, оскільки доказів такого повідомлення суду надано не було. Також не відповідає дійсності твердження позивача про не направлення йому приватним виконавцем копій постанов, оскільки приватним виконавцем надано суду копію реєстру поштових відправлень на адресу боржника копій постанов у ВП № 73146575, що відповідно до ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження» є належним підтвердженням направлення копії постанов виконавця. Відповідно до ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження» копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження) доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам\~простим поштовим\~відправленням або доставляються кур`єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, постанов, передбачених\~пунктами 1-4\~частини дев`ятої статті 71 цього Закону, які надсилаються рекомендованим поштовим відправленням. Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі. За таких обставин, суд вважає, що завдання позивачу шкоди чи інших збитків, а також моральної шкоди діями відповідача не доведено. Позивач не надав достатніх та допустимих доказів на підтвердження доводів про заподіяння йому моральної шкоди, оскільки не довів суду наявності всіх обов`язкових елементів, які є підставою для відшкодування шкоди. Стосовно позовних вимог про стягнення з приватного виконавця спричиненої матеріальної шкоди в розмірі 16 183,36 грн. суд також вважає за необхідне відмовити в їх задоволенні з огляду на наступне. Так в межах виконавчого провадження №76146575 бухгалтерією [INFO] проводились відрахування із заробітної плати [PERSON] та на депозитний рахунок виконавця були зараховані кошти на загальну суму 16\~183,36 грн. , а саме 10 листопада 2024 року в сумі 5\~386,30 грн.: які 11 листопада 2024 року були розподілені: 500 грн. мінімальні витрати виконавчого провадження, 444,20 грн. часткова основна винагорода приватного виконавця, 4\~442, 10 грн. перераховані стягувачу в рахунок погашення боргу за судовим наказом 206/3333/23. 07 грудня 2024 року в сумі 5386,30 грн. які 09 грудня 2024 року були розподілені наступним чином, 489,66 грн., - часткова основна винагорода приватного виконавця, 4\~896,64 грн. перераховані стягувачу в рахунок погашення боргу за судовим наказом 206/3333/23. 11 січня 2025 року у сумі 5\~410,76 грн. які були перераховані на розрахунковий рахунок позивача 26 травня 2025 року. Отже виконавцем було повернуто кошти боржнику частково які перебували на депозитному рахунку приватного виконавця на момент закриття провадження. Частиною першою статті 42 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» передбачено, що кошти виконавчого провадження складаються з: виконавчого збору, стягнутого з боржника в порядку, встановленому статтею 27 цього Закону, або основної винагороди приватного виконавця; авансового внеску стягувача; 3) стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження. Витрати органів державної виконавчої служби та приватного виконавця, пов`язані з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення примусового виконання рішень, є витратами виконавчого провадження. Витрати виконавчого провадження приватних виконавців здійснюються за рахунок авансового внеску стягувача, стягнутих з боржника коштів та витрати виконавчого провадження, що передбачено абзацом другим частини третьої статті 42 вказаного Закону. Відповідно до ч. 2 ст. 44 Закону України «Про виконавче провадження», приватний виконавець для здійснення примусового виконання рішень відкриває в банках рахунки, у тому числі за потреби в іноземній валюті, для обліку депозитних сум і зарахування стягнутих з боржників коштів у національній та іноземній валютах та їх виплати стягувачам; зарахування коштів виконавчого провадження; зарахування винагороди. Згідно з частиною третьою статті 44 Закону України «Про виконавче провадження», кошти, зазначені у пунктах 1 і 2 частини другої цієї статті, не є доходом приватного виконавця. Грошові кошти, що були стягнуті з боржника на користь приватного виконавця, а саме витрати у виконавчому провадженні та основна винагорода приватного виконавця не є збитками, оскільки підставою набуття коштів є чинна постанова приватного виконавця про стягнення з боржника мінімальних витрат виконавчого провадження та питання про повернення боржнику стягнутої приватним виконавцем витрат виконавчого провадження має вирішуватися не в порядку стягнення матеріальних збитків. З досліджених матеріалів справи вбачається, що виконавче провадження було відкрито приватним виконавцем з дотриманням вимог законодавства, що регулює примусове виконання рішень. Підставою відкриття вказаного виконавчого провадження була заява стягувача про примусове виконання рішення. Підставою для виникнення у боржника обов`язку зі сплати таких витрат є сам факт наявності відкритого виконавчого провадження, під час виконання якого приватний виконавець виконує обов`язки, покладені на нього Законом України «Про виконавче провадження». Будь-які дії чи бездіяльність приватного виконавця під час виконавчого провадження позивачем не оскаржувались, постанови, зокрема, про відкриття виконавчого провадження, незаконними не визнавались. Приватним виконавцем виконавчого округу Дніпропетровської області на відповідній правовій підставі були отримані кошти, як витрати виконавчого провадження. При виконанні професійних обов`язків, визначених законодавством України, приватний виконавець не мала передумов для звільнення [PERSON] від сплати витрат виконавчого провадження, такі витрати стягнуті з [PERSON] відповідно до положень Закону України «Про виконавче провадження». Підставою для стягнення витрат виконавчого провадження з боржника є факт понесення таких витрат приватним виконавцем для організації та проведення виконавчих дій, а тому відшкодування приватному виконавцю понесених ним витрат не ставиться у взаємозалежність із визнанням виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню. Стосовно коштів перерахованих приватним виконавцем стягувачу в рахунок погашення боргу 11 листопада та 07 грудня 2024 року суд зазначає, що порядок повернення коштів стягнутих за рішенням суду яке було скасоване передбачено ст. 444 ЦПК України, а саме поворот виконання рішення. Таким чином, позивачем не доведено належними та допустимими доказами спричинення йому матеріальної та моральної шкоди у відповідності до вимог ст.ст. 1166, 1167 ЦК України. З огляду на викладене, позовні вимоги [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, є безпідставними, а тому задоволенню не підлягають. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), № 4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). На підставі викладеного, Конституції України, ст.ст.5,11,1167,1174 та

Outcome: dismissed