Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-16 00:00:00

\~ \~ \~ \~1. \~ \~ \~ \~Рух по справі та позиції учасників 12.09.2025 Позивач звернувся до суду з позовом до Відповідачки про стягнення боргу за кредитним договором у розмірі 356549,79 грн. та 5348,25 грн. судового збору. Свої вимоги мотивує тим, що 19.01.2022 сторони уклали договір кредиту №\~Е07.00107.009336091 (далі - Кредитний договір). Згідно з Кредитним договором Відповідачка отримала кредит у розмірі 299999,00 грн, зі сплатою 48% річних, з поверненням, сплатою кредиту та інших платежів, у тому числі процентів у терміни, передбачені встановленим Кредитним договором графіком щомісячних платежів. Позивач повністю виконав свої зобов`язання відповідно до Кредитного договору. Станом на дату подання заяви Відповідачка не повернула отриманий кредит у встановлений термін та не сплатила нараховані інші платежі, у тому числі проценти за Кредитним договором, у зв`язку з чим Позивач змушений був звернутись до суду. Галицький районний суд м. Львова за результатами розгляду позовної заяви прийняв заочне рішення від 25.10.2024 про повне задоволення позовних вимог та вирішив стягнути з [PERSON] на користь Акціонерного товариства «Ідея Банк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 356549 (триста п`ятдесят шість тисяч п`ятсот сорок дев`ять) грн. 79 коп. та 5348,25 грн. судового збору. Ухвалою від 05.09.2025 суд за заявою Відповідачки скасував заочне рішення суду від 25.10.2024 та призначив справу до судового розгляду по суті, встановивши сторонам строки для подання заяв по суті справи. 28.09.2025 представниця Відповідачки Палко Д. І. звернулася до суду зі про продовження процесуального строку для подання відзиву на позовну заяву. \~ \~ \~ \~26.09.2025 від представниці Відповідачки [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, у якому остання просить відмовити у задоволені позову в частині стягнення з Відповідачки боргу у розмірі 187299,61 грн. та стягнути з Позивача на користь Відповідачки витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 22000,00 грн. \~ \~ \~ \~В обґрунтування відзиву зазначає, що станом на 10.07.2024 (тобто до подання позовної заяви в суд), Відповідачка згідно з умовами Кредитного договору сплатила 17 платежів на загальну суму 232200,00 грн., що підтверджується платіжними інструкціями, які містяться в матеріалах справи. Також внесення Відповідачкою платежів на суму вказану суму підтверджується випискою з 01.01.2000 по 19.01.2022, яка додана банком до позовної заяви. 23.10.2024 Відповідачка сплатила 97000,00 грн. в рахунок погашення кредитної заборгованості за договором. Також, у 2025 році в рахунок погашення кредитної заборгованості Відповідачкою були сплачені на користь Банку платежі на загальну суму 55500,00 грн. Усі зазначені вище платежі було сплачено безпосередньо на рахунок банку з призначенням платежу відповідно до умов Кредитного договору. Таким чином, Відповідачка сплатила в рахунок погашення кредиту на користь Позивача 384700,00 грн. Звертає увагу, що розмір заборгованості, визначений Банком, не підтверджено належними доказами, оскільки Банк не надав розрахунку заборгованості, з якого вбачається куди і на якій підставі були зараховані внесені відповідачем кошти, що свідчить про необґрунтованість позовних вимог і є підставою для відмови у задоволенні позову. Як вбачається з Графіку щомісячних платежів, що долучений до позовної заяви, Позивач нарахував Відповідачці проценти за період з 24.06.2024 по 19.01.2025 на суму 20211,69 грн. Вважає, що зазначені проценти нараховані без відповідної правової підстави, а тому позовні вимоги Банку в частині стягнення нарахованих процентів за період з 24.06.2024 по 19.01.2025 на суму 20211,69 грн. не підлягають до задоволення. Зазначена позиція, узгоджується із правовою позицією Великої Палати Верховного Суду викладеною в постанові від 28.03.2018 р. у справі № 444/9519/12. Таким чином, заборгованість за кредитним договором на теперішній час не може становити більше, ніж 169250,18 грн., які вираховуються таким чином: 574161,87 грн. (загальна вартість кредиту) 232200,00 грн. (сплачені відповідачем кошти до подання позову) 97000,00 грн. (сплачені відповідачем кошти під час розгляду справи) 55500,00 грн. (сплаченні відповідачем кошти на рахунок кредиту у 2025 році) = 169250,18 грн. \~ \~ \~ \~02.10.2025 від представника Позивача [PERSON] надійшла відповідь на відзив, у якому останній зазначає, що АТ «Ідея Банк» не погоджується з аргументами, викладеними у відзиві на позовну заяву, вважає їх необґрунтованими з огляду на таке. По-перше, 23.10.2024 отримавши Гарантійний лист, [PERSON] підтвердила наявність боргу за кредитним договором E07.00107.009336091 від 19.01.2022 у розмірі 356549,79 грн, яку також було стягнуто заочним рішенням від 25.10.2024 у справі №461/7515/24. На спростування твердження представниці Відповідачки вказує, що Позивач звернувся до Приватного виконавця, пред`явивши виконавчий лист до виконання після того, як між Відповідачем і Банком було досягнуто домовленостей щодо погашення боргу на умовах лояльної пропозиції (Гарантійного листа), таке не відповідає дійсності, оскільки такий виконавчий лист Банк скерував до Приватного виконавця після того, як Відповідачкою умови гарантійного листа були невиконанні у строки, передбаченні Гарантійним листом, тобто не в повному обсязі і про це Відповідачка була проінформована належним чином. Банк отримав виконавчий лист у грудні 2024 року, а пред`явив його до виконання 25.02.2025, тобто після завершення 90 днів, передбачених Гарантійним листом. Також вказує, що матеріали справи не містять доказів того, що приватний виконавець не врахував обставин погашень частини заборгованості Відповідачкою. Вважає, що Відповідачка поводиться суперечливо, стверджуючи що заборгованість є спірною, оскільки саме з такою сумою вона погодилась, отримуючи гарантійний лист для погашення заборгованості за кредитним договором. Щодо самого розрахунку заборгованості, проведеного представницею Відповідачки, то такий, на думку Позивача, не враховує фактичних обставин справи - порушення Відповідачкою умов Кредитного договору, і нарахування Позивачем процентів по Кредитному договору від суми неповернутих кредитних коштів протягом відповідного періоду, який є відмінним (більшим) від Графіку платежів, які Відповідачка повинна була виконувати, але не робила цього, і через це відповідно Відповідачці була нарахована більша сума процентів, яка лиш частково була погашена Відповідачкою. Також, як вбачається з виписки по рахунку на який Відповідач зобов`язувалась здійснювати погашення по Кредитному договору, то усі сплачені Відповідачкою кошти розподілені на погашення відповідної заборгованості по кредитному у договору. Також, станом на дату подачі цієї відповіді на відзив, АТ «Ідея Банк» додатково надає детальний розрахунок на підтвердження розміру заборгованості [PERSON] за Кредитним договором № E07.00107.009336091 від 19.01.2022 станом на 01.10.2025, з якого вбачається усі нарахування та сплати по кредитному договору, і відповідно до якого заборгованість Відповідача за Кредитним договором становить 202497,06 грн. Сума заборгованості, заявлена у позовній заяві у розмірі 356549,79 грн утворилася внаслідок того, що Відповідачка належним чином не виконував свої зобов`язання щодо своєчасного повернення кредиту. Також зауважує, що по Кредитному договору № E07.00107.009336091 від 19.01.2022 Позивач не нараховував жодних штрафів/пені за порушення/невиконання Відповідачем зобов`язань по Кредитному договору. Таким чином, матеріали справи містять всі належні, достатні, достовірні та допустимі докази наявності у [PERSON] заборгованості за Кредитним договором та обґрунтованості її розміру. \~ \~ \~ \~Протокольною ухвалою від 03.10.2025 суд задовольнив заяву представниці Відповідачки про продовження процесуального строку на подання відзиву на продовжив такий. \~ \~ \~ \~17.10.2025 від представниці Відповідачки [PERSON] надійшли додаткові пояснення у справі, у яких остання зазначає, що у цьому випадку необхідно врахувати п. 18 перехідних положень ЦК України, який містить пряму заборону нарахування штрафних санкцій відповідно до ст. 625 ЦК України за порушення умов кредитного договору, укладеного до введення воєнного стану на території України. Вважає, що Позивач не мав право нараховувати додаткові проценти за порушення умов договору в період дії воєнного стану згідно з п. 18 перехідних положень ЦК України, оскільки такі проценти є відповідальністю, що передбачена ч. 2 ст. 625 ЦК України (інший розмір процентів, що встановлений договором за порушення зобов`язання). Як вбачається з матеріалів справи, загальна сума кредиту становить 299999,00 грн. Сума процентів за весь період дії кредитного договору становить 274162,87 грн. Отже, загальна вартість кредиту з процентами становить 574161 грн. 87 коп., однак просить врахувати, що договір був достроково розірваний банком і проценти, за позицією банку, повинні нараховуватися до 07.05.2024, а не до завершення строку дії кредитного договору 19.01.2025. Як вбачається з Виписки з 19.01.2022 по 01.10.2025, наданої Позивачем та підтверджується іншими матеріалами справи, Відповідачка сплатила 22 платежі на зальну суму 384700 грн. 00 коп. Згідно з доданим банком детальним розрахунком кредитної заборгованості, банк нараховував відповідачу проценти з 19.01.2022 по 07.05.2024. Як вбачається з графіку погашення заборгованості, яка міститься у матеріалах справи та збігається з паспортом споживчого кредиту, у період з 19.01.2022 по 07.05.2024 Відповідачка повинна була сплатити відсотки у сумі 249465 грн. 95 коп. (загальна сума процентів 274162,87 грн. відняти проценти за період з 08.07.2024 по 19.01.2025 у розмірі 24696,92 грн., розмір решти місячних процентів встановлено графіком платежів і паспортом споживчого кредиту). Крім цього, позичальник зобов`язаний повернути основну суму кредиту у розмірі 299999 грн. 00 коп. Отже, заборгованість за кредитним договором на теперішній час не може становити більше ніж: 299999 (тіло кредиту) + 249 465,95 грн. (відсотки за період з 19.01.2022 по 07.05.2024) 387 700 грн. (сплачені кошти) = 161 764,95 грн. \~ \~ \~ \~У судовому засіданні представниця Позивача Лубоцька Н. І. позов підтримала з підстав, викладених у позовній заяві та відповіді на відзив, та просила такий задовольнити. \~ \~ \~ \~Представниця Відповідачки Палко Д. І., яка брала участь у судовому засіданні у режимі відеоконференції, просила відмовити у задоволені позову в частині стягнення з Відповідачки боргу у розмірі 187299,61 грн. 2. Фактичні обставини, встановлені судом, зміст спірних правовідносин, докази, оцінка доводів учасників справи, норми права та мотиви їх застосування та незастосування \~ \~ \~ \~Суд, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, що мають істотне значення для її розгляду і вирішення по суті, дійшов до такого висновку. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд встановив, що 19.01.2022 сторони уклали договір кредиту №\~Е07.00107.009336091 (а. с. 15-17). Згідно з Кредитним договором Відповідачка отримала кредит у розмірі 299999,00 грн, зі сплатою 48% річних, з поверненням, сплатою кредиту та інших платежів, у тому числі процентів у терміни, передбачені встановленим Кредитним договором графіком щомісячних платежів. Суд звертає увагу, що Відповідачка не заперечує факт укладення нею Кредитного договору, проте не погоджується зі сумою заборгованості, яку Позивач просить стягнути. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення закону щодо договору позики, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно зі ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору. Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. У частині 1 статті 1049\~ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позичкодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позичкодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно зі ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим до виконання сторонами. Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Частина 1 ст.\~612\~ЦК України визначає, що боржник, у цьому випадку відповідач, вважається таким, що прострочив виконання зобов`язання, якщо він не виконав зобов`язання у строк, який встановлений договором чи законом. Позивач свої зобов`язання за Кредитним договором виконав у повному обсязі, надавши Відповідачці кредит у розмірі 299999,00 грн., що зокрема підтверджується меморіальним ордером № 6846004 від 19.01.2022 (а. с. 22). Також, суд встановив, що 23.10.2025 між [PERSON] та АТ «Ідея Банк» був укладений Гарантійний лист (а. с. 71-72). Відповідно до п.1 вищевказаного Гарантійного листа позичальник зобов`язується повернути Банку в строк не пізніше 5 (п`яти) банківських днів від дати підписання цього Гарантійного листа частину боргу за Кредитним договором сумі 91651,75 грн. (Дев`яносто одна тисяча шістсот п`ятдесят одна гривня, 75 копійок), а також компенсувати Банку невідшкодовані витрати у сумі 5348,25 гривень (П`ять тисяч триста сорок вісім гривень 25 копійок), а всього разом сплатити 97000,00 грн. (Дев`яносто сім тисяч гривень 00 копійок). Отримавши Гарантійний лист, [PERSON] підтвердила наявність боргу за кредитним договором E07.00107.009336091 від 19.01.2022. Як вбачається зі змісту Гарантійного листа, Банк за результатами виконання позичальником умов визначених цим листом гарантував Позичальнику прощення частини боргу. На спростування твердження представниці Відповідачки, що Позивач звернувся до Приватного виконавця пред`явивши виконавчий лист до виконання після того, як між Відповідачкою і Банком було досягнуто домовленостей щодо погашення боргу на умовах лояльної пропозиції (Гарантійного листа), таке не відповідає дійсності, оскільки такий виконавчий лист Банк скерував до Приватного виконавця після того як Відповідачкою умови гарантійного листа були невиконанні у строки передбаченні, Гарантійним листом, тобто не у повному обсязі і про це Відповідач була проінформована належним чином. Банк отримав виконавчий лист у грудні 2024 року, а пред`явив його до виконання 25.02.2025, тобто після завершення 90 днів передбачених Гарантійним листом. Тобто, Банк очікував виконання Відповідачем умов гарантійного листа, і лиш після того, як такі не були виконані Відповідачкою, пред`явив виконавчий лист по справі до виконання. Щодо самого розрахунку заборгованості, проведеного представницею Відповідачки, то такий, на думку суду, не враховує фактичних обставин справи - порушення Відповідачкою умов Кредитного договору, і нарахування Позивачем процентів по Кредитному договору від суми неповернутих кредитних коштів протягом відповідного періоду, який є відмінним (більшим) від Графіку платежів, які Відповідачка повинна була виконувати, але не робила цього, і через це, відповідно, Відповідачці була нарахована більша сума процентів, яка лиш частково була погашена Відповідачкою. Відповідачка здійснила часткове погашення заборгованості, а тому станом на 01.10.2025 заборгованість Відповідачки перед АТ «Ідея Банк» становить 202497,06 грн, яка складається зі простроченого основного боргу на суму 138091,15 грн. та прострочених процентів на суму 64405,91 грн., що підтверджується випискою по рахунку (а. с. 203-208), детальним розрахунком заборгованості (а. с. 210-211) та довідкою-розрахунком за Кредитним договором № E07.00107.009336091 від 19.01.2022 станом на 01.10.2025 (а. с. 209). Також, як вбачається з виписки по рахунку, на який Відповідачка зобов`язувалась здійснювати погашення по Кредитному договору, то усі сплачені Відповідачкою кошти розподілені на погашення відповідної заборгованості по кредитному у договору. Щодо тверджень представниці Відповідачки про те, що Позивач не надав належних доказів на підтвердження боргу Відповідачки, суд зазначає таке. Належними доказами, які підтверджують наявність заборгованості за укладеним кредитним договором та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно зі зазначеною нормою закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. У пункті 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Відповідно до правової позиції Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у справі №554/4300/16-ц від 25.05.2021 банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Таким чином, надана Позивачем виписка за рахунком Позичальника, у сукупності з іншими зібраними у справі доказами, у повному обсязі підтверджує обставини видачі кредиту та його розмір, а також заборгованість по кредиту, розмір якої відображено, зокрема, у деталізованому розрахунку заборгованості по кредитному договору. Суд також оцінює критично посилання Відповідачки на п. 18 «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України, оскільки з цього ж деталізованого розрахунку заборгованості вбачається, що пеня та штрафи, а також відсотки у порядку ст. 625 ЦК України, Відповідачці по Кредитному договору не нараховувались. Відповідно до ч. 2 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до вимог ст. ст. 76, 77 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Враховуючи, що сторони досягли згоди за істотними умовами спірного кредитного договору, такий правочин, згідно з вимогами статті 204 ЦК України, створює презумпцію правомірності правочину, у зв`язку з чим цей договір, згідно зі статтею 629 ЦК України є обов`язковим для виконання сторонами, а зобов`язання за ним, відповідно до приписів статті 526 ЦК України, мають виконуватися належним чином відповідно до закону та умов договору. Враховуючи наведене, суд вважає, що позов є підставним, оскільки встановлено, що Відповідачка прострочила погашення поточних платежів кредиту та нарахованих процентів, належним чином не повертає отриманий кредит, не виконує взятих на себе за договором зобов`язань, а тому позов підлягає до часткового задоволення, та з останньої на користь Банку слід стягнути заборгованість у розмірі 202497,06 грн. Ухвалюючи рішення у цій справі, суд враховує усталену практику Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, зокрема у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України», заява № 4909/04, від 10 лютого 2010 року). Оскільки позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, суд, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, вважає за необхідне стягнути з Відповідачки на користь Позивача судовий збір пропорційно до задоволених позовних вимог у розмірі 3037,46 грн (з розрахунку 202497,06/356549,79 х 5348,25).

Outcome: partial