Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-08 00:00:00

Позивач ТОВ «ФК «Ейс» звернувся до Придніпровського районного суду м. Черкаси із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 18.12.2021 ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] уклали кредитний договір № 839613906 на суму 17900,00 грн. у формі електронного документа з використанням електронного підпису. Відповідач підписав кредитний договір електронним підписом, за допомогою одноразового ідентифікатора МNV782JX. Без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення на мобільний телефон, без здійснення входу на сайт первісного кредитора за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між відповідачем та первісним кредитором не був би укладений. У кредитному договорі сторонами досягнуто згоди з усіх істотних умов кредитного договору в тому числі щодо розміру кредиту, грошову одиницю, в якій надано кредит, строк та умови користування коштами, сплати відсотків за користування кредитним коштами, розміру і типу процентної ставки. Згідно умов кредитного договору, первісний кредитор виконав свій обов`язок та перерахував відповідачу, шляхом ініціювання через банк провайдер, грошові кошти у розмірі 17900,00 грн. 18.12.2021 на банківську карту № [NUMBER] відповідача, яку відповідач вказала у заявці при укладенні кредитного договору. Отже, первісний кредитор свої зобов`язання надати грошові кошти виконав у повному обсязі, що підтверджується платіжним дорученням. Крім того, 28.11.2018 ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» уклали договір факторингу № 28/1118-01. Первісний кредитор та ТОВ «Таліон Плюс» на виконання Договору факторингу 1 підписали реєстр прав вимоги № 175 від 05.05.2022, за яким від первісного кредитора до ТОВ «Таліон Плюс» відступлено право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором у розмірі зазначеному у реєстрі прав вимоги. У подальшому, 05.08.2020 між ТОВ «Таліон Плюс» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Онлайн Фінанс» укладено Договір факторингу № 05/0820-01. Розділом 2 Договору факторингу 2 визначено, що ТОВ «Таліон Плюс» зобов`язується відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження ТОВ «Таліон Плюс» за плату на умовах, визначених цим договором, а також підписали Реєстр прав вимоги № 9 від 30.05.2023 до Договору факторингу. У подальшому, 08.07.2025 між ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та позивачем укладено Договір факторингу № 08/07/25-Е, відповідно до умов якого позивачу відступлено право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором. Відповідно до Реєстру Боржників № б/н від 08.07.2025 за Договором факторингу 3 від ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» до позивача перейшло право вимоги до відповідача на загальну суму 42 093,73 грн. Разом з тим, ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та позивач не здійснювали жодних нарахувань за кредитним договором. У період перебування права вимоги у ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» зі сторони відповідача не здійснювалося погашення заборгованості за кредитним договором. Станом на дату подання позовної заяви на рахунки позивача не надходило жодного платежу на погашення заборгованості відповідача за кредитним договорам. Згідно з умовами кредитного договору відповідач зобов`язується вчасно повернути кредит, сплатити відсотки за користування кредитом в порядку, визначеному кредитним договором. Незважаючи на це, відповідач не виконав свого обов`язку та не повертав наданий йому кредит в строки, передбачені кредитним договором, у зв`язку з чим за кредитним договором утворилась прострочена заборгованість, яка на момент подання позовної заяви становить 42 093,73 грн, яка складається з: 17 899,05 грн - заборгованість по тілу кредиту; 24 194,68 грн - заборгованість по несплаченим відсотків за користування кредитом; 0,00 грн - заборгованість за штрафними санкціями (пеня, штрафи). Дана сума також підтверджується випискою з особового рахунку на період дата переходу права вимоги 08.07.2025 - 31.07.2025. На підставі викладеного, позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № 839613906 від 18.12.2021 у розмірі 42093,73 грн., а також сплачений судовий збір у розмірі 2422,40 грн. та витрати на правову допомогу у розмірі 7000,00 грн. Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 03.09.2025 відкрито провадження у справі та визначено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Представником відповідача [PERSON] адвокатом Гребченком Р.О. 09.09.2025 до суду подано відзив на позовну заяву, сформований у системі «Електронний суд», у якому викладає заперечення щодо наведених позивачем обставин та правових підстав позову, з якими відповідач не погоджується, із посиланням на відповідні докази та норми права. Так, зазначає, що дійсна вимога не існувала, а тому відступлення права вимоги не могло здійснюватися. Передати можливо лише дійсне право вимоги, тобто таке, що виникає із зобов`язання, яке не припинилось на момент передачі прав новому кредитору, та умов правочину, які не є нікчемними та не визнані судом недійними. Межі обсягу прав, що переходять до нового кредитора, можуть встановлюватися законом і договором, на підставі якого здійснюється перехід права. Умовами пункту 1.3 договору факторингу від 28.11.2018 року № 28/1118-01 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» передбачено, що право вимоги означає всі права клієнта за кредитними договорами, в тому числі права грошових вимог до боржників по сплаті суми боргу за кредитними договорами, строк платежу за якими настав, а також права вимоги, які виникнуть в майбутньому. Згідно з пунктом 2.1 цього договору, клієнт зобов`язується відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату на умовах, визначених цим договором. Тобто, вимога на момент укладення договору факторингу мала би бути визначеною, тоді як жодної визначеної вимоги у ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» до відповідача на момент укладення договору факторингу від 28.11.2018 не було, і сторони не могли передбачити, що 18.12.2021року цим товариством буде укладено кредитний договір з відповідачем. Передача за правочином невизначених, позбавлених конкретного змісту вимог, у тому числі й на майбутнє, тягне за собою наслідки у вигляді неукладеності відповідного правочину, оскільки його сторонами не досягнуто згоди щодо предмета правочину або такий предмет не індивідуалізовано належним чином (постанова Верховного Суду від 24.04.2018 року по справі № 914/868/17). При цьому зазначає, що чинне законодавство не забороняє відступлення майбутніх вимог, однак це стосується майбутніх вимог тільки за умови їх визначеності та існування на момент укладення договору факторингу. Кредитний договір було укладено між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та відповідачем 18.12.2021, тобто вже після укладення ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018, а тому, у позивача відсутнє право вимоги до відповідача про стягнення заборгованості за цим кредитним договором. Тож, вважають, що ТОВ «ФК «ЕЙС» не довело порушення його прав з боку відповідача та наявність у нього права звернення до суду з позовом до нього про стягнення заборгованості за договором № 839613906 від 18.12.2021 року, який укладений після відступлення первинним кредитором ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» права грошової вимоги за кредитним договором на користь ТОВ «Таліон Плюс», яке в подальшому відступило право вимоги ТОВ «Фінансова Компанія «Онлайн Фінанс», яке відступило право вимоги позивачу ТОВ «Фінансова Компанія «Ейс». Крім того, указують, що позивачем не надано підтвердження оплати коштів за Договором факторингу від 28.11.2018 № 28/1118-01 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон плюс». Згідно сталої практики Верховного Суду для підтвердження факту відступлення права вимоги, фінансова компанія як заінтересована сторона повинна надати до суду докази переходу права вимоги від первісного до нового кредитора на кожному етапі такої передачі. Належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором. Позивач на підтвердження факту передачі грошових коштів у розпорядження Первісного кредитора зі сторони ТОВ «Таліон Плюс» згідно Договору факторингу саме за відступлення права вимоги у обсязі кредитних договорів, які зазначені у Реєстрі прав вимоги № 168 від 11.01.2022 до Договору факторингу 1 до позовної заяви додав Акт звірки взаємних розрахунків та Протокол узгодження предмету факторингової операції та обсягу переданих прав вимоги. Верховний Суд у постанові від 12.06.2020 року у справі № 169/506/17 вказав на те, що про факт отримання та повернення коштів свідчать банківські виписки про зарахування чи повернення грошей із поточного рахунка, а також прибуткові та видаткові касові ордери в разі внесення грошей до каси підприємства. При цьому, первинний документ- документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення (стаття 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні"). Позивачем не надано належних доказів на підтвердження оплати за договором факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 за конкретною вимогою до відповідача. За наступними договорами факторингу кошти сплачувалися колективно за списком вимог, без ідентифікації вимоги до відповідача. Разом з тим, сторона відповідача вважає, що ТОВ «Таліон Плюс» як фактор за Договором факторингу від 28.11.2018 № 28/1118-01 не повідомило відповідача про відступлення права вимоги. Відповідно до п. 5.2.4. Договору факторингу від 28.11.2018 № 28/1118-01 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» Фактор у строк до 10 робочих днів з моменту отримання ціни продажу оформляє та надсилає кожному з боржників повідомлення про відступлення права вимоги до Фактора складеного за формою що наведено у відповідному додатку до цього договору Фактор самостійно повідомляє боржників відступлення прав вимоги і несе усі ризики пов`язані з неналежним повідомленням боржників будь-якому випадку на вимогу клієнта. Позивач не надав докази такого повідомлення. Таким чином це додатково підтверджує, те що відправляти повідомлення про відступлення права вимоги було нікому, так як Кредитний договір було укладено між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та відповідачем 18.12.2021, тобто вже після укладення договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018. Також, реєстр прав вимог від 05.05.2022 № 175 зі сторони ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» підписано в особі директора на підставі довіреності від 05.07.2022 року № 344, тобто дата довіреності пізніша за дату підписаного документа. Згідно Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань директором ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» з 19.07.2018 по 16.09.2022 була [PERSON] . Позивач не надав довіреність від 05.07.2022 року № 344, а також не пояснив, чому підписант ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» директором є [PERSON] , а не [PERSON] , а також чому дата довіреності пізніша за дату Реєстру прав вимог. Крім того, додатковою угодою № 26 від 31.12.2020 року до договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 року текст договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 року викладено у новій редакції. Відповідно до п. 5.21 договору кредитної лінії № 839613906 від 18.12.202, у разі відступлення права вимоги за Договором третій особі, в тому числі внаслідок укладення договору факторингу або у разі залучення колекторської компанії кредитодавець, кредитодавець, протягом 10 робочих днів з дати відступлення права вимоги за Договором новому кредитору або залучення колекторської компанії, повідомляє про це позичальника шляхом надсилання звичайного поштового відправлення із позначкою «Вручити особисто» за місцем проживання чи перебування або за місцем роботи позичальника та/або шляхом надсилання текстових, голосових повідомлень чи електронних листів на електронну пошту позичальника, вказану в Заявці та шляхом відображення відповідного повідомлення в особистому кабінеті. Позивач не надав підтвердження повідомлення позивача про відступлення права вимоги до відповідача, а також повідомлення про зміни до нього з № 1 по № 19, а також з № 20 по № 25). Аналогічно по наступним відступленням після відступлення первинним кредитором ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» права грошової вимоги за кредитним договором на користь ТОВ «Таліон Плюс», яке в подальшому відступило право вимоги ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн фінанс», яке відступило право вимоги позивачу ТОВ «ФК «Ейс». Договір факторингу № 08/07/25-Е від 08.07.2025 року між ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн фінанс» та ТОВ «Фінансова Компанія «Ейс» зі сторони ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн фінанс» підписано в.о. директора Міщенко Антоніни Іванівни на підставі статуту та рішення загальних зборів учасників від 09.06.2025 року № 09/06. Згідно Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань директором ТОВ «Фінансова Компанія «Онлайн фінанс» з 23.07.2020 є [PERSON] . Таким чином відповідач ставить під сумнів повноваження директора ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» під час підписання Договору факторингу № 08/07/25-Е від 08.07.2025, так як повноваження на підставі рішення загальних зборів учасників від 09.06.2025 року № 09/06 згідно чинного законодавства не виникають. На думку відповідача, позивач не виконав свого процесуального обов`язку та не довів доказами, що він набув права вимоги за договором № 839613906 від 18.12.2021, а тому просить у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі. Представником позивача 15.09.2025 до суду подано відповідь на відзив на позовну заяву, сформовану у системі «Електронний суд». У даній відповіді щодо відступлення права вимоги та переходу прав вимоги за Договором факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 указує, що ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» (клієнт) та ТОВ «Таліон Плюс» (Фактор) уклали Договір факторингу № 28/1118-01, строк дії якого закінчується 28.11.2019. У подальшому ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» уклали ряд додаткових угод: №19 від 28.11.2019, № 26 від 31.12.2020, №27 від 31.12.2021, №31 від 31.12.2022, №32 від 31.12.2023 - якими продовжено строк дії договору до 31 грудня 2024 року. Дані додаткові угоди містять підписи та печать ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс». Таким чином, договір № 28/1118-01 є рамковою угодою, адже він підтверджує згоду двох сторін співпрацювати протягом визначеного проміжку часу, а саме 28.11.2018 - 31.12.2024. Згідно п. 4.1. договору факторингу, право вимоги переходить від Клієнта до Фактора в день підписання сторонами реєстру прав вимог, по формі встановленій у відповідному додатку. Так, 05.05.2022 відповідно до витягу з реєстру прав вимоги № 175 до Договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 (з урахуванням додаткових угод до нього), ТОВ «Таліон Плюс» отримало право вимоги до відповідача на загальну суму 41 877,14 грн. Відповідно, ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» відступило дійсне право вимоги до ТОВ «Таліон Плюс», оскільки з урахуванням визначених строків дії цього договору, його виконання здійснювалось не одномоментно, а протягом всього часу його дії. Тобто, право вимоги за кредитним Договором № 839613906 від 18.12.2021 перейшло до ТОВ «Таліон Плюс» 05.05.2022, відповідно до підписання сторонами реєстру прав вимоги №175. Таким чином, реєстр прав вимог №175 підписано вже після укладення кредитного договору між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та відповідачем 18.12.2021. Отже, перехід права вимоги за кредитним договором стосувався чинного зобов`язання на момент його передачі і відбувся на законних підставах, оскільки реєстр прав вимоги підписано після укладення кредитного договору. Таким чином, представник відповідача, не врахував усі матеріали справи та помилково визначив, що передача права вимоги відбулася в момент укладення договору факторингу. Проте, відповідно до умов договору факторингу, передача права вимоги здійснюється не за самим договором, а за реєстрами, які є додатками до нього. Щодо переходу прав вимоги за Договором факторингу № 05/0820-01 від 05.08.2020, указує, що 05.08.2020 між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» укладено Договір факторингу № 05/0820-01, відповідно до пункту 8.2 якого строк дії Договору закінчується 04.08.2021.У подальшому, 03.08.2021 між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» було укладено додаткову угоду № 2 до Договору факторингу №05/0820-01 від 05.08.2020, відповідно до п. 1 якої сторони домовились продовжити строк дії договору до 31.12.2022 включно. Між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» 30.12.2022 було укладено додаткову угоду № 3 до Договору факторингу № 05/0820-01 від 05.08.2020, відповідно до п. 1 якої сторони домовились продовжити строк дії Договору до 30.12.2024 включно. Предметом договору факторингу № 05/0820-01 від 05.08.2020 є відступлення прав вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги. Відповідно до Витягу з реєстру прав вимоги № 9 від 30.05.2023 до Договору факторингу № 05/0820-01 від 05.08.2020 від ТОВ «Таліон Плюс» до ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» перейшло право вимоги до відповідача на загальну суму 42093,73 грн. Тобто передача права вимоги відбулась в межах часових рамок чинності Договору факторингу - до 30.12.2024. При цьому жодна норма даного договору не обмежує можливість передачі прав вимог лише тими, які існували до моменту укладення Договору. Також відповідно до п. п. 5.3.3 договору факторингу № 05/0820-01 від 05.08.2020 Фактор (ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс») має право розпоряджатися Правом вимоги на свій власний розсуд, в тому числі відступати Право вимоги на користь третіх осіб. Щодо переходу переходу прав вимоги за Договором факторингу № 08/07/25-Е від 08.07.2025, укладеного між ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та позивачем указує, що відповідно до умов цього договору позивачу відступлено право грошової вимоги до відповідача за Кредитним договором. За цим договором Фактор зобов`язуються передати грошові кошти в розпорядження Клієнта (ціна продажу) за плату, а клієнт відступити факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб - боржників, включаючи суму основного зобов`язання, плату за позикою (проценти за користування позикою та проценти на прострочену позику), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить клієнту. Відповідно до реєстру боржників за Договором факторингу № 08/07/25-Е від 08.07.2025 від ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» до позивача перейшло право вимоги до відповідача на загальну суму 42093,73 грн., що також підтверджується Актом прийому-передачі реєстру боржників за Договором факторингу № 08/07/25-Е від 08.07.2025., який підписаний сторонами та скріплений їх печатками, та підтверджує факт переходу від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості та є невід`ємною частиною цього Договору. Разом з тим, звертають увагу, що на момент подачі позову до суду, позивачем, долучено всі наявні на той час документи, які передані первісним Кредитором та всіма наступними Факторами. Щодо істотних умов договору факторингу указують, що відповідач зробив помилковий висновок щодо предмету договору факторингу, що відступлення права вимоги не могло стосуватись конкретного кредитного договору № 839613906 від 18.12.2021, який на думку відповідача, на момент укладення договору факторингу не існував. Сутність договору факторингу №28/1118-01 полягає не у відступленні права вимоги за конкретним кредитним договором, а у відступленні права вимоги, зазначених у відповідних Реєстрах прав вимоги. Згідно з умовами договору факторингу, Клієнт зобов`язувався передати Фактору всі права вимоги, які зазначені в реєстрах прав вимоги. Це означає, що фактичне відступлення прав вимоги не прив`язується виключно до моменту укладення кредитного договору, а відбувається на підставі реєстру, який містить перелік прав вимоги, що можуть виникати як до, так і після укладення договору факторингу. У цьому контексті, важливим є те, що реєстр прав вимоги, до якого був включений кредитний договір № 839613906 від 18.12.2021, укладений 05.05.2022, тобто через п`ять місяці після укладення кредитного договору. У цьому контексті, важливим є те, що реєстр прав вимоги, до якого був включений кредитний договір № 839613906 від 18.12.2021, укладений 05.05.2022, тобто через п`ять місяці після укладення кредитного договору. Таким чином, на момент включення цього кредитного договору до реєстру, право вимоги вже існувало, а не виникло в майбутньому, як помилково стверджує відповідач. Крім того, відповідач зазначає, що позивачем не надано доказів здійснення фінансування фактором клієнту, однак позивач отримав право вимоги щодо відповідача за Договором факторингу № 08/07/25-Е від 08.07.2025. Позивач зазначає, що перерахування суми клієнту не є предметом доказування, оскільки перехід прав вимоги підтверджується підписанням реєстру, як передбачується в даному договорі. До позовної заяви представником позивача долучено договір факторингу, витяги з реєстрів прав вимог та акти прийому-передачі, що є належним доказом стверджувати що фактор набув права вимоги. До того ж, сам договір факторингу судом нечинним не визнавався, а тому він є правомірним та обов`язковим до виконання. Якщо боржник не сплачував заборгованість за кредитним договором ні новому, ні старому кредитору, унаслідок чого в останнього утворилася заборгованість, правильним є стягнення заборгованості на користь нового кредитора, оскільки неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі. Крім того, позивач не погоджується з посиланням відповідача на указану практику Верховного суду, оскільки такі посилання на судову практику є доцільним та обґрунтованим лише в тому випадку, коли конкретні справи мають суттєві аналогії в правових підставах, фактичних обставинах або правовому регулюванні, що дозволяє провести належну порівняльну оцінку та застосувати правову норму у схожій ситуації. У випадку зіставляючи практику Верховного Суду, на яку посилається представник відповідача у відзиві, з об`єктивним складом і фактичними обставинами справи, подібність ситуації відсутня. Таким чином просять врахувати доводи, викладені у відзиві, та задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, судові витрати у розмірі 2 422,40 грн. по сплаті судового збору та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 7000,00 грн. покласти на відповідача. У свою чергу представником відповідача 15.09.2025 до суду подано заперечення на відповідь на відзив, сформовані у системі «Електронний суд», у яких зазначає, що позивач, на їхню думку, свідомо маніпулює поняттями: моментом набуття права вимоги і підставою виникнення права вимоги. Позивач зазначає, що договір факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2019 року є рамковою угодою щодо співпраці між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс». Відповідач не розуміє чому в рамках цієї угоди між сторонами не укладався договір факторингу в рамках рамкової угоди щодо співпраці по боргу, який виник по кредитному договору від 18.12.2021 року № 839613906. Позивач намагається змістити увагу суду і відповідача на час виникнення права вимоги за боргом, а не на законній підставі такого виникнення - договору, згідно якого передавалося право вимоги реального боргу до відповідача. Позивач так і не надав усі додаткові угоди до Договору факторингу № 28/1118-01 до наступної передачі права вимоги, які є невід`ємними частинами договору і можуть вплинути на права і обов`язки відповідача. Відповідача не влаштовує вибіркове надання додаткових угод, які є невід`ємними частинами договору, який є підставою передання вимоги за боргом. Позивач, на їхню думку, належним чином не довів, що конкретно право вимоги до відповідача була однією з прав вимог у переліку № 175 від 05.05.2022 року. А також щодо аналогічна ситуація по реєстрам вимог за Договором факторингу № 05/0820-01 від 05.08.2020 року між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та за Договором факторингу між ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та позивачем. До того ж, позивач так і не надав доказів оплати переходу права вимоги до позивача. Указує, що не погоджується з розміром витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 7000 грн., яку позивач хоче стягнути з відповідача, оскільки справа не складна, і переглянувши судові рішення за участю позивача, відповідач прийшов до висновку, що позов просто «клепається» по шаблону. Вважають, що реальна вартість витрат на професійну правничу допомогу, яка може бути заявлена до стягнення з відповідача не може становити більше 2000 грн. Підстави для задоволення позовних вимог про стягнення заборгованості з відповідача на користь позивача, на їхню думку, відсутні, тому просять суд у задоволенні позову відмовити повністю. Представником позивача 17.09.2025 до суду подано додаткові пояснення у справі, сформовані у системі «Електронний суд», у яких вкотре наголошував на правомірності передачі прав вимоги між усіма означеними кредиторами та до позивача, навів перелік додаткових угод, на відсутність яких звертав увагу представник відповідача у відзиві на позов та повторно у запереченні на відповідь на відзив. Повторно наголосив, що подані витяги з реєстрів відповідають загальним вимогам належності та допустимості доказів, передбаченим статтями 76 та 77 ЦПК України. Законодавство України не встановлює чіткої уніфікованої форми таких витягів, а тому важливим є зміст документа, його реквізити та відповідність домовленостям між сторонами договору. Тож право вимоги за кредитним договором № 839613906 від 18.12.2021 передані ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» на користь ТОВ «Таліон Плюс», ТОВ «Таліон Плюс» на користь ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та в подальшому позивачу на підставі Реєстрів прав вимоги, який оформлений належним чином. Щодо оплати за договором факторингу вкотре звертає увагу, що позивач зазначає, що перерахування суми клієнту не є предметом доказування, оскільки перехід прав вимоги підтверджується підписанням реєстру, як передбачується в даному договорі. Позивач не зобов`язаний надавати докази здійснення оплати за відступлені права вимоги, оскільки дана обставина не є підставою для переходу права вимоги за договором факторингу. До позовної заяви представником Позивачем долучено договір факторингу, витяги з реєстрів прав вимог та акт прийому-передачі, що є належним доказом стверджувати що фактор набув права вимоги. Сам договір факторингу судом нечинним не визнавався, а тому він є правомірним та обов`язковим до виконання. Щодо витрат на правничу допомогу указує, що 09.07.2025 позивач та АБ «Тараненко та партнери», в особі Тараненка А.І (разом - сторони) уклали Договір надання правничої допомоги № 09/07/25-01, відповідно до якого гонорар складається з суми вартості послуг, тарифи яких узгоджені сторонами в Протоколі погодження вартості послуг до договору про надання правничої допомоги №09/07/25-01 від 09.07.2025 (п.3.3. договору про надання правничої допомоги). Відповідно до п.3.4 договору про надання правничої допомоги, після належного виконання доручення Адвокатське бюро надає Клієнту Акт прийому-передачі наданих послуг .Сторони уклали акт прийому-передачі наданих послуг до Договору надання правничої допомоги № 09/07/25-01 від 09.07.2025, який долучено до позовної заяви, та відповідно до якого вартість послуг відповідають попередньому розрахунку, що входить до суми судових витрат. Витрати на професійну правничу складаються: вивчення матеріалів справи: 2 год - 1000,00 грн; складання позовної заяви: 2 год - 5000,00 грн; підготовка адвокатського запиту: 1 год - 500,00 грн; підготовка та подача клопотань: 1 год - 500,00 грн., таким чином витрати на професійну правничу допомогу становлять: 7000,00 грн. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч.6 ст. 137 ЦПК України). Підсумовуючи, вважають витрати на правничу допомогу співмірними та просять задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. У судове засідання представник позивача не з`явився, у прохальній частині позовної заяви просив проводити розгляд справи за його відсутності, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Крім того, до суду подано відповідь на відзив та додаткові пояснення у справі, у яких представник позивача наполягав на задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Відповідач [PERSON] та її представник адвокат Гребченко Р.О. у судове засідання не з`явилася, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася у встановленому законом порядку. До суду подано відзив на позовну заяву та заперечення на відповідь на відзив, у яких заперечували щодо задоволення позовних вимог у повному обсязі. У відповіді на відзив просили розгляд справи проводити без участі відповідача та її представника на підставі поданих доказів та наведених доводів. Враховуючи думку учасників процесу, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи в їх сукупності, всебічно, повно та об`єктивно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, суд встановив такі обставини та дійшов до відповідних висновків. Дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи в їх сукупності, всебічно, повно та об`єктивно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, суд встановив такі обставини та дійшов до відповідних висновків. Статтею 55 Конституції України та статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України). Виходячи з принципу диспозитивності цивільного судочинства та змагальності сторін (статті 12, 13 ЦПК України), суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (стаття 80 ЦПК України). Згідно частин 1, 2 статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (стаття 628 ЦК України). Статтею 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до частин 1, 2 статті 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Згідно статтею 1046, 1049 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути надана розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (стаття 1047 ЦК України). Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». Згідно статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (частина 12 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 18.12.2021 ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] уклали кредитний договір № 839613906 в електронній формі. Відповідач підписав кредитний договір електронним підписом, створеним за допомогою одноразового персонального ідентифікатора MNV782JX. Відповідно до умов договору, зокрема п. 1.2-1.3, ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» зобов`язалося надати відповідачу кредит у розмірі 17900,00 грн. шляхом проведення траншу, який має бути повернено до 17.01.2022; кредитна лінія надається строком на 30 днів від дати отримання кредиту з можливістю продовження (дисконтний період 30 днів), а [PERSON] зобов`язалася повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом, які передбачені 1.8-1.9 кредитного договору. ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» свої зобов`язання за вищевказаним договором виконало в повному обсязі, а саме 18.12.2021 перерахувало відповідачу грошові кошти у розмірі 17900,00 грн. на банківську карту № [NUMBER] , що підтверджується платіжним дорученням від 18.12.2021 (а.с. 9). Натомість, відповідач свої зобов`язання належним чином не виконала, після закінчення строку кредитування не повернула кредит та не сплатила відсотки за користування ними. Судом також встановлено, що 28.11.2018 ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» (Клієнт) та ТОВ «Таліон Плюс» (Фактор) уклали Договір факторингу № 28/1118-01 строк дії якого закінчується 28 листопада 2019 року, у подальшому сторони погодили продовжити строк дії Договору рядом Додаткових угод до 31.12.2024. Тож договір № 28/1118-01 є рамковою угодою, що діє протягом визначеного проміжку часу, а саме 28.11.2018 - 31.12.2024. Пунктом 2.1. Розділу 2 (предмет договору) Договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018, передбачено, що згідно умов Договору Клієнт зобов`язується відступити Фактору Права вимоги, зазначені у відповідних Реєстрах прав вимоги. Відповідно до реєстру прав вимоги № 175 від 15.05.2022 вбачається, що до ТОВ «Таліон Плюс» перейшло право вимоги до боржників у тому числі і до [PERSON] (п/п№ 52537) за кредитним договором № 839613906 від 18.12.2021 у загальному розмірі 41877,14 грн. У подальшому, 05.08.2020 між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» укладено Договір факторингу № 05/0820-01, предметом якого є відступлення прав вимоги, зазначених у відповідних Реєстрах прав вимоги. Право вимоги від Клієнта до Фактора переходить в момент підписання сторонами відповідного Реєстру прав вимог, встановленому в відповідному Додатку договору. Відповідно до Витягу з реєстру прав вимоги № 9 від 30.05.2023 до Договору факторингу № 05/0820-01 від 05.08.2020, під № 9004 від ТОВ «Таліон Плюс» до ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» перейшло право вимоги до відповідача за указаним кредитним договором у загальному розмірі 42093,73 грн., з яких 17899,05 грн. заборгованість за тілом кредиту, 24194,68 грн. заборгованість по відсоткам, (а.с.58). Разом з тим, 08.07.2025 ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та позивач ТОВ «ФК «Ейс» уклали Договір факторингу № 08/07/25-Е, відповідно до умов якого позивачу відступлено право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором. За цим договором Фактор зобов`язуються передати грошові кошти в розпорядження Клієнта (ціна продажу) за плату, а Клієнт відступити Факторові Право грошової Вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб - Боржників, включаючи суму основного зобов`язання, плату за позикою (проценти за користування позикою та проценти на прострочену позику), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить Клієнту. Перелік Боржників, підстави виникнення Права грошової Вимоги до Боржників, сума грошових вимог та інші дані Зазначені в Реєстрі Боржників. Відповідно до п.1.2. перехід від Клієнта до Фактора Прав Вимоги заборгованості до боржників відбувається в момент підписання сторонами акта прийому-передачі Реєстру боржників згідно з Додатком № 2, після чого фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей та набуває відповідні Права Вимоги. Відповідно до реєстру боржників за Договором факторингу № 08/07/25-Е від 08.07.2025 від ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» згідно порядкового номеру запису боржника № 2 до позивача перейшло право вимоги до відповідача на загальну суму 42093,73 грн., з яких 17899,05 грн. заборгованість за тілом кредиту, 24194,68 грн. заборгованість по відсоткам (а.с. 50). Даний факт також підтверджується актом прийому-передачі реєстру боржників за Договором факторингу від 08.07.2025. Частиною 1 статті 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). У відповідності до статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною 1 статті 1078 ЦК України встановлено, що предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Відповідно до підпункту 1.3. Договору факторингу під правом у цьому договорі вимоги розуміються всі права клієнта за кредитними договорами, в тому числі права грошових вимог до боржників по сплаті суми боргу за кредитними договорами, строк платежу за якими настав, а також права вимоги, які виникнуть в майбутньому. Розділом 2 вищезазначеного договору регламентовано порядок відступлення права вимоги, згідно п. 4.1. право вимоги переходить від Клієнта до Фактора в день підписання Сторонами реєстру прав вимог, по формі встановленій у відповідному додатку. Підписання реєстру прав вимоги Сторони засвідчують передачу права вимоги до Боржників в повному обсязі, за відповідним реєстром права вимоги. При цьому, суд звертає увагу, що перерахування суми клієнту не є предметом доказування, оскільки перехід прав вимоги підтверджується підписанням реєстру, як передбачується в даному договорі. До позовної заяви представником позивача долучено договір факторингу, витяги з реєстрів прав вимог та акти прийому-передачі, що є належним доказом стверджувати що фактор набув права вимоги. До того ж, відомості, що указані договори факторингу визнанні нечинними у матеріалах справ відсутні, а тому договори факторингу розцінені судом як правомірні та обов`язкові до виконання. Таким чином, суд приходить до висновку, що копії договорів факторингу та реєстри прав вимоги є належними та допустимими доказами відступлення права вимоги у спірних правовідносинах, та спростовують твердження відповідача щодо неналежності позивача як кредитора у даних правовідносинах щодо виконання відповідачем грошового зобов`язання. Відповідно до статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботи, надати послугу, сплатити гроші) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Положеннями статей 526, 530 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Відповідно до статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (стаття 628 ЦК України). Статтею 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до частин 1, 2 статті 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Згідно статтею 1046, 1049 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути надана розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (стаття 1047 ЦК України). Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». Згідно статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (частина 12 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч.ч.1,3,4,7 ст. 11 ЗУ «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному ч. 6 цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (ч. 12 ст. 11 ЗУ «Про електронну корупцію). Статтею 12 ЗУ «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ. Таким чином, сторони узгодили розмір кредиту, грошову одиницю, в якій надано кредит, строк та умови кредитування, що свідчить про наявність волі відповідача для укладення такого Договору, на таких умовах шляхом підписання Договору за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Зі змісту ч. 2 ст. 1054 ЦК України випливає, що до кредитних відносин застосовуються положення законодавства, які регулюють позичкові відносини (параграф 1 глави 71 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Крім того, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 у справі № 2-1383/2010 зазначено, що ст. 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права та обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі не спростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. З чого слідує, що не спростування відповідачем презумції правомірності кредитного договору всі права, набуті сторонами правочину за цим договором, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення кредитних договорів, підлягають виконанню. Водночас, статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів. Відповідно до статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування». Згідно з частинами 1, 2 та 5 статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Кредитний договір № 839613906 від 18.12.2021 є діючим та не визнаний недійсним, містить інформацію про розмір кредиту, умови нарахування процентної ставки за користування кредитом та строк, протягом якого кредитор має право нараховувати проценти за користування кредитом та інші умови, які погоджені та підписані відповідачем. Тож, підписуючи кредитний договір відповідач добровільно погодилася з усіма його умовами, зокрема, з строком кредитування та розміром процентної ставки, що відповідає принципу свободи договору, закріпленому статтею 627 ЦК України. Відповідач мала можливість не вступати у кредитні відносини з кредитором, якщо вважала встановлений розмір процентів несправедливим, натомість вона свідомо та без будь-яких застережень погодила умови договору, що підтверджується її підписом. Як вбачається із розрахунків заборгованості, здійснених ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон плюс», в обумовлений сторонами строк відповідач не повернула кредит та не сплатила відсотки за користування кредитом, у зв`язку з чим за кредитним договором № 839613906 від 18.12.2021 станом на 31.07.2025 грн. утворилась заборгованість у розмірі 42093,73 грн., яка складається з 17899,05 грн. - заборгованість по тілу кредиту; 24194,68 грн. - заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом; 0,00 грн. - заборгованість за штрафними санкціями (пеня, штрафи), що підтверджується випискою з особового рахунку на дату переходу права вимоги 08.07.2025-31.07.2025. Порядок нарахування та розмір відсотків за користування кредитом повністю відповідає умовам договору та вимогам законодавства. Таким чином, оскільки у судовому засіданні доведено, що відповідач отримала кредитні кошти, однак свої зобов`язання щодо повернення у встановлений договором строк кредиту та сплатити проценти за користування ним не виконала, в зв`язку з чим утворилась заборгованість у загальному розмірі 42093,73 грн., суд приходить до висновку про наявність достатніх правових підстав для задоволення позовних вимог та стягнення вказаної суми заборгованості з відповідача на користь позивача. Щодо розподілу судових витрат, то відповідно до частини 1, 3 статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу та витрати пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Згідно з частиною 1, пунктом 1 частини 2 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Позивачем при зверненні до суду з цим позовом сплачений судовий збір у розмірі 2 422,40 грн. Враховуючи, що позовні вимоги задоволено повністю, то з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення судовий збір у розмірі 2 422,40 грн., оскільки будь-яких відомостей щодо звільнення останнього від його сплати до суду не надано. Статтею 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатом розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Згідно з частини 8 статті 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. До складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою. Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина 3 статті 137 ЦПК України). Розмір витрат має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом (професійна правнича допомога) робіт; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт; обсягом наданих адвокатом послуг; ціною позову та значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи та репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог співмірності, за клопотанням іншої сторони, суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. (частини 4, 5 статті 137 ЦПК України). Частиною 6 статті 137 ЦПК України визначено, що обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витратна оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи. Як зазначив Верховний Суд у постанові від 22.11.2019 у справі № 902/347/18, зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, обсягом та витраченим часом. Суд, враховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи. Такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц (провадження №14-382цс19). На підтвердження понесення витрат на професійну правничу допомогу стороною позивача надано: Договір про надання правничої допомоги № 09/07/2025-01 від 09.07.2025, укладений між адвокатським бюро «Тараненко та партнери» в особі керуючого бюро адвоката Тараненка А.І., та ТОВ «ФК «Ейс»; копію Додаткової угоди № 25770495763 від 09.07.2025 до Договору правничої допомоги № 09/07/25-01 від 09.07.2025; акту прийому-передачі наданих послуг до Договору надання правничої допомоги згідно Договору правничої допомоги на загальну суму 7000,00 грн.; свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю № 4956 від 24.04.2012. Надаючи оцінку вищезазначеним доказам, суд враховує заперечення відповідача щодо розміру витрат на правову допомогу 7000,00 грн., однак зважає на позицію Великої Палати ВС, висловлену у справі № 904/4507/18, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата) підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Отже, розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом, і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. У даному випадку, враховуючи складність справи та обсяг наданих адвокатом послуг (виконаних робіт), враховуючи означену вище позицію Великої Палати Верховного суду, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правову допомогу у розмірі 7 000,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved