Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-15 00:00:00

Представник позивачки [PERSON] - адвокат Глушакова Г.В. через сиситему «Електронний Суд» звернулась до Деснянського районного суду міста Києва із позовом до відповідача директора ТОВ «Діагностичний лікувально-реабілітаційний курортний коплекс «Ріксос-Прикарпаття» Вороніної Л.М. про зобов`язання вчинити дії в порядку ЗУ «Про захист прав споживачів». Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачка [PERSON] та її родина були споживачами послуг ТОВ «Діагностичний лікувально-реабілітаційний курортний комплекс «Ріксос-Прикарпаття» майже 15 років. Відповідно до умов Програми лояльності для постійних гостей, адміністрацією Комплексу на ім`я позивачки була видана золота карта. Крім того, позивачка та члени її родини були гостями [PERSON] з 05.08.2024 по 22.08.2024. За цей період вони скористалися послугами проживання та лікування у Комплексі, які були своєчасно та повністю нею сплачені, як гостем-власником золотої карти [PERSON] , тобто як бажаною гостею [PERSON] , яка має визначені Програмою лояльності додаткові привілеї та права. При цьому, під час перебування у [PERSON] з боку адміністрації до позивачки не було жодних зауважень. 21.10.2024 позивачка телефоном звернулася до [PERSON] з метою зарезервувати на своє ім`я три номери типу «Класік R» у [PERSON] на період з 23.12.2024 по 10.01.2025. При цьому, співробітниця [PERSON] телефоном відмовила у здійсненні резервування відповідних номерів у Комплексі, посилаючись на те, що [PERSON] включено до списку «небажаних споживачів (стоп-лист)». З метою встановлення відомостей про причини віднесення позивачки до небажаних споживачів у [PERSON] та відмови у резервуванні номерів, позивачка звернулася до керівника Комплексу із клопотанням від 08.11.2024, яким просила надати їй копію рішення директора ТОВ «Діагностичний лікувально-реабілітаційний курортний комплекс « [INFO] » про включення її до списку небажаних споживачів (відвідувачів) Товариства (Стоп-листа), інформацію та належним чином засвідчені копії документів, що підтверджують, що протягом періоду з 05.08.2024 по 22.08.2024 [PERSON] , допустила неналежну поведінку споживача. Всупереч положення ст.ст. 18, 20 Закону України «Про звернення громадян» директор Комплексу - [PERSON] , до теперішнього часу не надала письмової відповіді на клопотання позивачки від 08.11.2024. У зв`язку з вище викладеним, позивачка просить суд, зобов`язати директора ТОВ «Діагностичний лікувально-реабілітаційний курортний комплекс «Ріксос-Прикарпаття» [PERSON] розглянути та надати письмову відповідь на клопотання [PERSON] від 08.11.2024 у строк 20 календарних днів та відшкодувати витрати на правничу допомогу. Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 14.04.2025 позовну заяву залишено без руху та надано строк для усунення недоліків. Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 22.04.2025 відкрито провадження у справі в порядку спрощеного провадження без виклику (повідомлення) сторін. Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 28.04.2025 відмовлено у задоволенні клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін. Відповідач не скористався процесуальним правом подачі відзиву на позовну заяву, а також доказів на підтвердження своїх заперечень, та за відсутності доказів поважності причин неподання учасниками розгляду заяв по суті справи, суд вирішує справу за наявними письмовими матеріалами, що відповідає положенню частини восьмої статті 178 ЦПК України. Згідно вимог ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. Відповідно до ст. 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи, справи, що виникають з трудових відносин, а також може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті. Розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи (ст. 279 ЦПК України). За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження без участі сторін за наявними у справі матеріалами. Дослідивши письмові матеріали справи та докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами п. п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Судом встановлено, що на ім`я позивачки видана «золота карта» № 200856 ДЛРКК «Ріксос - Прикарпаття». 21.10.2024 позивачка звернулася до ТОВ «Діагнтостичний лікувально - реабілітаційний курортний комплек «Ріксос- Прикарпаття» (надалі ТОВ «ДЛРКК «Ріксос-Прикарпаття») із метою резервації трьох номерів у період з 23.12.2024 по 10.01.2025 до моменту встановлення тарифів Комплексом на цей період з можливістю завершити у майбутньому бронювання відповідних номерів, включаючи здійснення оплати як тільки буде встановлений тариф Комплексом. Проте, позивачці відмовлено у здійсненні резервування відповідних номерів у Комплексі, посилаючись на те, що [PERSON] включено до списку «небажаних споживачів (стоп-лист)». З метою встановлення відомостей про причини віднесення [PERSON] до небажаних споживачів у ТОВ «ДЛРКК «Ріксос-Прикарпаття», адвокат Єфремова Ж.А. звернулася до керівника [PERSON] з адвокатським запитом від 23.10.2024. Відповідно до вказаного адвокатського запиту, адвокат просила надати: інформацію чи включено [PERSON] до списку небажаних споживачів (стоп-листа) ТОВ «ДЛРКК «Ріксос-Прикарпаття»; у разі включення [PERSON] до списку небажаних споживачів (стоп-листа) надати інформацію про підстави включення останьої до цього списку; надати копії документів, засвідчені відповідно до вимог чинного законодавства України, що підтверджують підстави включення [PERSON] до списку небажаних споживачів (стоп-листа). 31.10.2024 у відповідь на адвокатський запит від 23.10.2024, адвокат Катеренчук М.Д. листом повідомив, що згідно пп. 3.13. та 3.14. «Правил надання готельних послуг в ТОВ «ДЛРКК «Ріксос-Прикарпаття», внесення споживача до Стоп-листа може бути здійснене керівником товариства за неналежну поведінку споживача під час попереднього візиту (порушення правил проживання у «Комплексі», нанесення матеріальних збитків «Комплексу» та/або іншим Споживачам, створення незручностей для інших Споживачів). Відповідно до п. 3.14. Правил: Стоп-лист «Комплексу» є конфіденційною інформацією та не підлягає розголошенню стороннім особам». 08.11.2024 [PERSON] звернулася до керівника ТОВ «ДЛРКК «Ріксос-Прикарпаття» із клопотанням відповідно до якого просила надати їй: 1) «копію рішення директора ТОВ «ДЛРКК «Ріксос-Прикарпаття» про включення [PERSON] до списку небажаних споживачів (відвідувачів) Товариства (Стоп-листа), засвідчену відповідно до вимог чинного законодавства України; 2) інформацію та належним чином засвідчені копії документів, що підтверджують, що протягом періоду з 05.08.2024 по 22.08.2024 позивачка [PERSON] , допустила неналежну поведінку споживача. Клопотання від 08.11.2024 отримано відповідачем 13.11.2024, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення. Позивачка вказує, що в порушення вимог ст.ст. 18, 20 Закону України «Про звернення громадян» директор [PERSON] , до теперішнього часу не надала письмової відповіді на клопотання позивачки від 08.11.2024, у зв`язку з чим наявні підстави для зобов`язання директора Комплексу розглянути й надати письмову відповідь на клопотання від 08.11.2024 протягом 20 календарних днів. Стаття 40 Конституції України гарантує, що усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк. Право на доступ до інформації є конституційним правом людини, яке гарантоване статтею 34 Коституції України, а саме, право кожного на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань; право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб на свій вибір. Здійснення цих прав може бути обмежене законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров`я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя. Закріплене Конституцією України право на інформацію передбачено, зокрема, Законами України «Про звернення громадян», «Про інформацію», «Про доступ до публічної інформації». Відповідно до ч. 2 ст. 11 Закону України «Про інформацію» не допускаються збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та захисту прав людини. До конфіденційної інформації про фізичну особу належать, зокрема, дані про її національність, освіту, сімейний стан, релігійні переконання, стан здоров`я, а також адреса, дата і місце народження. Кожному забезпечується вільний доступ до інформації, яка стосується його особисто, крім випадків, передбачених законом. За загальним правилом ст. ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або іншим способом, що встановлений договором або законом. За змістом ст. 1 Закону України «Про звернення громадян» громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення. Заява (клопотання) - звернення громадян із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством їх прав та інтересів або повідомлення про порушення чинного законодавства чи недоліки в діяльності підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, народних депутатів України, депутатів місцевих рад, посадових осіб, а також висловлення думки щодо поліпшення їх діяльності. Клопотання - письмове звернення з проханням про визнання за особою відповідного статусу, прав чи свобод тощо (ст. 3 Закону України «Про звернення громадян»). Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України «Про звернення громадян», заява (клопотання) - звернення громадян із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством їх прав та інтересів або повідомлення про порушення чинного законодавства чи недоліки в діяльності підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, народних депутатів України, депутатів місцевих рад, посадових осіб, а також висловлення думки щодо поліпшення їх діяльності. Клопотання - письмове звернення з проханням про визнання за особою відповідного статусу, прав чи свобод тощо. Згідно ст. 5 ч.ч. 1, 6, ст. 7 Закону України «Про звернення громадян» встановлює вимоги до звернення, а саме: звернення адресуються органам державної влади і органам місцевого самоврядування, підприємствам, установам, організаціям незалежно від форми власності, об`єднанням громадян або посадовим особам, до повноважень яких належить вирішення порушених у зверненнях питань. Письмове звернення надсилається поштою або передається громадянином до відповідного органу, установи особисто чи через уповноважену ним особу, повноваження якої оформлені відповідно до законодавства. Письмове звернення також може бути надіслане з використанням мережі Інтернет, засобів електронного зв`язку (електронне звернення). У зверненні має бути зазначено прізвище, ім`я, по батькові, місце проживання громадянина, викладено суть порушеного питання, зауваження, пропозиції, заяви чи скарги, прохання чи вимоги. Письмове звернення повинно бути підписано заявником (заявниками) із зазначенням дати. В електронному зверненні також має бути зазначено електронну поштову адресу, на яку заявнику може бути надіслано відповідь, або відомості про інші засоби зв`язку з ним. Застосування електронного цифрового підпису при надсиланні електронного звернення не вимагається. Відповідно до ч. 1 ст. 15 Закону України «Про звернення громадян» органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов`язані об`єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань). Рішення про відмову в задоволенні вимог, викладених у заяві, доводиться до відома громадянина в письмовій формі з посиланням на Закон і викладенням мотивів відмови, а також із роз`ясненням порядку оскарження прийнятого рішення. Громадянин, який звернувся із заявою чи скаргою до органів державної влади, місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, засобів масової інформації, посадових осіб, має право одержати письмову відповідь про результати розгляду заяви чи скарги (ст. 18 Закон України «Про звернення громадян»). Позивачка, звертаючись із вказаним позовом до суду, на підтвердження обгрунтованості своєї позовної заяви, надала копію клопотання від 08.11.2024, яке було направлено засобами поштового зв`язку 08.11.2024 та отримане відповідачем - 13.11.2024, про що свідчить клопотання, опис вкладення у цінний лист з повідомленням , фіскальний чек та трекінг відстеження. Відповідно до ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. При цьому, суд звертає увагу на те, що клопотання позивачки від 08.11.2024, на яке вона посилається, як доказ по вказаний справі і був долучений стороною позивача - не є підписаним автором. Згідно ч. 1 ст. 8 ЗУ «Про звернення громадян» письмове звернення без зазначення місця проживання, не підписане автором (авторами), а також таке, з якого неможливо встановити авторство, визнається анонімним і розгляду не підлягає. Таким чином, суд приходить до висновку, що клопотання позивачки від 08.11.2024, який поданий, як доказ, на підтвердження заявлених позовних вимог не є підписаним, всупереч ч. 1 ст. 81 ЦПК України письмові матеріали справи не містять доказів зворотного, при цьому доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України). Відтак враховуючи положення ст. 8 ЗУ «Про звернення громадян», суд приходить до висновку, що клопотання від 08.11.2024, яке подано стороною позивача разом із позовною заявою та не підписане автором вважається анонімним і розгляду не підлягає. Крім того, суд звертає увагу на те, що сторона позивача вказує на невпоноту наданої відповіді стороною відповідача на адвокатський запис від 10.03.2025, однак всупереч ч. 1 ст. 13 ЦПК України позовна заява не містить відповідних вимог, відтак суд позбавлений можливості виходити за межі заявлених стороною позивача вимог. Отже, суд приходить до висновку, що позивачкою не доведено належними, допустимими та достатніми доказами порушення її прав відповідачем. Вказане свідчить про необґрунтованість позову, у зв`язку із чим позовні вимоги не підлягають задоволенню. Відповідно до письмових матеріалів справи позивачка, звільнена від сплати судового збору. Згідно з ч. 7 ст. 141 ЦПК України якщо інше не передбачено законом, у разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача, звільненого від сплати судових витрат, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Щодо стягнення із відповідача на користь позивачки витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5250,00 грн. суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч. 1, п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача. Враховуючи висновок суду про відмову у задоволенні позовних вимог, витрати на професійну правничу допомогу покладаються на сторону позивача. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed