Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-15 00:00:00

\~ \~ \~ \~ Адвокат Торопчин О.Д. звернувся в суд із позовом в інтересах громадянина Республіки Молдова [PERSON] ( [PERSON] ( [PERSON] ) до держави Україна в особі Тернопільської обласної прокуратури, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового розслідування, прокуратури та суду, у якому просить стягнути із держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України на користь позивача відшкодування моральної шкоди завданої незаконними діями органів досудового розіслідування, прокуратури і суду у розмірі 472\~000 грн. В обґрунтування заявлених вимог вказав на те, що 05.04.2017 слідчим управлінням ГУНП в Тернопільській області внесено відомості до ЄРДР про скоєння невідомими особами кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.187 Кк України. 21.07.2017 [PERSON] повідомлено про підозру у вчиненні вказаного кримінального правопорушення. Постановою слідчого ГУНП у Львівській області 28.07.2017 підозрюваного [PERSON] оголошено у розшук. 06.03.2019 позивача, який виправдано переховувався від правоохоронців у зв`язку із незаконним притягненням до кримінальної відповідальності затримано та поміщено під варту (без права внесення застави) на підстави ухвали слідчого судді від 08.03.2019, термін якого неодноразово продовжувався. 16.04.2020 вироком Тернопільського міськрайонного суду у справі №607/25023/19 гр. Республіки Молдови [PERSON] визнано невинуватим у пред`явленому йому обвинуваченні у вчиненні злочину, передбаченому ч.3 ст.187 КК України та виправдано його за цим обвинуваченням на підставі п.2 ч.1 ст.373 КПК України, оскільки не доведено, що кримінальне правопорушення вчинено обвинуваченим, а раніше застосований до позивача запобіжний захід скасовано та звільнено його з під варти. 16.06.2022 ухвалою колегії суддів Івано-Франківського апеляційного суду залишено без задоволення апеляційну скаргу прокурора. 27.09.2022 ухвалою ВС у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою прокурора на зазначений виправдувальний вирок та на ухвалу суду апеляційної інстанції відмовлено. Стороною позивача при визначенні проміжку часу за який слід стягнути моральну шкоду визначено період з 21.07.2017 (повідомлення про підозру, затримання та поміщення під варту) до 16.06.2022 (набрання законної сили виправдувального вироку суду), що становить 59 місяців. Також зазначив, що розмір заподіяної позивачу матеріальної шкоди, завданої органами досудового розслідування, прокуратури та суду слід розрахувати із розрахунку один мінімальний розмір заробітної плати за кожен місяць кримінального переслідування позивача у розмірі 8000 грн., яка встановлена на підставі Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» та кількості місяців перебування позивача під слідством та судом (59 місяців), що складе 472000 грн. (59х8000). Також сторона позивача зазначила, що внаслідок незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, що підтверджено виправдувальним вироком суду, позивач має право на відшкодування моральної шкоди і право на таке відшкодування виникає в силу прямої вказівки закону, а саме: статті 1176 УК України, Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду». Перебування позивача під слідством, а також в умовах ізоляції порушило його звичайний уклад життя, позбавило можливості реалізації своїх звичок і бажань, вимагало від нього додаткових зусиль для організації життя та погіршило відносини з оточуючими людьми і відношення останніх до його особистості, чим позивачу завдано моральної шкоди, що становить підставу її відшкодування за статтею 1167 ЦК України та нормами вказаного Закону, з урахуванням обставин справи, характеру та обсягу страждань, яких зазнав позивач. Відповідач Тернопільська обласна прокуратура подала відзив на позов у якому позов не визнала. зазначив, що на його думку, позивачем не вірно визначено відповідача у даній категорії справ, оскільки держава є єдиноможливим відповідачем у даній категорії справ, відтак вважає, що органи прокуратури та органи Державної казначейської служби України не можуть виступати відповідачами у даній справі. Також, зазначив, що у ході досудового розслідування кримінального провадження за номером 1201720000000117 [PERSON] повідомлено про підозру 27.07.2017. 28.07.2017 досудове розслідування у вказаному кримінальному провадженні зупинено у зв`язку із розшуком підозрюваного. 17.12.2018 досудове розслідування відновлено та було зупинене у той же день. Надалі, 06.03.2019 досудове розслідування відновлено у зв`язку із встановленням місцезнаходження підозрюваного. У зв`язку із виконанням процесуальних дій в межах міжнародного співробітництва 25.04.2019 досудове розслідування зупинено. В подальшому, досудове розслідування 25.04.2019 відновлено та 25.05.2019 повторно зупинене у зв`язку із виконанням процесуальних дій в межах міжнародного співробітництва. З метою проведення слідчих (розшукових) та інших процесуальних дій, 20.06.2019 досудове розслідування відновлено та 21.06.2019 повторно зупинено. Надалі, 10.07.2019 та 05.08.2019 досудове розслідування відновлювалось та зупинялося. Після звершення виконання процесуальних дій в межах міжнародного співробітництва 10.08.2019 досудове розслідування відновлено. За результатами досудового розслідування 22.10.2019 обвинувальний акт відносно [PERSON] за частиною 3 статті 187 КК України скеровано до суду. Під час досудового розслідування 08.03.2019 [PERSON] обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. Також зазначив, що на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою. Вважає, що сам лише факт порушення прав позивача не може слугувати виключною підставою для стягнення моральної шкоди, оскільки моральна шкода має бути обов`язково аргументована поза розумним сумнівом із зазначенням того, які конкретно дії (бездіяльність) спричинили моральні переживання та наскільки вони були інтенсивними, щоб стягнути рівня страждань. Звертає увагу суду на те, що обставини спричинення моральної шкоди позивачем не конкретизовані, з них, на його думку, не можливо становити який уклад життя був у позивача до та після початку кримінального переслідування, яких саме звичок і бажань не міг реалізувати позивач, у чому полягали додаткові зусилля для організації життя, з якими конкретно людьми погіршились відносини і у чому полягала зміна відношення оточуючих до нього. Також, з таких доводів, вважає відповідач, не можливо зрозуміти, яким авторитетом серед людей користувався позивач [PERSON] до повідомлення йому про підозру. Вважає, що у жодному із долучених до позову документів не йдеться про моральний стан позивача до та після початку кримінального переслідування, відповідно на його думку не може слугувати доказом завдання моральної шкоди особі. Так, позивачем не долучено жодного письмового, речового чи електронного доказу або висновку експерта на підтвердження спричинення [PERSON] моральної шкоди. Крім цього, Відповідач вважає, що із змісту позовної заяви та доданих документів не можливо встановити факт спричинення [PERSON] моральної шкоди внаслідок саме тих дій, які вчинялись відносно нього в ході досудового розслідування кримінального провадження №12017210000000117 та достатнього переконання суду у необхідності та доцільності відшкодування моральної шкоди у розмірі 472000 грн., оскільки не можливо з`ясувати, чи стало перебування позивача під слідством, судом, проведення процесуальних дій, психотравмуючою ситуацією для нього, встановити характер, обсяг і тривалість моральних страждань, наявність та істотність вимушених змін у його життєвих стосунках. Крім цього, сторона відповідача вважає, що розмір визначеної позивачем моральної шкоди є необґрунтований, оскільки згідно абзацом дев`ятим статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» розмір мінімальної заробітної плати, який застосовується як розрахункова величина для обчислення виплат за рішенням суду на рівні 1600 грн. Також у сторони відповідача є сумнівним наявність відносин між адвокатом та позивачем, пов`язаних із представництвом інтересів останнього щодо подання позову про стягнення моральної шкоди та підтримання позовних вимог у суді. Представник Державної казначейської служби України подала відзив на позов у якому позовних вимог не визнала. Зазначила, що Державна казначейська служба України не перебувала із позивачем у жодних правовідносинах, прав та інтересів [PERSON] не порушувала та не може нести відповідальності за вчиненні дії інших державних органів. Із матеріалів позовної заяви встановлено, що жодної вимоги до даного відповідача, позивачем не висунуто. Відтак, вважає, що Державне казначейство України є неналежним відповідачем у справі №607/12383/25, оскільки підставою позову є стверджувані порушення прав позивача із боку правоохоронних органів, відтак, воно згідно із своїми функціональними обов`язками не є учасником спірних відносин та не має фактичних даних, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що мають значення для правильного вирішення справи. Також зазначив, що на його думку, період перебування Позивача під слідством і судом становить 39 місяців та 10 днів. Крім цього, просить врахувати, що відповідно до статті 8 Закону України «про Державний бюджет України на 2025 рік» визначено розмір мінімальної заробітної плати, який застосовуються як розрахункова величина для обчислення виплат за рішенням суду на рівні 1600 грн. Отже, вважає, що розмір моральної шкоди у даному випадку повинен становити 62453 грн. (1600х39 місяців та 10 днів). Таким чином, даний Відповідач вважає, що позивачем необґрунтовано пред`явлені вимоги про відшкодування моральної шкоди у сумі 472000 грн., що на його думку, призведе до економічно необґрунтованих збитків державному бюджету, а розмір відшкодування шкоди повинен визначатись з урахуванням вимог розумності та справедливості такого відшкодування, яке має бути не більш достатнім для поміркованого задоволення звичайних потреб потерпілої особи і не повинно призводити до збагачення позивача за рахунок держави. Сторона позивача відповіді на відзив не подавала. \~ \~ \~ \~Ухвалою судді від 20.06.2025 відкрито провадження у даній справі та ухвалено проводити її розгляд у порядку загального позовного провадження із проведенням підготовчого судового засідання. Протокольною ухвалою суду від 31.07.2025 закрито підготовче провадження у даній справі та справу призначено до судового розгляду. Представник позивача адвокат Торопчин О.Д. судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просить суд їх задовольнити у повному обсязі з підстав, викладених у позові та на підставі поданих нього доказів. Представник відповідача - Тернопільської обласної прокуратури Марцун А.А. в судовому засіданні позов не визнала, у його задоволенні просить відмовити, з підстав зазначених у відзиві на позов. \~ \~ \~ \~Представник відповідача Державної казначейської служби України в судовому засіданні позов не визнала у його задоволенні просить відмовити з підстав наведених у поданому ними відзиві на позов. \~ \~ \~ \~Дослідивши та оцінивши докази по справі, суд встановив. 05.04.2017 внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань (надалі ЄРДР) за фактом, який відбувся 04.04.2017 близько 22 год. де двоє невідомих осіб незаконно проникли в приміщення літньої кухні домогосподарства [PERSON] , що в [ADDRESS] , де із застосуванням предметів схожих на дерев`яні палиці, із метою заволодіння чужим майном, вчинили напад на [PERSON] та [PERSON] спричинивши останнім тілесні ушкодження, правова кваліфікація ч.3 ст.187 КК України, номер кримінального провадження 12017210000000117, досудове розслідування у якому здійснювалось групою слідчих СУ ГУНП в Тернопільській області. 27.07.2017 року громадянину Республіки Молдова [PERSON] органом досудового розслідування повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 3 ст.187 КК України у межах зазначеного кримінального провадження. Ухвалою слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 25.10.2018 надано дозвіл на затримання з метою приводу для участі в розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою громадянина Республіки Молдова [PERSON] . Ухвалою слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду від 08.03.2019 застосовано щодо підозрюваного [PERSON] запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який неодноразово продовжувався судом. 21 травня 2019 року прокурором прокуратури Тернопільської області затверджено обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №12017210000000117 від 05 квітня 2017 року про обвинувачення [PERSON] ( [PERSON] ) у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.187 КК України. В подальшому, зазначену кримінальну справу направлено в суд для розгляду. Вироком Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 16 квітня 2020 року, ухваленого за результатами розгляду кримінального провадження №12017210000000117 від 05.04.2017 про обвинувачення [PERSON] ( [PERSON] ), [INFO] , громадянина Республіки Молдова у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.187 КК України, [PERSON] ( [PERSON] ) визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчинені злочину, передбаченого ч.3 ст.187 КК України, та виправдано його за цим обвинуваченням на підставі п.2 ч.1 ст.373 КПК України, оскільки не доведено, що кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим [PERSON] . Раніше заснований до [PERSON] запобіжний захід тримання під вартою скасовано. Звільнено [PERSON] з під варти у залі суду. Ухвалою Івано-Франківського апеляційного суду від 16 червня 2022 року, апеляційну скаргу із змінами прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції залишено без задоволення, а вирок Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 16 квітня 2020 року, яким [PERSON] ( [PERSON] ) визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.187 КК України та виправдано його за цим обвинуваченням на підставі п.2 ч.1 ст.373 КПК України, залишено без змін. Ухвалою Верховного Суду від 27 вересня 2022 року, відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційними скаргами представника потерпілого та прокурора на ухвалу Івано-Франківського апеляційного суду від 16 червня 2022 року щодо [PERSON] . Також судом з`ясовано, що як вбачається із дублікату свідоцтва серії [NUMBER] про шлюб, виданого 15.04.2025 року Агенством державних послуг Республіки Молдова, [PERSON] , [INFO] та [PERSON] уклали шлюб 03.01.2023, зареєстрований за №1 Каушанською службою цивільного стану та після укладення шлюбу прізвище дружини та чоловіка присвоєно « [PERSON] ». \~ \~ \~ \~ Судом із наведених матеріалів з`ясовано, що позивачу громадянину Республіки Молдова [PERSON] ( [PERSON] ), [INFO] , на даний час [PERSON] ( [PERSON] ), органом досудового розслідування 27.07.2017 року повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 3 ст.187 КК України. Також, ухвалами слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду надавався дозвіл на його затримання та 08.03.2019 стосовно нього був обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. Вироком Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 16 квітня 2020 року, який набрав законної сили 16.06.2022 року, ухваленого за результатами розгляду кримінального провадження №12017210000000117 від 05.04.2017 про обвинувачення [PERSON] ( [PERSON] ) у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.187 КК України, позивача визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчинені злочину, передбаченого ч.3 ст.187 КК України, та виправдано його за цим обвинуваченням на підставі п.2 ч.1 ст.373 КПК України, оскільки органом досудового розслідування не доведено, що вказане кримінальне правопорушення вчинене ним. Раніше заснований до [PERSON] запобіжний захід тримання під вартою, було скасовано судом при ухваленні зазначеного вироку. \~\~\~\~\~\~\~\~ \~ \~ \~ \~Відповідно до ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ \~ \~ \~ \~Відповідно до ст.56 Конституції України, кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. \~\~\~\~\~\~ \~ \~ \~ \~Відповідно до ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди. \~ \~ \~ \~Відповідно до ст.23 ЦК України, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно із пунктом 2 частини другої статті 1167 ЦК України, якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт, то моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади АРК, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала. \~\~\~\~\~\~ \~ \~ \~ \~Відповідно до ч.1 ст.1176 ЦК України, шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. \~\~\~\~\~\~ \~ \~ \~ \~Відповідно до ч.2 ст.1176 ЦК України, право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. \~\~\~\~ \~ \~ \~ \~Відповідно до ч.7 ст.1176 ЦК України, порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом. \~\~\~\~ \~ \~ \~ \~Зокрема, вищезазначений порядок відшкодування шкоди встановлений Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового слідства, прокуратури і суду». \~\~\~\~ \~ \~ \~ \~Відповідно до п.1 ч.1 ст.1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового слідства, прокуратури і суду», підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян. \~\~\~\~\~\~ \~ \~ \~ \~Відповідно до п.1 ч.1 ст.2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового слідства, прокуратури і суду», право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає, зокрема, у випадку постановлення виправдувального вироку суду. \~ \~ \~ \~Відповідно до п.1 ч.1 ст.1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового слідства, прокуратури і суду», підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян. \~ \~ \~ \~Судом із наведених доказів встановлено, що позивач громадянин Республіки Молдова [PERSON] ( [PERSON] ), [INFO] , на даний час [PERSON] ( [PERSON] ), із моменту повідомлення йому підозри у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.187 КК України та за наслідками розгляду якого був виправданий судом, перебував під слідством та судом з 27.07.2017 року (дата повідомлення про підозру) по 16.06.2022 року (дата набрання законної сили вироком суду), тобто упродовж 58 місяців, а тому має право на відшкодування завданої йому шкоди, за рахунок держави. Відповідно до п.5 ч.1 ст.3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового слідства, прокуратури і суду», громадянинові відшкодовуються моральна шкода у наведених випадках в статті 1 цього Закону. Згідно із частинами другою, третьою статті 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового слідства, прокуратури і суду» Розмір моральної\~шкоди визначається\~з урахуванням\~обставин справи\~в межах,\~встановлених цивільним\~законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Тобто, законом передбачено, що розмір відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом повинен визначатися судом з урахуванням мінімального розміру заробітної плати. Викладене дає підстави для висновку, що у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні до мінімального розміру заробітної плати, суд при вирішенні питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати, що діють на час розгляду справи. При цьому, визначений законом розмір є мінімальний, тобто таким, що гарантований державою, а суд, враховуючи обставини конкретної справи, може застосувати й більший розмір відшкодування. Відповідно до ст..8 Закону України\~«Про Державний\~бюджет України\~на 2025\~рік» від 19.11.2024 року №4059-ІХ, розмір мінімальної заробітної плати з 01.01.2025 року становить 8000 гривень. Згідно із ч.5 ст.9, ч.6 ст.14 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права, ст..38 Декларації прав і свобод людини та громадянина, ч.5 ст.5 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, кожен, хто став жертвою арешту, затримання, засудження, має право на відшкодування шкоди. Вимоги частин 2 та 3\~статті 23 ЦК України\~передбачають, що моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (частина третя\~статті 23 ЦК України). Статтею 4 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду" передбачено, що відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зав`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами рівності, поміркованості, розумності, справедливості. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш, а ніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення. Розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Статтею 56 Конституції України передбачено, що держава закріплює право кожного на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Рішенням Конституційного Суду України від 3 жовтня 2001 року по справі № 1-36/2001 (справа про відшкодування шкоди державою) встановлено, що відшкодування шкоди (матеріальної чи моральної), завданої фізичним особам незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, їх посадовими і службовими особами при здійсненні ними своїх повноважень, покладається на державу. \~\~\~\~\~\~ \~ \~ \~ \~Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч.1 ст.81\~ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Суд проаналізувавши та оцінивши докази надані сторонами, виходячи зі змісту заявлених позовних вимог, аналізу положень чинного законодавства України, матеріалів справи, враховуючи, що в матеріалах справи наявні належні та допустимі докази щодо заподіяння моральної шкоди позивачу, внаслідок незаконного перебування його під слідством та судом, у тому числі під час якого щодо останнього був застосований запобіжний захід - тримання під вартою, тому суд вважає, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення. При цьому, суд враховує моральні страждання, які було заподіяні позивачу унаслідок перебування його під слідством та судом з 27.07.2017 (повідомлення про підозру) по 16.06.2022 (набрання виправдувальним вироком законної сили), у тому числі тримання під ватрою з 08.03.2019 по 16.04.2020 застосованого до нього судом у кримінальному провадженні №12017210000000117, за результатами розгляду якого Тернопільським міськрайонним судом 16.04.2020 було постановлено вирок, згідно якого [PERSON] ( [PERSON] ), [INFO] , на даний час [PERSON] ( [PERSON] ) визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні злочину за ч.3 ст.187 КК України, за недоведеністю. Моральні страждання які поніс позивач під час перебування його під слідством та судом, перебуванням під вартою полягали в обмеженні його вільного пересування, позбавлення волі на тривалий час, порушенні його нормальних життєвих зав`язків, через необхідність брати участь у слідчих діях як підозрюваний, а згодом обвинувачений, які вимагають від нього додаткових зусиль для організації в подальшому свого життя, звертатись за отриманням правової допомоги, для реалізації свого права на захист, а також те, що перебуванням під слідством за обвинуваченням у вчиненні злочину негативно вплинуло на його репутацію. Визначаючи позивачу розмір моральної шкоди, суд вважає, що мінімальний розмір моральної шкоди гарантований державою, а саме Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», тобто із розрахунку мінімальної заробітної плати за кожен місць перебування позивача під слідством чи судом, а тому, суд виходячи із принципу розумності та справедливості, визначає розмір моральної шкоди, завданої [PERSON] ( [PERSON] ), [INFO] , на даний час [PERSON] ( [PERSON] ), у розмірі 464 000 гривень, із розрахунку: 58х8000, де 58 кількість місяців перебування позивача під слідством та судом; 8000 грн. розмір мінімальної заробітної плати на день ухвалення судового рішення встановленого ст.8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік». Суд вважає, що складові елементи для цивільно-правової відповідальності у виді шкоди, протиправних діянь осіб, які завдали шкоди, причинного зв`язку між ними, знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду цієї справи. Також, вирішуючи позов, суд відкидає твердження відповідачів про те, що розмір шкоди, яка завдана позивачу незаконними діями органів слідства, прокуратури та суду слід розраховувати із абзацу дев`ятого статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік», яким визначено розрахункову величну для обчислення виплат за рішеннями суду на рівні 1600 грн. Так, у постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 листопада 2021 року у справі № 346/5428/17 зазначено, що: «у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні до мінімального розміру заробітної плати, суд при вирішенні питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати, що є чинним на час розгляду справи, при цьому визначений законом розмір відшкодування є тим мінімальним розміром, що гарантований державою, а суд, враховуючи обставини конкретної справи, вправі застосувати й більший розмір відшкодування. Вказане узгоджується із висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 686/23731/15-ц (провадження № 14-298цс18), яка зазначила що у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи. Законодавець визначив мінімальний розмір моральної шкоди, виходячи з установленого законодавством розміру заробітної плати на момент розгляду справи судом, за кожен місяць перебування під слідством та судом. Тобто цей розмір у будь-якому випадку не може бути зменшено, оскільки він є гарантованим мінімумом. Але визначення розміру відшкодування залежить від таких чинників, як характер і обсяг страждань (фізичного болю, душевних і психічних страждань тощо), яких зазнав позивач, можливості відновлення немайнових втрат, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках, ступінь зниження престижу, репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, і сама можливість такого відновлення у необхідному чи повному обсязі. Тобто суд повинен з`ясувати усі доводи позивача щодо обґрунтування ним як обставин спричинення, так і розміру моральної шкоди, дослідити надані докази, оцінити їх та визначити конкретний розмір моральної шкоди, зважаючи на засади верховенства права, вимоги розумності, виваженості і справедливості. Аналогічний висновок також викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 квітня 2019 року у справі № 236/893/17 (провадження № 14-4цс19), у постановах Верховного Суду від 21 жовтня 2020 року у справі № 754/8730/19 (провадження № 61-9673св20), від 03 березня 2021 року у справі № 638/509/19 (провадження № 61-7643св20). Крім цього, суд, при вирішенні позову ураховує\~висновки викладені у постанові Верховного Суду від 22 грудня 2021 року в справі № 202/1722/19-ц (провадження № 61-8370св21) у яких зазначено, що: «відповідачем у справі є держава, яка бере участь у справі через відповідний орган державної влади. Кошти на відшкодування шкоди державою підлягають стягненню з Державного бюджету України, тому відсутня необхідність зазначення у резолютивній частині рішення таких відомостей, як орган, через який грошові кошти мають перераховуватись, або номера чи виду рахунку, з якого має бути здійснено стягнення/списання, оскільки такі відомості не впливають ні на підстави, ні на обов`язковість відновлення права позивача в разі встановлення судом його порушення, та за своєю суттю є регламентацією способу та порядку виконання судового рішення, що має відображатися у відповідних нормативних актах, а не резолютивній частині рішення (пункт 6.21 постанови Великої Палати Верховного Суду, від 19 червня 2018 року у справі № 910/23967/16 (провадження № 12-110гс18)». Також, задовольняючи позов частково, суд не бере до уваги твердження представника відповідача Тернопільської обласної прокуратури про те, що при розрахунку відшкодування моральної шкоди завданої органами досудового розслідування прокуратури та суду позивачу не слід ураховувати час, на який досудове розслідування зупинялось, оскільки тлумачення частини третьої\~статті 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»\~свідчить, що законодавець визначає тільки мінімальний розмір за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Зупинення досудового розслідування, як тимчасова вимушена перерва у провадженні досудового розслідування, зумовлена обставинами, що унеможливлюють його подальше провадження, і не означає що особа перестає перебувати під слідством. Тому, особа має право на право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених в\~Законі України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду». Подібні висновки викладені у постанові ВС від 04.10.2023 у справі №757/5351/21. Крім цього, вирішуючи дану справу, суд констатує, що у справах щодо відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади або органом місцевого самоврядування необхідно виходити із презумпції спричинення моральної шкоди позивачу відповідачем та обов`язку саме відповідача спростувати таку презумпцію. \~\~\~\~\~\~ \~ \~ \~ \~Відповідно до ч.6 ст. 141 ЦПК України,\~якщо обидві\~сторони звільнені\~від оплати\~судових витрат,\~вони компенсуються\~за рахунок\~держави у\~порядку,\~встановленому Кабінетом Міністрів України. На підставі наведеного,

Outcome: partial