Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-14 00:00:00

Адвокат Маслова В.Л., діючи в інтересах [PERSON] , 08.09.2025 року звернулася до суду із позовною заявою, в якій просить суд визнати дійсним договір міни нерухомого майна, а саме: квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS] , що належала на праві власності [PERSON] , на квартину, що розташована за адресою: [ADDRESS] , що належала на праві власності [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , укладений 20 вересня 1996 року між [PERSON] , з однієї сторони, та [PERSON] , [PERSON] , а також неповнолітнім сином [PERSON] , 1984 р.н., від імені якого діяла [PERSON] , з іншої сторони, у Криворізькому філіалі Придніпровської товарної біржі. Пред`явлені вимоги мотивовано тим, що 20.09.1996 року між [PERSON] , з однієї сторони, та [PERSON] , [PERSON] , а також неповнолітнім сином [PERSON] , 1984 р.н., від імені якого діяла [PERSON] , з іншої сторони, був укладений договір міни нерухомого майна, а саме: квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS] , що належала на праві власності [PERSON] , на квартину, що розташована за адресою: [ADDRESS] , що належала на праві власності [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Зазначений договір міни, на підставі ст. 15 Закону України «Про товарну біржу», був зареєстрований у Криворізькому філіалі Придніпровської товарної біржі 20 вересня 1996 року за № 494-Н/96. 23.09.1996 року квартира [ADDRESS] була зареєстрована на праві приватної власності за [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] в КП «Криворізьке БТІ» та записано у реєстрову книгу №27п, сторінка №73, запис №73. Також, 23.09.1996 року квартира [ADDRESS] була зареєстрована на праві приватної власності за [PERSON] в КП «Криворізьке БТІ» та записано у реєстрову книгу №46п, сторінка №202, запис №202. Крім того, зазначила, що вказаний договір нотаріально посвідчений не був. 21.10.1999 року, згідно договору дарування 1/3 частини квартири, посвідченого приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Дацко Я.О., [PERSON] , подарував [PERSON] 1/3 частину квартири [ADDRESS] . У зв`язку з тим, що спірний договір від 20.09.1996 не було нотаріально посвідчено у відповідності до вимог ст.ст. 47, 227 ЦК Української РСР (в редакції чинній на момент укладення спірного правочину), позивачка позбавлена можливості розпорядитися своєю власністю, а тому вимушена звернутися до суду. Ухвалою суду від 09 вересня 2025 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження. Ухвалою суду від 23 вересня 2025 року закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду. Позивачка та її представник правом на участь у судовому засіданні не скористалися, від представника позивача до суду надійшла заява, в якій вона просила справу розглянути за її та позивача відсутності, позовні вимоги підтримала у повному обсязі. Відповідачка у судове засідання не з`явилася, будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце розгляду справи. Подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, при цьому зазначила, що позов визнає повністю. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору [PERSON] у судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, не заперечував проти задоволення позовних вимог. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору [PERSON] у судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи. Відповідно до положень статті 206\~ЦПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази у їх сукупності, вирішуючи спір в межах заявлених позовних вимог і на підставі наданих сторонами доказів, суд вважає позовні вимоги доведеними і обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що 20 вересня 1996 року між [PERSON] , з однієї сторони, та [PERSON] , [PERSON] , а також неповнолітнім сином [PERSON] , 1984 р.н., від імені якого діяла [PERSON] , з іншої сторони, був укладений договір міни нерухомого майна, а саме: квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS] , що належала на праві власності [PERSON] , на квартину, що розташована за адресою: [ADDRESS] , що належала на праві власності [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Зазначений договір міни, на підставі ст. 15 Закону України «Про товарну біржу», був зареєстрований у Криворізькому філіалі Придніпровської товарної біржі 20 вересня 1996 року за № 494-Н/96. Вказаний договір міни нотаріально посвідчений не був. На підставі зазначеного\~договору міни від 20 вересня 1996 року, 23 вересня 1996 року квартира [ADDRESS] була зареєстрована на праві приватної власності за [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] в КП «Криворізьке БТІ» та записано у реєстрову книгу №27п, сторінка №73, запис №73, а квартира [ADDRESS] була зареєстрована на праві приватної власності за [PERSON] в КП «Криворізьке БТІ» та записано у реєстрову книгу №46п, сторінка №202, запис №202. Після укладення договору міни позивачка 07 квітня 1998 року зареєструвала своє місце проживання у квартирі [ADDRESS] , де зареєстрована і до даного часу, а відповідачка [PERSON] зареєструвала своє місце проживання у квартирі [ADDRESS] , де зареєстрована і до даного часу. 21 жовтня 1999 року, згідно договору дарування 1/3 частини квартири, посвідченого приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Дацко Я.О., [PERSON] , подарував [PERSON] 1/3 частину квартири [ADDRESS] . У зв`язку з тим, що спірний договір від 20.09.1996 не було нотаріально посвідчено у відповідності до вимог ст.ст. 47, 227 ЦК Української РСР (в редакції чинній на момент укладення спірного правочину), позивачка позбавлена можливості розпорядитися своєю власністю. Встановленим судом обставинам відповідають правовідносини з порядку належного оформлення та форми договору купівлі-продажу нерухомого майна, передбачені ст. 227 ЦК УРСР 1963 року, норми якого діяли на момент укладення угоди, дійсність якої як правовстановлюючого документу позивач має намір підтвердити у судовому порядку, що визначає для неї можливість реалізації прав на це майно. Відповідно до ст.ст. 128,\~153 ЦК УРСР, право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. Договір вважається укладеним, коли між сторонами в повній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї з сторін повинно бути досягнуто згоди. Статтею 241 ЦК Української РСР (в редакції чинній на момент укладення спірного правочину) передбачено, що за договором міни між сторонами провадиться обмін одного майна на інше; кожний з тих, хто бере участь у міні, вважається продавцем того майна, яке він дає в обмін, і покупцем майна, яке він одержує. Згідно ст. 242 ЦК Української РСР (в редакції чинній на момент укладення спірного правочину) до договору міни застосовуються відповідно правила про договір купівлі-продажу, якщо інше не випливає з змісту відносин сторін. Відповідно до с. 224 ЦК УРСР (в редакції, чинній на момент укладення оспорюваного договору), за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Згідно зі\~ст. 227 ЦК УРСР, договір купівлі-продажу жилого будинку (квартири) повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. При цьому, ч. 2\~ст.15 Закону України «Про товарну біржу»\~(в редакції, чинній на час укладення договору) передбачено, що біржовою операцією визнається угода, що відповідає сукупності зазначених умов, зокрема, якщо вона являє собою купівлю-продаж, поставку та обмін товарів, допущених до обігу на товарній біржі. Угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Аналіз вказаних норм в їх сукупності приводить суд до переконання про існування колізії в матеріальних нормах, що визначали вимоги до форми угоди щодо відчуження нерухомого майна. Судовим розглядом встановлено, що при укладенні договору міни від 20\~вересня 1996\~року сторони керувалися ч. 2\~ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» від 10 грудня 1991 року, відповідно до якої угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Саме тому вважали, що договір міни нерухомого майна укладено згідно вимог чинного на той час законодавства. Відповідне посилання на\~ст.15 Закону України «Про товарну біржу» від 10 грудня 1991 року\~(в редакції, чинній на момент укладення договору) міститься безпосередньо у змісті договору в частині зазначення відомостей про його реєстрацію на товарній біржі. Відповідно до ч. 2\~ст. 47 ЦК УРСР, якщо одна із сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. Не дивлячись на відсутність нотаріального посвідчення договору, на його підставі право власності на обмінювані об`єкти нерухомості було зареєстроване як за [PERSON] ,\~ [PERSON] ,\~ [PERSON] КП «Криворізьке БТІ» 23\~вересня 1996року у реєстровій книзі №27п,\~та і\~за [PERSON] \~КП «Криворізьке БТІ» 23\~вересня 1996року у реєстровій книзі №46п. З огляду на вищевикладене, оскільки сторони домовилися щодо всіх істотних умов договору міни та така домовленість підтверджується письмовими доказами, повністю виконали умови угоди, яку не було нотаріально посвідчено з посиланням на\~ст.15 Закону України «Про товарну біржу», тому суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Outcome: approved