Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-09 00:00:00

У березні 2023 року представник позивача [PERSON] адвокат Шевченко Андрій Вікторович звернувся до суду з позовом до [PERSON] про поділ майна подружжя. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 10 серпня 1997 року між [PERSON] і [PERSON] було зареєстровано шлюб, про що в Книзі реєстрації шлюбів 10 серпня 1997 року зроблено відповідний запис №278. Від шлюбу сторони мають двох дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 20 лютого 2023 року по справі №369/11622/22 шлюб між сторонами було розірвано. За період перебування у зареєстрованому шлюбі сторонами було набуто наступне майно, яке відповідно до закону є спільною сумісною власністю подружжя: - гараж, що розташований за адресою: [ADDRESS] ; загальною площею 16,9 квадратних метрів, який набутий на ім`я [PERSON] 20 березня 2017 року (технічний паспорт номер [NUMBER] виданий 20 лютого 2017 року), ринкова вартість 114\~000,00 грн. - транспортний засіб Mitsubishi Lancer 2009 року випуску з об`ємом двигуна 1.5 літра. Ринкова вартість становить 267\~992 грн. Як зазначає позивач, усе наведене вище майно знаходиться у особистому користуванні відповідача, який не бажає врегулювати питання щодо його поділу в позасудовому порядку автомобілем він користується на постійній основі, а на гаражі висить замок від якого ключі є тільки у нього. Загальна вартість спільного сумісного майна становить 381\~992 грн. Так, позивач зазначає, що оптимальним на її думку є наступний поділ спільного сумісного майна подружжя: - за відповідачем визнається право приватної власності на автомобіль; - за позивачем визнається право приватної власності на гараж та грошова компенсація частки позивача від автомобіля; -грошова компенсація відповідачем позивачу частки автомобіля, розрахована позивачем складає 76\~996 грн. У зв`язку викладеним вище, позивач просить суд у порядку поділу спільного сумісного майна подружжя: 1. Виділити [PERSON] транспортний засіб Mitsubishi Lanser 2009 року випуску з об`ємом двигуна 1,5 літра, припинивши право спільної сумісної власності та визнати за ним право особистою власності на даний транспортний засіб; 2. Стягнути з [PERSON] грошову компенсацію частки в легковому автомобілі Mitsubishi Lanser 2009 року випуску з об`ємом двигуна 1,5 літра у розмірі 76\~996,00 грн.; 3. Виділити [PERSON] гараж, що розташований за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 16,9 квадратних метрів, припинивши право спільної сумісної власності та визнати за нею право особистої власності. 4. Судові витрати стягнути з відповідача на користь позивача. Ухвалою судді Києво-Святошинського районного суду Київської області Волчка А.Я. від 12 березня 2024 року провадження в справі було відкрито в порядку загального позовного провадження із призначенням підготовчого судового засідання. Згідно розпорядження керівника апарату Києво-Святошинського районного суду Київської області Распутної Н.О. щодо повторного автоматичного розподілу справи № 1477 від 10 жовтня 2024 року та протоколу повторного автоматичного розподілу судової справи між суддями від 10 жовтня 2024 року, який проведений відповідно до пунктів 2.3.49, 2.3.50 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, дану справу передано для розгляду судді Фінагеєвій І.О. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 16 жовтня 2024 року прийнято до провадження цивільну справу в порядку загального позовного провадження із призначенням підготовчого судового засідання. Позивач та її представник у підготовче судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи сповіщені належним чином. Представник позивача надав суду заяву про розгляд справи за відсутності сторони позивача, позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив задовольнити. З приводу наданого відповідачем звіту про оцінку вартості спірного транспортного засобу зазначив, що сторона позивача не заперечує проти стягнення суми грошової компенсації відповідно до цього звіту про оцінку майна. Відповідач у підготовче судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи сповіщений належним чином. Надав суду заяву, в якій просив врахувати долучений ним звіт про оцінку вартості спірного майна та зменшити позивачу розмір компенсації. Щодо обраного позивачем способу поділу майна не заперечував. У зв`язку з неявкою сторін в силу ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Відповідно до постанови КЦС ВС від 30 вересня 2022 року за № 761/38266/14 якщо проголошення судового рішення не відбувається, то датою його ухвалення є дата складення повного судового рішення, навіть у випадку, якщо фактичне прийняття такого рішення відбулось у судовому засіданні, яким завершено розгляд справи і в яке не з`явились всі учасники такої справи. При цьому, дата, яка зазначена як дата ухвалення судового рішення, може бути відмінною від дати судового засідання, яким завершився розгляд справи і у яке не з`явились всі учасники такої справи. Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Відповідно до ч. 3, 4 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206,207 цього Кодексу. Згідно роз`яснень, викладених в п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України №\~2 від 12.06.2009 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. Прийнявши визнання позову відповідачем та дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Згідно з ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною 1 ст. 4 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспорюваного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Частиною 1 ст. 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно зі ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Судом встановлено, що відповідно до копії свідоцтва про одруження серії [NUMBER] , виданого 10 серпня 1997 року Києво-Святошинським райвідділом реєстрації актів громадянського стану, Київська область, між громадянином України [PERSON] , [INFO] , та громадянкою України [PERSON] , [INFO] , зареєстровано шлюб, про що 10 серпня 1997 року складено відповідний актовий запис №278. Після реєстрації шлюбу дружина отримала прізвище « [PERSON] ». Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 20 лютого 2023 року по справі №\~369/11622/22 шлюб між [PERSON] і [PERSON] було розірвано. Рішення набрало законної сили 05 квітня 2023 року. Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта №336878419 від 25 червня 2023 року, гараж загальною площею 16,9 м2, за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, м. Боярка, «Берізка» авто гаражне товариство, гараж [NUMBER] , адреса ГК: [ADDRESS] , на праві власності належить [PERSON] . Згідно відповіді заступника начальника РСЦ ГСЦ МВС в Київській області Євгенія КОРНІЙКА від 29 червня 2023 року №\~31/10-4094, 19 листопада 2009 року транспортний засіб Mitsubishi Lancer 2009 року випуску з об`ємом двигуна 1499 см. куб., станом на 28 червня 2023 року зареєстровано за [PERSON] . Відповідно звіту про незалежну оцінку гаражу, що розташований за адресою: [ADDRESS] , складеного 05 квітня 2024 року ФОП [PERSON] (сертифікат суб`єкта оціночної діяльності №330/2022 виданого ФДМ України 08.07.2022р.), на замовлення [PERSON] , ринкова вартість оцінки без урахування ПДВ становить 114\~000,00 гривень. Відповідно звіту про оцінку ринкової вартості транспортного засобу Mitsubishi Lancer державний номерний знак [NUMBER] , складеного 13 травня 2024 року ФОП [PERSON] (сертифікат СОД №1064/20 виданий 09 грудня 2020 року) на замовлення [PERSON] за договором №711-24 від 02 травня 2024 року, ринкова вартість транспортного засобу Mitsubishi Lancer, державний номерний знак [NUMBER] (VIN (№\~кузова) [NUMBER] на дату оцінки 02 травня 2024 року складає 212\~082 грн. 75 коп.. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що незаборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом. Відповідно до ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Правовідносини виникли між сторонами з приводу майна, що належить на праві спільної сумісної власності подружжя, тому при вирішенні спору суд застосовує відповідні норми Сімейного кодексу України (далі СК України). Згідно із ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку(доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Частиною 1-3 ст. 61 СК України передбачено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Так, встановивши, що гараж та транспортний засіб набуті сторонами у період шлюбу, доказів придбання спірного майна за особисті кошти відповідач не надав, більш того, визнав позовні вимоги позивача та не заперечував проти їх задоволення, суд приходить до висновку, що спірне майно є об`єктом спільної сумісної власності, частки подружжя в якому є рівними. Згідно із ч. 1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У відповідності до ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до положень ч. 1 ст. 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися, обставинами, що мають істотне значення, якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абз. 1 п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 р. N 11). Відповідно до п. 30 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч. 1 ст. 63, ч. 1 ст. 65 СК України. Один із подружжя, який хоче припинити не право власності іншого з подружжя у спільному майні, а своє право на частку в майні, має право на грошову компенсацію вартості своєї частки у праві спільної сумісної власності і, як наслідок, припинення його права власності на спірне майно. При цьому задоволення позовної вимоги про визнання за відповідачем права власності на спільне майно та стягнення нього грошової компенсації замість частки позивача у праві спільної сумісної власності не передбачає обов`язкове внесення на депозит суду суми компенсації (Постанова Касаційного цивільного суду Верховного Суду, у справі 760/789/19 від 09 червня 2021 року). Враховуючи викладене, виходячи із засад розумності, справедливості і пропорційності, а також, враховуючи визнання відповідачем позову та досягнення сторонами згоди щодо розміру компенсації, що у свою чергу не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд вважає за можливе визнати спільною сумісною власністю подружжя гараж, що розташований за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 16,9 квадратних метрів, та транспортний засіб Mitsubishi Lancer, державний номерний знак [NUMBER] (VIN (№\~кузова) [NUMBER] ; виділити у власність [PERSON] вищевказаний гараж; виділити у власність [PERSON] вищевказаний транспортний засіб та стягнути з відповідача на користь позивача компенсацію за спільне сумісне майно у розмірі 49\~041,38 грн. Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог [PERSON] . Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, а саме, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог позивача на 85,36% від ціни позову, з відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору в розмірі 1\~304,28 гривень (1\~527,97 * 85,36% : 100% = 1\~304,28). На підставі викладеного,

Outcome: partial