Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-13 00:00:00

У серпні 2025 року позивачка [PERSON] звернулася до Оболонського районного суду міста Києва з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу. Свої позовні вимоги про розірвання шлюбу позивачка обґрунтовувала тим, що 22 грудня 1990 року між нею та відповідачем у справі [PERSON] укладено шлюб, зареєстрований у відділі реєстрації актів громадянського стану Ватутінського району м. Києва, актовий запис № 1593. Позивачка стверджувала, що подружнє життя з відповідачем не склалось, у них різні погляди на подружнє життя, ними втрачено почуття любові та взаємоповаги один до одного, внаслідок чого подальше збереження сім`ї є неможливим. [PERSON] зазначила, що вони з [PERSON] проживають разом, проте з 02 серпня 2025 року шлюбно-сімейних стосунків не підтримують, не ведуть спільного господарства. 02 серпня 2025 року відповідач вчинив щодо позивачки домашнє насильство фізичного характеру, що змусило її остаточно ухвалити рішення про необхідність розірвати шлюб. За таких обставин позивачка просила суд розірвати шлюб, укладений між нею та відповідачем у справі. Ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 28 серпня 2025 року прийнято до провадження позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу та відкрито спрощене позовне провадження у справі. Відповідач відзив на позовну заяву [PERSON] до суду не подав. Позивачка у судовому засіданні підтримала свої позовні вимоги, зазначила, що хоча на сьогодні вона та відповідач у справі продовжують мешкати разом у квартирі [ADDRESS] , проте після того, як [PERSON] застосував до неї фізичне насильство 02 серпня 2025 року, між сторонами справи остаточно припинені шлюбно-сімейні стосунки, ведення спільного господарства. [PERSON] стверджувала, що шлюб з відповідачем зберегти неможливо, а її рішення про розірвання шлюбу ретельно обмірковане. Позивач категорично заперечувала проти призначення у справі строку для примирення подружжя. Відповідач у судовому засіданні проти позову заперечував, стверджував, що він кохає свою дружину і має намір зберегти сім`ю. Заслухавши вступні слова позивачки та відповідача, дослідивши матеріали справи, зібрані у справі докази, суд приходить до такого висновку. 22 грудня 1990 року між [PERSON] і [PERSON] укладено шлюб, зареєстрований у відділі реєстрації актів громадянського стану Ватутінського району м. Києва, актовий запис № 1593 (а. с. 5). За приписами ч. 1 ст. 51 Конституції України, ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Збереження шлюбу можливе лише на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є морально-правовою основою шлюбу. Незгода будь-кого зі сторін продовжувати шлюбні стосунки є підставою для визнання її права вимагати розірвання шлюбу. Ч. ч. 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно з ч. 2 ст. 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Зі змісту ст. 112 СК України вбачається, що суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Як встановлено судом, подружнє життя у сторін справи не склалось, шлюбно-сімейних стосунків вони не підтримують, не ведуть спільного господарства, їх шлюб носить формальний характер. У судовому засіданні позивачка зазначила, що наміру продовжувати шлюбні відносини з відповідачем у неї немає, а рішення щодо розірвання шлюбу ухвалено нею виважено, і воно є остаточним. Також судом з`ясовано, що постановою Оболонського районного суду міста Києва від 10 вересня 2025 року у справі № 756/12427/25 [PERSON] був визнаний винним у вчиненні домашнього насильства фізичного характеру стосовно [PERSON] . Зважаючи на викладене, оскільки позивачка [PERSON] наполягає на розірванні шлюбу, їх з [PERSON] шлюб носить формальний характер, шлюбні відносини між ними припинено, подальше спільне життя сторін справи є неможливим, суд вважає, що збереження шлюбу суперечитиме інтересам позивачки [PERSON] , а тому шлюб, укладений між [PERSON] та [PERSON] , слід розірвати. Відповідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Отже, з стягненню з відповідача на користь позивачки підлягає судовий збір у сумі 1211,20 грн.

Outcome: approved