Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-19 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення боргу зі спадкоємця, посилаючись на те, що заочним рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 22.10.2020 з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто грошові кошти у розмірі 120000 доларів США основної суми боргу, 22481,56 грн - 3% річних, 545552,64 грн - пені, 10510 грн - судового збору. В ході виконання вказаного рішення позивачу стало відомо про смерть [PERSON] , у зв`язку з чим постановою Київського апеляційного суду від 07.06.2021 зазначене рішення Оболонського районного суду м. Києва від 22.10.2020 було скасовано, а провадження у справі закрито. 04.06.2024 позивачу стало відомо, що відповідач прийняла спадщину після смерті [PERSON] , оформила право власності на належне спадкодавцю майно - квартиру [ADDRESS] та на квартиру [ADDRESS] , при цьому позивача про це не повідомила, хоча була обізнана про наявність боргу. Позивач звертався до відповідача з листами щодо задоволення вимог кредитора, проте відповідач жодних дій на виконання свого обов`язку не вчинила. Враховуючи викладене, позивач просить стягнути з відповідача як зі спадкоємця борг у 120000 доларів США, звернувши стягнення на квартиру [ADDRESS] та на квартиру [ADDRESS] , а також стягнути витрати на правову допомогу та судовий збір. Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 08.08.2024 в рамках вжиття заходів забезпечення позову накладено арешт на квартиру [ADDRESS] та на квартиру [ADDRESS] . Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 23.08.2024 у справі відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду, яка занесена до протоколу судового засідання від 21.11.2024 до спільного розгляду разом із первісною позовною заявою було прийнято зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] про визнання договору недійсним. Ухвалою суду від 21.07.2025 клопотання представника відповідача за первісним позовом про залишення зустрічної позовної заяви без розгляду було задоволено, зустрічну позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про визнання договору недійсним було залишено без розгляду. Ухвалою суду, яка занесена до протоколу судового засідання від 21.07.2025 підготовче провадження було закрито, справу призначено до розгляду по суті. Представник позивача в режимі ВКЗ в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив задовольнити. Відповідач та його представник в судовому засіданні заперечували проти задоволення позовних вимог, в матеріалах справи міститься відзив на позовну заяву, в якій сторона відповідача просила відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що є сумніви у справжності розписки, а також розбіжності у певних датах та реквізитах, у зв`язку з чим зверталися до суду з клопотанням про проведення почеркознавчої експертизи. Повно та всебічно дослідивши наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Статтею 1047 ЦК України встановлено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Як убачається з наявних в матеріалах справи копій документів, 02.10.2018 між позивачем та спадкодавцем було укладено договір позики, за умовами якого відповідачу надано у позику грошові кошти у розмірі 127 000 доларів США строком до 02.10.2019, на підтвердження чого відповідачем було написано розписку. З пояснень позивача убачається, що відповідач частково повернув позику у розмірі 7000 доларів США. Суд звертає увагу на те, що матеріали справи не містять належних доказів на підтвердження повернення частини позики. Заочним рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 22.10.2020 з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто грошові кошти у розмірі 120000 доларів США основної суми боргу, 22481,56 грн - 3% річних, 545552,64 грн - пені, 10510 грн - судового збору. У зв`язку зі смертю [PERSON] 05.12.2019 та подачею апеляційної скарги відповідачем, заочне рішення Оболонського районного суду м. Києва від 22.10.2020 було скасовано постановою Київського апеляційного суду від 07.06.2021, провадження у справі закрито. Постанова Київського апеляційного суду м. Києва умотивована тим, що до моменту вирішення питання про відкриття провадження у справі, [PERSON] помер. Як убачається з матеріалів спадкової справи заведеної після смерті [PERSON] , 19.05.2023 державним нотаріусом П`ятнадцятої київської державної нотаріальної контори Романенко О.М. видано свідоцтво про право на спадщину [PERSON] , на підставі чого за відповідачем зареєстровано право власності на належне спадкодавцю майно - квартиру [ADDRESS] та на квартиру [ADDRESS] . З наявних у матеріал спадкової справи свідоцтв про право на спадщину за законом убачається, що загальна вартість успадкованого майна становить 1 969 000 грн. В процесі розгляду справи судом було задоволено клопотання сторони відповідача про витребування у позивача оригіналів боргових документів для огляду у судовому засіданні, оскільки вона уважає, що підпис вчинений не спадкодавцем, а такі документи є підробленими. Представник позивача у судовому засіданні повідомив, що у позивача відсутні оригінали боргових документів у зв`язку із їхнім вилученням правоохоронними органами. В той же час, представник відповідача зазначив, що представник позивача при зверненні до суду із позовною заявою, на виконання вимог процесуального закону особисто засвідчив копії боргових документів. В судовому засіданні представник позивача пояснив, що автентичність боргових документів була встановлена під час розгляду справи за позовом позивача до спадкодавця про стягнення заборгованості. У зв`язку із цим він вважав, що такі документи є реальною фотокопією з їх оригіналів і надавати їх суду для огляду саме в оригіналі непотрібно. Частиною 2 ст. 95 ЦПК України визначено, що письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього. У відповідності до ч.6 ст. 95 ЦПК України якщо подано копію (електронну копію) письмового доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал письмового доказу. Якщо оригінал письмового доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги. Додатково суд звертає увагу на ту обставини, що при зверненні до суду із позовною заявою, сторона позивача не повідомляла суд про відсутність у неї оригіналів боргових документів, так само як і не зверталася до суду із клопотанням про їх витребування. Суд також звертає увагу на те, що сторона відповідача зверталася до суду із заявою про призначення посмертної почеркознавчої експертизи, у зв`язку із реальними сумнівами про укладення договору позики та написання спадкодавцем відповідної боргової розписки. Але, у зв`язку із тим, що оригіналів документів надано не було, відкликала подану заяву. Також слід відміти, що судового рішення, яке набрало законної сили про стягнення із спадкодавця заборгованості, на момент розгляду справи не існує, тому твердження представника позивача про встановлення судом зобов`язання спадкодавця по повернення позики, суд до уваги не бере. Окрім того, достеменних доказів того, що саме в процесі проведення слідчих дій оригінали боргових документів були вилучені правоохоронними органами, суду надано не було. Так, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу (частина перша статті 81 ЦПК України). Частиною другою статті 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Таким чином дослідити поданий стороною доказ, перевірити його, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а у випадку незгоди з ним повністю чи частково - зазначити правові аргументи на його спростування, це процесуальний обов`язок суду. До таких висновків дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у своїй постанові від 23.12.2020 (справа №757/28231/13-ц). Оскільки судом встановлено, що оригінал розписки від 02.10.2018 написаної від імені [PERSON] , не перебуває у позивача, у зв`язку з чим суд позбавлений можливості повно та всебічно дослідити всі обставини справи, суд не бере до уваги вказану копію розписки наявну в матеріалах справи. Таким чином, враховуючи, що позивачем не було доведено в ході розгляду справи, що спадкодавцю передавались грошові кошти, позовні вимоги не підтвердженими належними та допустимими доказами, тому суд не знаходить підстав для задоволення позовних вимог. Інші наявні в матеріалах справи докази висновків суду не спростовують. Частиною 9 ст. 158 ЦПК України визначено, що у випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову. У зв`язку із тим, що суд в повному обсязі відмовляє у задоволенні позовних вимог, заходи забезпечення позову, після набрання рішенням законної сили, вжиті ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 08.08.2024 шляхом накладення арешту наквартиру [ADDRESS] та квартиру [ADDRESS] , що належить [PERSON] підлягають скасуванню.

Outcome: dismissed