Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-15 00:00:00

Виконавчий комітет Бериславської сільської ради Бериславського району Херсонської області звернувся до суду із позовом про позбавлення батьківських прав [PERSON] щодо її неповнолітніх дітей. В ході судового розгляду позивач змінив предмет позову, зазначаючи, що слід відібрати неповнолітніх дітей без позбавлення матері батьківських прав. Позов обґрунтовано наступним. [PERSON] є матір`ю неповнолітніх дітей [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] . Адреса, де проживає відповідач з дітьми, а саме м. Берислав Херсонської області є територією, де ведуться активні бойові дії. У місті відсутнє енергопостачання, доступ до медичних послуг, часто відсутній мобільний зв`язок та інтернет, діти не отримують належні освітні послуги. Відповідачка ніяким чином не піклується про дітей, не виявляє ніякої заінтересованості у їх подальшій долі, не цікавиться станом здоров`я, не забезпечує здобуття дітьми повної загальної середньої освіти, підготовкою їх до самостійного життя, не піклується про фізичний та духовний розвиток. У зв`язку з активними бойовими діями на території м. Берислав Херсонської області Херсонською обласною військовою адміністрацією та оперативним угрупуванням військ « [INFO] » 24.02.2023 року видано спільний наказ № 391/12 «Про проведення обов`язкової евакуації у примусовий спосіб дітей з їхніми батьками, особами які їх заміняють або іншими законними представниками з окремих районів Бериславського, Каховського та Херсонського районів» в т.ч і з міста Берислав. [PERSON] відмовилася від виконання зазначеного наказу, за що вона неодноразово притягалася до адміністративної відповідальності за ухилення від виконання батьківських обов`язків, що може призвести до тяжких наслідків для життя стану здоров`я та розвитку дітей, в зв`язку з чим позивач звернувся до суду з даним позовом. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги про відібрання дитини, підтримав в повному обсязі з підстав, зазначених в позові, просив позов задовольнити. Відповідач у судове засідання не з`явилася, хоч була належно повідомлена про час та місце розгляду справи, заперечень на позовну заяву не надала, про причини неявки до суду не повідомила. Заслухавши представника позивача, дослідивши матеріли справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 02.05.2024 року виданого повторно Центрально-Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м. Кривому Розі та свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 02.05.2024 року виданого повторно Центрально-Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стані у м. Кривому Розі, [PERSON] є матір`ю дітей: доньки [PERSON] [INFO] та сина [PERSON] [INFO] . Відомості про батька дітей записані відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України. Як встановлено судом [PERSON] з дітьми проживає у м. Берислав Херсонської області. Адреса, за якою проживає родина, згідно з наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій від 22.12.2022 року №309 внесена до переліку територій, де ведуться активні бойові дії. В указаному населеному пункті відсутнє енергопостачання, доступ до належних медичних послуг, відсутній мобільний зв`язок, інтернет ресурс, в зв`язку з чим діти не отримують належні освітні послуги. Відповідно до довідок № 01-26/95/24 та № 01-26/94/24 від 24.042024 року наданим управлінням освіти, культури, молоді, туризму та спорту Бериславської міської ради [PERSON] в жодному закладі загальної середньої освіти Бериславської громади не навчається. [PERSON] 14.04.2022 року була відрахована з Бериславського опорного закладу загальної середньої освіти Бериславської міської ради. З метою захисту дітей, які перебувають в зоні активних бойових дій в умовах воєнного стану, з відповідачем проводилася інформаційно-роз`яснювальна робота про можливість безкоштовної евакуації родини до безпечного міста, про відповідальність матері за ст.184 КУпАП України за ухилення від виконання батьківських обов`язків. Однак відповідач відмовляється від евакуації дітей і залишається в місті Берислав, чим наражає дітей на небезпеку та ставить під загрозу їх здоров`я. Згідно висновку виконавчого комітету Бериславської міської ради Херсонської області вбачається, що є підстави для відібрання дітей у матері [PERSON] без позбавлення її батьківських прав. Згідно з ч. 1 ст. 170 СК України суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-5 частини першої статті 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. У цьому разі дитина передається другому з батьків, бабі, дідові, іншим родичам - за їх бажанням, або органові опіки та піклування. Згідно з п.п.2-5 ч.1 ст.164 СК України, суд може постановити таке рішення у випадку, якщо батьки ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; батьки ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Відповідно до роз`яснень пунктів 16 і 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і позбавлення батьківських прав та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу. Суд має право вирішити питання про відібрання дитини від батьків без позбавлення їх батьківських прав та передати органу опіки та піклування (якщо цього потребують інтереси дитини), без визначення при цьому конкретного закладу. Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 170 СК України у виняткових випадках, при безпосередній загрозі для життя або здоров`я дитини, орган опіки та піклування або прокурор мають право постановити рішення про негайне відібрання дитини від батьків. У цьому разі орган опіки та піклування зобов`язаний негайно повідомити прокурора та у семиденний строк після постановлення рішення звернутися до суду з позовом про позбавлення батьків чи одного з них батьківських прав або про відібрання дитини від матері, батька без позбавлення їх батьківських прав. З таким позовом до суду має право звернутися прокурор. Європейський суд з прав людини у справі «Савіни проти України» (заява від 18 грудня 2008 року № 39948/06) вказує, що право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані ст. 8 Конвенції. Європейський суд у своєму рішенні у справі «Гаазе проти Німеччини» (заява від 08 квітня 2004 року № 11057/02) зазначив, що згідно з усталеною прецедентною практикою суду, взаємне почуття втіхи батьків і дитини від того, що вони постійно перебувають разом, становить важливий елемент сімейного життя, тому національні заходи, що перешкоджають реалізації такого почуття, дорівнюють втручанню у право, яке перешкоджають реалізації такого почуття, дорівнюють втручанню у право, яке захищається статтею 8 Конвенції. Європейський суд з прав людини зауважує, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року). Якщо рішення мотивується необхідністю захистити дитину від небезпеки, має бути доведено, що така небезпека справді існує. При винесенні рішення про відібрання дитини від батьків може постати необхідність врахування цілої низки чинників. Можливо, потрібно буде з`ясувати, наприклад, чи зазнаватиме дитина якщо її залишать під опікою батьків, жорстокого поводження, чи страждатиме вона через відсутність піклування, через неповноцінне виховання та відсутність емоційної підтримки, або визначити, чи виправдовується встановлення державної опіки над дитиною станом її фізичного або психічного здоров`я. З іншого боку, сам той факт, що дитина може бути поміщена в середовище, більш сприятливе для її виховання, не виправдовує примусового відібрання її від батьків. Такий захід не можна також виправдовувати виключно посиланням на ненадійність ситуації, адже такі проблеми можна вирішити за допомогою менш радикальних засобів, не вдаючись до роз`єднання сім`ї, наприклад, забезпеченням цільової фінансової підтримки та соціальним консультуванням (SAVINY v. UKRAINE, № 39948/06, § 50, ЄСПЛ, від 18 грудня 2008 року). З огляду на зазначене, судом відзначається, що підставою відібрання дитини без позбавлення батьківських прав батьків є виникнення в сім`ї небезпечної для дитини обстановки: її життя, здоров`я і морального виховання. Аналізуючи доводи позивача, якими обґрунтовуються позовні вимоги, щодо підстав відібрання дітей від матері, в зв`язку з нехтуванням нею батьківськими обов`язками, та докази надані до суду, судом відзначається, що існують обставини, несприятливі для здоров`я та життя дітей. Ст. 81 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов`язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст. ст. 43 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні, так і обов`язок із доказування обставини при невизнані її сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Крім того, суд безпосередньо не повинен брати участі у зборі доказового матеріалу. Відповідач не надала суду докази на спростування обставин, вказаних позивачем. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Пунктом 1 ст. 9 Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. За змістом ст. ст. 151, 163 СК України батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Батьки мають переважне право перед іншими особами на те, щоб малолітня дитина проживала з ними. Відібрання дітей від батьків або одного з них без позбавлення батьківських прав має бути наслідком невиконання батьківських обов`язків або їх неналежного виконання, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у батьків є небезпечним для її життя, здоров`я та морального виховання. Порівнюючи вагомість тих обставин, на які як на підставу для відібрання дітей посилається позивач, і вагомість психологічного аспекту відібрання, враховуючи особу і поведінку відповідача, а також враховуючи, що відібрання дітей від батьків може бути застосовано лише як крайня міра, коли без відібрання не можна усунути загрозу для життя та здоров`я дитини у інший спосіб, то при наданих доказах і при вставлених судом конкретних обставинах, - суд вбачає підстави для відібрання, тому позов підлягає задоволенню . Так само підлягає задоволенню і вимога позивача про стягнення з відповідача аліментів на утримання дітей. На підставі ст. 170 СК України,

Outcome: approved