Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-16 00:00:00

Позивач Державний\~податковий університетзвернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення грошового боргу, в якому просить стягнути з відповідача на користь позивача борг за надання освітніх послуг у розмірі 17710,12 грн. та судові витрати зі сплати судового збору. В обґрунтування позову зазначено, що 31.08.2023 року між Державним податковим університетом та [PERSON] , [INFO] , було укладено Договір № 23042892 про надання освітніх послуг, відповідно до умов якого позивач бере на себе зобов`язання за рахунок коштів відповідача здійснити навчання (надати освітню послугу) студенту [PERSON] . Відповідно до витягу із наказу № 1028 від 01.09.2023 [PERSON] зарахований на 1 курс навчання, для здобуття першого (бакалаврського) рівня вищої освіти за спеціальністю 081 «Право» за рахунок коштів фізичних, юридичних осіб. Загальна вартість освітньої послуги становила 41250,00 грн. Відповідно до п. 4.7 Договору відповідач щомісячно здійснює оплату за послуги до початку їх надання в безготівковій формі шляхом перерахування коштів на реєстраційний рахунок позивача. Державний податковий університет повністю виконав свої зобов`язання за Договором. Наказом Університету № 153 від 03.02.2025 [PERSON] , студент 2-го курсу денної форми навчання групи ПММФ-23-2, який навчався за спеціальністю 081 «Право» другого (магістерського) рівня вищої освітли за рахунок коштів фізичних, юридичних осіб, відрахований з числа студентів з 03.02.2025 року. Таким чином, освітня послуга була надана на суму 15523,75 грн. Проте відповідачем вищезазначену суму не було сплачено. На вказану суму позивачем було нараховано пеню у розмірі 2186,37 грн. Враховуючи вищевикладене, заборгованість відповідача за Договором складає 17710,12 грн. 07 травня 2025 року ухвалою Ірпінського міського суду Київської області позовну заяву було залишено без руху з зазначенням недоліків та наданням позивачу строку для їх усунення. У встановлений строк позивач усунув виявлені недоліки. Ухвалою суду від 20 травня 2025 року за позовом було відкрито провадження та справа призначена до розгляду у спрощеному позовному провадженні без повідомлення (виклику) сторін. Відповідач повідомлялася про розгляд справи судом належним чином, шляхом надсилання копії ухвали про відкриття провадження за зареєстрованим місцем проживання. Відзив на позов та клопотання від відповідача не надходили. Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі № 911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі №800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі №913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі № 24/260-23/52-б). Через відсутність від відповідача клопотань та відзиву на позов, враховуючи відсутність заперечень позивача на заочний розгляд справи, у відповідності до ст. 280 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних у ній доказів та ухвалити заочне рішення. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч. 8 ст. 279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Від сторін клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін не надходили, тому суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Суд, дослідивши матеріали справи та всебічно проаналізувавши обставини в їх сукупності, давши оцінку зібраним по справі доказам, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному, об`єктивному та всебічному з`ясуванні обставин справи, дійшов висновку, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ч. 2 ст. 77 ЦПК України встановлено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухвалені судового рішення. Частинами 5 та 6 ст. 81 ЦПК України встановлено, що докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права з дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі та застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судом встановлено, що 08 вересня 2023 року між Державним податковим університетом та [PERSON] ,\~було укладено\~Договір №\~23042892про навчання в Державному податковому університеті, що підтверджується копією договору. Відповідно до п. 1.1. Договору позивач бере на себе зобов`язання за рахунок коштів відповідача здійснити навчання (освітню послугу) [PERSON] , на денній формі навчання за освітнім ступенем Магістр, спеціальності 081 «Право». Відповідно до п. 1.2. Договору строк надання освітньої послуги визначається датою зарахування Здобувача та датою відрахування його з Університету. Відповідно до п. 3.1. Договору Здобувач повинен своєчасно вносити плату за освітню послугу в розмірах та у строки, що встановлені цим Договором. Відповідно до п. 4.1. Договору загальна вартість освітньої послуги становить 41250,00 грн. Відповідно до п. 4.7. Договору замовник щороку (посеместрово) здійснює оплату за послуги в безготівковій формі шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок виконавця. Відповідно до витягу із наказу Державного податкового університету № 1028 від 01.09.2023 року [PERSON] було зараховано на 1 курс навчання, для здобуття першого (бакалаврського) рівня вищої освіти за спеціальністю 081 «Право» за рахунок коштів фізичних, юридичних осіб. Таким чином, Державний податковий університет належним чином виконав свої зобов`язання за Договором. В подальшому, наказом Державного податкового університету № 153 від 03.02.2025 року [PERSON] , здобувача вищої оствіти 2-го курсу денної форми навчання групи ПММФ-23-2, який навчався за спеціальністю 081 «Право» другого (магістерського) рівня вищої освітли за рахунок коштів фізичних, юридичних осіб, було відраховано з числа студентів з 03.02.2025 року, що підтверджується копією наказу. Як вбачається з розрахунку заборгованості за навчання [PERSON] згідно договору № 23042892 від 31.08.2023 року, заборгованість відповідача перед позивачем за 2023-2025 роки складає 15523,75 грн. На вказану суму позивачем, у відповідності до п. 5.2. Договору, також було нараховано пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожний день прострочення від вартості невиконаного в строк зобов`язання, що становить 2186,37 грн. Таким чином, загальний розмір заборгованості відповідача перед позивачем складає 17710,12 грн. У відповідності до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно з ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Ст. 901 ЦК України передбачено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до ст. 903 ЦК України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або неналежне виконання. Згідно з ст. 611 ЦК у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст. 623 ЦК України боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Згідно ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошових зобов`язань. За встановлених обставин, оскільки відповідачем були порушені взяті на себе договірні зобов`язання і на даний час це порушення триває, суд вважає, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved