Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-09 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] , третя особа: орган опіки та піклування Синельниківської міської ради про позбавлення батьківських прав, який обґрунтовує тим, що з [PERSON] вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з 22.10.2011 по 27.06.2014, який було розірвано рішенням Синельниківського міськрайонного суду від 27.06.2014. Від шлюбу мають неповнолітню доньку - [PERSON] , [INFO] . Відповідач відмовляється від дитини, не піклується про її фізичний і духовний розвиток та здоров`я, не спілкується з нею взагалі, тобто не дбає про її нормальне самоусвідомлення, не сприяє засвоєнню загальновизнаних норм моралі, не надає доступу до культурних та інших духовних цінностей. Відповідач повністю самоусунувся від виховання та забезпечення усіх інших інтересів та потреб дитини, фактично ігнорує доньку та не оплачує визначені судом аліменти. Починаючи з 01.07.2023 відповідач має заборгованість по аліментам на утримання [PERSON] , [INFO] , в розмірі 37786,40 грн. Усі питання щодо виховання, забезпечення та розвитку [PERSON] вирішуються нею та її нинішнім чоловіком - [PERSON] , який повністю замінив дитині батька. Дитина на даний момент навчається у ліцеї №7, перейшла у п`ятий клас, додатково вона займається в різних гуртках. Для розвитку дитини вона прикладає усі свої зусилля та можливості. Відповідач у школі, на гуртках та інших заходах жодного разу не з`являвся. На теперішній час вона проживає з донькою [PERSON] та чоловіком [PERSON] у чотирикімнатній квартирі, де створені всі умови для проживання, виховання та утримання дитини, обладнане окреме місце для дитини, щоб вона мала здоровий сон, кімната облаштована дитячими меблями, комп`ютером та всім необхідним для нормального розвитку дитини. Беручи до уваги перелічені факти та те, що біологічний батько дитини - відповідач, починаючи з моменту її народження жодного з покладених законом на батьків обов`язків не виконує, не бере педагогічної, матеріальної, грошової, посильної трудової або будь-якої іншої участі у вихованні доньки, просить позбавити [PERSON] батьківських прав відносно малолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] . Відповідач [PERSON] надав відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що позивач постійно створює йому перешкоди, налаштовує дитину таким чином, аби вона відносилась до нього негативно, не спілкується з ним, створює у дитини негативний образ його як батька та забороняє йому спілкуватись з дитиною. За цих обставин він не має можливості в повній мірі піклуватись про фізичний і духовний розвиток, а також здоров`я дитини, спілкуватися з нею. Доданий розрахунок заборгованості по аліментам вважає таким, що не відповідає дійсності, оскільки станом на 01 листопада 2023 року заборгованість у нього відсутня. Просить відмовити у задоволенні позовних вимог. В останнє судове засідання сторони не з`явилися. Представник позивача [PERSON] - адвокат Кульбашний І.О. надав заяву про розгляд справи за його відсутності та відсутності позивача, позовні вимоги підтримав та просив задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився по невідомим суду причинам. Суд враховує, що [PERSON] були надані заяви 25.06.2025, 16.12.2024, 18.02.2024, 26.05.2025 та 08.07.2025, в яких він просив справу без його участі не розглядати та відкласти у зв`язку з його перебуванням за межами області. В той же час, вказані заяви подавалися [PERSON] напередодні або в день судових засідань особисто до канцелярії суду. Доказів, підтверджуючих його перебування за межами області та неможливості з`явитися у судове засідання, суду надано не було. Представник третьої особи Сітало Н.М. надала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала та просила задовольнити. Суд, розглянувши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. [INFO] в м.Синельникове Дніпропетровської області народилася [PERSON] та її батьками є [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 30 квітня 2013 року. Рішенням Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 27 червня 2014 року, яке набрало законної сили 08 липня 2014 року, шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 22 жовтня 2011 року, розірвано. Відповідно до акту обстеження умов проживання від 21 лютого 2023 року [PERSON] проживає по [ADDRESS] разом з [PERSON] (чоловіком) та донькою [PERSON] , [INFO] . Стосунки в сім`ї безконфліктні, зі слів [PERSON] рідний батько [PERSON] з дитиною не спілкується, матеріально не допомагає, не цікавиться її здоров`ям. Дитина перебуває на повному утриманні матері [PERSON] , дівчинка забезпечена усім необхідним для розвитку та виховання. Згідно з розрахунком заборгованості по аліментам №27881 від 13 липня 2023 року [PERSON] має заборгованість по сплаті аліментів на утримання дитини за період з квітня 2014 року по червень 2023 року у розмірі 37786,40 грн. Відповідно до характеристики на [PERSON] , [INFO] , вона навчається у Синельниківському ліцеї №7 з 2019 року, зарекомендувала себе як дисциплінована учениці. Мати [PERSON] приділяє належну увагу вихованню дитини, бере активну участь у житті закладу освіти та класу. Батько [PERSON] не відвідував батьківські збори та не співпрацював з класним керівником. Згідно з вискоком експерта №1763-МГ від 26 вересня 2023 року [PERSON] є біологічним батьком [PERSON] , [INFO] . Відповідно до наданого відповідачем розрахунку заборгованості по аліментам №79391 від 23 листопада 2023 року заборгованість по аліментам за період з квітня 2014 року по жовтень 2023 становить мінус 4766,67 грн., тобто наявна переплата на вказану суму. Рішенням виконавчого комітету Синельниківської міської ради №622/0/8-24 від 25 грудня 2024 року затверджено висновок органу опіки та піклування щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно його малолітньої дитини [PERSON] . Згідно з ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Відповідно до ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до п. 2 ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини. Позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав та інтересів дитини. Тому, у кожному випадку треба виявити і оцінити позитивний результат у долі дитини, який має настати. Позбавлення батьківських прав - це водночас і санкція за протиправну винну поведінку матері або батька, яку можна вважати юридичною відповідальністю. Конвенцією про права дитини, ратифікованою Постановою Верховної Ради УРСР № 798 від 27.02.1991 року визначено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дітей та несуть відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Частиною 2 ст. 27 Конвенції передбачено, що батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю. Відповідно до приписів ст. 150 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Право дитини на належне батьківське виховання, відповідно до ст. 152 СК України, забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки, або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Батьки, або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону. Згідно з ч. 4 ст. 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладання на них відповідальності, встановленої законом. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава до позбавлення батьківських прав можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. В п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» зазначено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Відповідно до п. 16 Постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 30.03.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. Правовий висновок про те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який слід розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків, викладено, зокрема, у постановах Верховного Суду від 29 липня 2021 року у справі № 686/16892/20, від 03 серпня 2022 року у справі № 306/7/20, від 07 грудня 2022 року у справі № 562/2695/20, від 11 січня 2023 року у справі № 461/7447/17, від 06 вересня 2023 року у справі № 545/560/21. Повторна та тривала нездатність виконувати батьківські обов`язки, нехтування ними, призводить до того, що дитина залишається без батьківського піклування, контролю чи допомоги, необхідних для її фізичного чи психічного благополуччя, а умови та причини нездатності виконувати батьківські обов`язки чи їх нехтування неможливо усунути. На підтвердження цього заявником мають бути надані належні, достовірні та достатні докази. У справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) від 16 липня 2015 року Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (параграф 100). Аналіз зазначених положень закону, практики Європейського суду з прав людини дає можливість зробити висновок, що підставою позбавлення батьківських прав батьків є виникнення в сім`ї обставин, коли батьки внаслідок свідомої, винної поведінки не виконують своїх обов`язків щодо виховання, утримання, розвитку дітей, їх навчання та лікування і коли таку ситуацію неможливо виправити іншими заходами. Позбавлення батьківських прав, відповідно до ст. 166 СК України, є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька та матері, так і для дитини. Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. За загальним правилом, доведення обставин свідомого, умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, які можуть бути підставою позбавлення останньої батьківських прав, покладено на позивача. Водночас, якщо з моменту проживання дитини з одним із батьків пройшов значний період часу, інтереси дитини в такому разі можуть превалювати над інтересом того з батьків, який бажає відновити сімейні відносини зі своєю дитиною. Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України). На думку суду, з урахуванням наведених вище норм Закону, встановлено, що позивачем по справі надано достатньо переконливих і зважених аргументів, які можуть вважатись виправданими для розірвання сімейних зв`язків між батьком та дитиною і будуть відповідати інтересам дитини. Матеріали справи містять належні та допустимі докази, в розумінні ст. 12,81 ЦПК України, на підтвердження того, що відповідач [PERSON] байдуже ставиться до своєї дитини. Крім того, протягом всього часу розгляду справи у суді відповідач не намагався якимось чином спілкуватися з дитиною, не проявляв до неї уваги. Його доводи щодо заборони матері дитини у їх спілкуванні не знайшли свого підтвердження та спростовуються поясненнями представника третьої особи, наданими у судовому засіданні, згідно з якими нею при спілкуванні з дитиною та позивачем було з`ясовано, що жодних перешкод у спілкуванні батька з дитиною позивач не чинить. Крім того, відповідачеві було роз`яснено, що у такому випадку він має право звернутися до органу опіки та піклування з заявою про встановлення днів побачень з дитиною, але він так нікуди не звертався. Сама дитина при спілкуванні з представниками органу опіки та піклування зазначила, що батька бачила останній раз коли їй було 4 роки, він брав її на циркову виставу, але це було давно. Відповідач [PERSON] не надав суду жодного доказу на підтвердження неможливості виконувати свої батьківські обов`язки по вихованню дитини, а також прояву з його боку щонайменшої батьківської турботи. В судовому засіданні не встановлено об`єктивних перешкод для відповідача [PERSON] у належному вихованні дитини, що свідчить про свідоме нехтування ним своїми батьківськими обов`язками, а лише відсутність у відповідача заборгованості зі сплати аліментів не свідчить про належне виконання ним своїх батьківських обов`язків. Крім того, враховуючи відсутність будь-яких особистих відносин між дитиною та батьком, що є найважливішою складовою поняття «сімейне життя», протягом майже восьми років, тобто з часу останньої зустрічі батька з дитиною, у суду відсутні підстави вважати, що анулювання юридичного зв`язку між батьком і донькою негативно вплине на ці відносини, а формальне заперечення відповідача проти позову без реальних дій щодо налагодження стосунків з дитиною не є підставою для збереження батьківських прав. Також суд звертає увагу, що відповідно до частини першої статті 168 СК України мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду із заявою про надання їм права на побачення з дитиною, а згідно з частинами першою-другою статті 169 СК України мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав; поновлення батьківських прав неможливе, якщо дитина була усиновлена і усиновлення не скасоване або не визнане недійсним судом. Таким чином, судом встановлено, що відповідач злісно ухиляється від виконання батьківських обов`язків відносно своєї малолітньої дитини, його поведінка є незмінною, тому наявні всі підстави для позбавлення його батьківських прав. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1211,20 грн.

Outcome: approved