Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-09 00:00:00

І. Стислий виклад позиції та вимоги позивача. Представник позивача звернувся до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування шкоди в порядку регресу у розмірі 38000 грн., пов`язаних з регламентною виплатою. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що він є спеціальним суб`єктом у сфері страхування, організацією, яка за рахунок коштів централізованого страхового резервного фонду відшкодовує потерпілим шкоду у разі її заподіяння власником транспортного засобу, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність. 27.06.2024 о 22:00 год. в населеному пункті с. Іванів, по вул. Гагаріна, 33, відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу марки «Tokkon 250», без д.н.з., під керуванням відповідача та транспортного засобу «Tekken R-line», без д.н.з., під керуванням [PERSON] . Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди від отриманих травм [PERSON] загинув на місці події. На момент настання ДТП цивільно-правова відповідальність відповідача не була застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Своїми діями відповідач порушив вимоги п. 2.9.а Правил дорожнього руху України, що призвело до настання ДТП. За фактом даної ДТП було відкрито кримінальне провадження за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, відомості про яке 27.06.2024 внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12024020000000515. Постановою прокурора відділу Вінницької обласної прокуратури Вітенка Д.Г. від 28.10.2024 вказане кримінальне провадження було закрито на підставі п. 5 ч. 1 ст. 284 КПК України. Наведені обставини було перевірено та достовірно встановлено Калинівським районним судом Вінницької області при розгляді справи про адміністративне правопорушення № 132/3743/24. Так, постановою Калинівського районного суду Вінницької області від 10.12.2024 вина відповідача була повністю доведена судом, відповідач свою вину визнав, і його визнано винним у скоєнні ДТП. Оскільки, на момент настання ДТП цивільно-правова відповідальність відповідача не була застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, з метою відшкодування збитків та на виконання вимог ст. 35, п. 41 ст. 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», 20.08.2024 представник матері потерпілого - [PERSON] , діючи на підставі ордеру на надання правничої допомоги серії ВС № 1302443 від 20.08.2024 та договору про надання професійної правничої (правової) допомоги № Ж108/932/744 від 08.08.2024, звернувся до позивача із відповідною заявою про страхове відшкодування. Також 20.08.2024 представник заявниці, на виконання вимог ст. 33 Закону, звернувся до позивача із відповідною заявою про настання дорожньо-транспортної пригоди. За результатами звернення представника заявниці та розгляду його заяви позивачем було відкрито регресну справу № 107373. Відповідно до ст. 27 Закону у разі смерті потерпілого, страхове відшкодування (регламентна виплата) виплачується, якщо смерть потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди настала протягом одного року після дорожньо-транспортної пригоди та є прямим наслідком цієї Дорожньо-транспортної пригоди. Позивач здійснює відшкодування особі, яка здійснила витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, за умови надання МТСБУ документів, що підтверджують такі витрати, та пред`явлення оригіналу свідоцтва про смерть. Загальний розмір такого відшкодування стосовно одного померлого не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку. Представник заявниці надав документи, що підтверджують здійснені [PERSON] витрати на поховання у розмірі 32 000,00 грн. та 6 000 грн. Позивач, виконуючи вимоги ст. 41 Закону, на підставі довідки № 1 від 13.03.2025 і Наказу № 3.1/7322 від 14.03.2025 про розмір відшкодування шкоди з фонду захисту потерпілих, прийняв рішення про відшкодування шкоди потерпілому в загальному розмірі 38000,00 грн. Розрахунок та виплата страхового відшкодування проводилося на основі: документів, що підтверджують понесені заявницею витрати на поховання, а також наказу про відшкодування шкоди, відповідно до якого МСТБУ здійснило регламентну виплату. Позивачем була повністю відшкодована шкода заявниці, завдана відповідачем. Загальний розмір витрат МТСБУ, які підлягають відшкодуванню позивачу складає 38000,00 грн. 3 огляду на викладене, а також в зв`язку із невідшкодуванням збитків відповідачем в добровільному порядку, позивач звертається із даним позовом до суду та просить задовольнити його вимоги повністю. Позивач просить також стягнути на його користь з відповідача сплачений судовий збір у розмірі 3028,00 грн. ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи. Представником позивача будь-яких клопотань до суду не подано. Відповідачем [PERSON] відзиву на позовну заяву, а також будь-яких заяв та клопотань суду не подано. \~ ІІІ. Процесуальні дії у справі. Позовна заява надійшла до суду 12.08.2025. До суду 13.08.2025 надійшли витребувані відомості про зареєстроване місце проживання (перебування) відповідача. Ухвалою судді від 14.08.2025 відкрито провадження за цим позовом, постановлено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Цією ухвалою встановлено відповідачеві п`ятнадцятиденний строк з дня вручення цієї ухвали для подання ним відзиву на позовну заяву; встановлено позивачу п`ятиденний строк з дня отримання відзиву для подання відповіді на відзив та встановлено відповідачу право подати до суду заперечення на відповідь на відзив не пізніше п`яти днів з дня отримання відповіді на відзив. Вищезазначена ухвала була надіслана сторонам таким чином: позивачу за адресою його місцезнаходження, відповідачу разом з позовною заявою та долученими до неї матеріалами - за адресою його реєстрації: [ADDRESS] рекомендованими поштовими відправленнями. Згідно із рекомендованими повідомленнями про вручення вказаних поштових відправлень АТ «Укрпошта» відповідні поштові відправлення 27.08.2025 вручено відповідачу та 29.08.2025 позивачу. Правом подати відзив відповідач [PERSON] не скористався. До суду не надходило клопотань сторін про розгляд справи в порядку спрощеного провадження з повідомленням (викликом) сторін або загального позовного провадження. Відповідно до ч. 8 ст. 178 та ч. 5 ст. 279 ЦПК України справа розглянута в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами. ІV. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. Згідно із долученим до позовної заяви витягом із Єдиного реєстру досудових розслідувань до вказаного реєстру 27.06.2024 внесено відомості за № 12024020000000515 про те, що 27.06.2024 біля 22:00 год. на вул. Гагаріна у с. Іванів Хмільницького району Вінницької області, поблизу буд. №33, сталося зіткнення мотоцикла «Tekken R-line», без номерного знаку, під керуванням водія [PERSON] , та мотоцикла «Tеkkеn 250», без номерного знаку, під керуванням водія [PERSON] , які рухалися у попутному напрямку. Внаслідок даної ДТП водій [PERSON] від отриманих травм загинув на місці події, а водій [PERSON] з отриманими тілесними ушкодженнями госпіталізований до КНП «Калинівська ЦРЛ». Правова кваліфікація кримінального правопорушення - ч. 2 ст. 286 КК України (а.с. 19). З доданих до позовної заяви копії свідоцтва про смерть [PERSON] , [INFO] , серії [NUMBER] , виданого 01.07.2024 Іванівською сільською радою, та лікарського свідоцтва про його смерть №78 від 28.06.2024, виданого Калинівським відділенням Вінницького обласного бюро СМЕ, вбачається, що [PERSON] помер [INFO] біля будинку [ADDRESS] . Причина смерті: мотоцикліст, травмований при зіткненні з іншим мотоциклістом, сполучна травма тіла, травматичний шок (а.с. 16-18). Постановою від 28.10.2024 прокурора відділу Вінницької обласної прокуратури Вітенка Д.Г. кримінальне провадження, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12024020000000515 від 27.06.2024, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286-1 КК України, закрито на підставі п. 5 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку зі смертю особи, стосовно якої зібрано достатньо доказів для повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, але не повідомлено про підозру у зв`язку з її смертю (а.с. 20-24). У цій постанові прокурора, серед іншого, зазначено, що відділом розслідування злочинів у сфері транспорту слідчого управління Головного управління Національної поліції у Вінницькій області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12024020000000515 від 27.06.2024, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286-1 КК України. Досудовим розслідуванням встановлено, що 27.06.2024 біля 22:00 год. водій [PERSON] , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, керуючи технічно справним, незареєстрованим мотоциклом «Tekken R-line», без номерного знаку, зеленого кольору, рухаючись по вул. Гагаріна у с. Іванів Хмільницького району Вінницької області, поблизу буд. №33, перед зміною напрямку свого руху ліворуч не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам дорожнього руху, внаслідок чого допустив зіткнення з незареєстрованим мотоциклом «Tеkkеn 250», без номерного знаку, жовтого кольору, під керуванням водія [PERSON] , який перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, не маючи посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, рухався ліворуч від нього у попутному з ним напрямку. Згідно із висновком інженерно-транспортної експертизи від 23.08.2024 №СЕ-19/102-24/162464-ІТ в заданій дорожні ситуації водій мотоцикла «Tekken R-line», зеленого кольору, [PERSON] повинен був діяти відповідно до вимог п.п. 12.2, 12.4, 10.1 Правил дорожнього руху. В задані дорожній ситуації водій мотоцикла «Tеkkеn 250», жовтого кольору, [PERSON] , повинен був діяти відповідно до вимог п.п. 12.2, 12.3, 12.4 Правил дорожнього руху. В заданій дорожній ситуації водій мотоцикла «Tеkkеn 250», жовтого кольору, [PERSON] , не мав технічної можливості попередити зіткнення з мотоциклом «Tekken R-line», зеленого кольору, шляхом виконання вимог п.п. 12.3, 12.4 Правил дорожнього руху. В заданій дорожній ситуації в діях водія мотоцикла «Tеkkеn 250», жовтого кольору, [PERSON] , вбачається невідповідність вимогам п. 12.4 Правил дорожнього руху, які з технічної точки зору не знаходяться у причинному зв`язку з виникненням події даної дорожньо-транспортної пригоди. Водій [PERSON] за вищевказаних обставин порушив вимоги п.п. 2.9 (а, в) Правил дорожнього руху. Порушення [PERSON] вимог п. 10.1 Правил дорожнього руху знаходиться у безпосередньому причинному зв`язку з наслідками дорожньо-транспортної пригоди у вигляді спричинення середньої тяжкості тілесних ушкоджень. Таким чином, [PERSON] вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 286-1 КК України, тобто, порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого. Однак, повідомити [PERSON] про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286-1 КК України, неможливо у зв`язку із його смертю. Також у цій постанові прокурора зазначено, що на виконання вимог п. 1 ч. 10 ст. 284 КПК України про можливість закриття зазначеного кримінального провадження на підставі п. 5 ч. 1 ст. 284 КПК України письмово повідомлено матір загиблого [PERSON] , яка не заперечує проти закриття кримінального провадження. Представник матері померлого - [PERSON] , адвокат Репецький Василь Геннадійович, покликаючись на ст.ст. 33, 33-1, 35 та п. 41 ст. 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», 20.08.2024 звернувся до Моторного (транспортного) страхового бюро України із повідомленням про дорожнього-транспортну пригоду та із заявою про виплату страхового відшкодування в розмірі 38000 грн., пов`язаного з виплатами на поховання загиблого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди [PERSON] (а.с. 33-34). На підставі наказу Моторного (транспортного) страхового бюро України № 3.1/7322 від 14.03.2025, довідки № 1 від 13.03.2025 [PERSON] виплачено страхове відшкодування шкоди з фонду захисту потерпілих, яка полягала у витратах на поховання, в загальній сумі 38000 грн., що підтверджується копією платіжної інструкції №6853 від 17.03.2025 АТ «Укрексімбанк» (а.с. 35, 36, 40). 3 огляду на викладене, позивач просить стягнути на його користь з відповідача в порядку регресу 38000 грн., виплачених [PERSON] , та судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 3028 грн. V. Норми права, що регулюють спірні правовідносини, та оцінка суду. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з такого. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина перша\~статті 2 ЦПК України). Частинами 1,\~2,\~5\~ст.\~1187\~ЦК України\~встановлено,\~що джерелом\~підвищеної небезпеки\~є діяльність,\~пов`язана\~з використанням,\~зберіганням або\~утриманням транспортних\~засобів,\~механізмів та\~обладнання,\~використанням,\~зберіганням хімічних,\~радіоактивних,\~вибухо-\~і вогненебезпечних\~та інших\~речовин,\~утриманням диких\~звірів,\~службових собак\~та собак\~бійцівських порід\~тощо,\~що створює\~підвищену небезпеку\~для особи,\~яка цю\~діяльність здійснює,\~та інших\~осіб.\~Шкода,\~завдана джерелом\~підвищеної небезпеки,\~відшкодовується особою,\~яка на\~відповідній правовій\~підставі (право\~власності,\~інше речове\~право,\~договір підряду,\~оренди тощо)\~володіє транспортним\~засобом,\~механізмом,\~іншим об`єктом,\~використання,\~зберігання або\~утримання якого\~створює підвищену\~небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Згідно із абзацом першим ч. 1 ст. 1201 ЦК України особа, яка завдала шкоди смертю потерпілого, зобов`язана відшкодувати особі, яка зробила необхідні витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, ці витрати. Водночас відповідно до п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується. Як вбачається з наданих позивачем матеріалів, ним виплачено відшкодування [PERSON] здійснених нею витрат на поховання загиблого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди [PERSON] в загальній сумі 38000 грн., які полягали у придбанні труни, хреста, костюма, транспортних послуг тощо. При цьому, згідно із долученою до позовної заяви копією постанови від 28.10.2024 прокурора відділу Вінницької обласної прокуратури Вітенка Д.Г. про закриття на підставі п. 5 ч. 1 ст. 284 КПК України кримінального провадження, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12024020000000515 від 27.06.2024, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286-1 КК України, саме порушення водієм [PERSON] вимог п. 10.1 Правил дорожнього руху знаходиться у безпосередньому причинному зв`язку з наслідками дорожньо-транспортної пригоди у вигляді спричинення середньої тяжкості тілесних ушкоджень. Тобто, кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 286-1 КК України, що полягало у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, вчинене загиблим водієм [PERSON] , а не водієм іншого мотоцикла - [PERSON] . Однак, повідомити [PERSON] про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286-1 КК України, неможливо у зв`язку із його смертю, що і стало підставою для закриття кримінального провадження. Тобто, з вказаного рішення прокурора про закриття кримінального провадження вбачається, що шкоди завдано саме з вини загиблого водія мотоцикла «Tekken R-line» [PERSON] , який 27.06.2024 біля 22:00 год., перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, керуючи технічно справним, незареєстрованим мотоциклом «Tekken R-line», без номерного знаку, зеленого кольору, рухаючись по вул. Гагаріна у с. Іванів Хмільницького району Вінницької області, поблизу буд. №33, перед зміною напрямку свого руху ліворуч не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам дорожнього руху, внаслідок чого допустив зіткнення з незареєстрованим мотоциклом «Tеkkеn 250», без номерного знаку, жовтого кольору, під керуванням водія [PERSON] . Згідно із положеннями п. 41.1 ст. 41 чинного на час спірних правовідносин Закону України\~«Про обов`язкове\~страхування цивільно-правової\~відповідальності власників\~наземних транспортних\~засобів» від\~01.07.2004\~№ 1961-IV\~(втратив\~чинність з\~01.01.2025\~на підставі\~Закону України\~від 21.05.2024\~№ 3720-IX) МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі. Відповідно до підпункту 38.2.1 п. 38.2 ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01.07.2004 № 1961-IV МТСБУ після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника, водія транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім осіб, зазначених у пункті 13.1 статті 13 цього Закону. Згідно із матеріалами справи позивачем Моторним (транспортним) страховим бюро України страхове відшкодування шкоди з фонду захисту потерпілих виплачено [PERSON] 17.03.2025 згідно із платіжною інструкцією №6853 АТ «Укрексімбанк». На час здійснення вказаної виплати та подання цього позову, з 01.01.2025, введено в дію Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 21.05.2024 № 3720-IX. Пунктом 1 ч. 2 ст. 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 21.05.2024 № 3720-IX встановлено, що МТСБУ після здійснення регламентної виплати має право зворотної вимоги до особи, яка спричинила дорожньо-транспортну пригоду, керуючи транспортним засобом, щодо якого на дату настання дорожньо-транспортної пригоди був відсутній чинний договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, або особи, яка відповідно до закону несе цивільну відповідальність за заподіяну шкоду. На переконання суду, позивач в позовній заяві дійшов помилкового висновку про те, що вина водія [PERSON] у вчиненні вказаної дорожньо-транспортної пригоди підтверджується постановою судді Калинівського районного суду Вінницької області від 10.12.2024 у справі №132/3743/24. Згідно із цим судовим рішенням [PERSON] визнано винним у керуванні 27.06.2024 о 22 год. 00 хв. в с. Іванів, по вул. Гагаріна, буд. № 33, транспортним засобом, а саме мотоциклом марки «Tokkon 250», державний номерний знак [NUMBER] , в стані алкогольного сп`яніння, тобто, у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а не винуватцем дорожньо-транспортної пригоди за участі водія [PERSON] . Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Верховний Суд у пунктах 42, 43, 48-56, 58 Постанови від 16.06.2023 у справі №910/14262/21 виснував, що за загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України). Отже, факт завдання шкоди майну потерпілого джерелом підвищеної небезпеки, якщо ця особа (потерпілий) не перебуває в договірних правовідносинах з особою, яка завдала шкоди, та/або якщо завдання такого роду шкоди не пов`язане з виконанням цими особами обов`язків за договором, породжує виникнення позадоговірного, деліктного зобов`язання. Відповідно до частин першої та другої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу (частина друга статті 509 ЦК України). За пунктом 3 частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) шкоди іншій особі. ЦК України не розкриває визначення поняття "іншої особи" вміщеного у пункті 3 частини другої статті 11 ЦК України. Утім, із урахуванням телеологічного тлумачення змісту наведеної норми очевидно, що особою зазначеною у пункті 3 частини другої статті 11 ЦК України має бути особа відмінна від особи заподіювача шкоди. У протилежному разі - поєднання заподіювача шкоди та потерпілого в одній особі фактично нівелює наявність підстав для виникнення цивільних прав та обов`язків. Таке тлумачення безпосередньо слідує із змісту деліктного зобов`язання, в якому праву потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується відповідний обов`язок боржника (особи, яка завдала шкоди). Тобто деліктне зобов`язання обов`язково передбачає наявність: 1) потерпілої особи (кредитора) та 2) особи, яка завдала шкоди (заподіювача шкоди, боржника). Подібне розуміння деліктного зобов`язання фактично відображає зміст статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», положення пункту 22.1. якої пов`язують наявність підстав для виплати страховиком суми відшкодування у разі настання страхового випадку за участю страхувальника саме із заподіянням внаслідок дорожньо-транспортної пригоди шкоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Тобто заподіянням шкоди особі відмінній від страхувальника. З урахуванням наведеного, заподіяння власнику транспортного засобу (страхувальнику) внаслідок ДТП шкоди іншим належним йому транспортним засобом (поєднання в одній особі потерпілого та заподіювача шкоди) не зумовлює виникнення цивільно-правової відповідальності у вигляді відшкодування шкоди, оскільки у такому разі відсутнє деліктне зобов`язання, яке передбачає обов`язково наявність потерпілої особи та особи, яка завдала шкоди. Пунктом 32.1. статті 32 «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що відповідно до цього Закону страховик або МТСБУ не відшкодовує, зокрема, шкоду, заподіяну при експлуатації забезпеченого транспортного засобу, але за спричинення якої не виникає цивільно-правової відповідальності відповідно до закону. При цьому, в долученій до позовної заяви довідці провідного експерта Моторного (транспортного) страхового бюро України довідці [PERSON] № 1 від 13.03.2025 вказано, що винуватцем дорожньо-транспортної пригоди є [PERSON] , який загинув (а.с. 36). Однак, вказаний висновок провідного експерта суперечить обставинам, наведеним у згаданій вище постанові від 28.10.2024 прокурора відділу Вінницької обласної прокуратури Вітенка Д.Г. про закриття на підставі п. 5 ч. 1 ст. 284 КПК України кримінального провадження, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12024020000000515 від 27.06.2024, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286-1 КК України. При цьому, відповідно до положень п. 32.10 ст. 32 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01.07.2002 № 1961-IV страховик або МТСБУ не відшкодовує шкоду, заподіяну життю та здоров`ю водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду. Подібно згідно із п. 1 ч. 1 ст. 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 21.05.2024 № 3720-IX страхова (регламентна) виплата не здійснюється за шкоду заподіяну життю та здоров`ю особи, яка використовує транспортний засіб (далі - водій) та спричинила дорожньо-транспортну пригоду. Відповідно до вимог частин 3 та 4\~статті 12 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Згідно із частиною першою\~статті 76 ЦПК України\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша\~статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша\~статті 80 ЦПК України). У відповідності до вимог\~статті 83 ЦПК України, сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. У випадку визнання поважними причин неподання учасником справи доказів у встановлений законом строк суд може встановити додатковий строк для подання вказаних доказів. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї. Поряд з наведеним, матеріали справи не містять доказів того, що [PERSON] відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володів керованим ним 27.06.2024 транспортним засобом незареєстрованим мотоциклом «Tеkkеn 250», без номерного знаку, жовтого кольору. Частинами першою-третьою\~статті 13 ЦПК України\~передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Звертаючись до суду, позивач у позовній заяві виклав обставини, якими обґрунтовував свої вимоги, зазначив докази, що підтверджують вказані обставини, разом з тим, не заявляв клопотання про вжиття заходів забезпечення доказів, та не зазначав про докази, які не можуть бути подані разом із позовною заявою із поважних причин. Клопотань про витребування додаткових доказів та інших документів не заявляв. Судове рішення, з огляду на положення ч. 6 ст. 81 ЦПК України, не може ґрунтуватися на припущеннях. Отже, позивач на власний розсуд розпорядився своїми правами, а тому, несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням ним процесуальних дій. Аналогічний висновок, викладений у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 29 січня 2020 року, справа №755/18920/18, провадження №61-17205ск19. Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»\~від 23 лютого 2006 року\~передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. Європейський суд з прав людини зазначив, що п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі\~статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року № 63566/00 «Проніна проти України», § 23). Виходячи зі встановлених фактичних обставин справи, вимог чинного законодавства, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність та взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що в задоволенні позовних вимог необхідно відмовити повністю. VІІ. Розподіл судових витрат між сторонами. Згідно з ч. 1\~ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги задоволенню не підлягають, то сплачений позивачем судовий збір в сумі 3028 грн. необхідно покласти на позивача. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed