Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-09 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з позовом, в обґрунтування якого вказав, що із 26 серпня 2000 року позивач [PERSON] перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем [PERSON] . За час їх спільного проживання у сторін народилося троє дітей: донька [PERSON] , [INFO] , син [PERSON] , [INFO] , які на даний час є повнолітніми, та донька [PERSON] , [INFO] . Зазначає, що відповідач [PERSON] з 2018 року почала періодично їздити за кордон на роботу, на деякий час поверталась, а з червня 2023 року повідомила позивачу, що має намір залишитися проживати в Нідерландах та повертатися в Україну не має бажання. Протягом всього часу син [PERSON] та донька [PERSON] проживали та проживають з позивачем. Шлюбні відносини між подружжям фактично припинені, у зв`язку з чим просить шлюб між сторонами розірвати, судові витрати залишити за позивачем. Позивач [PERSON] та його представник адвокат Жага Е.Г. в судове засідання не з`явилися, представник надав до канцелярії суду через підсистему «Електронний суд» клопотання про розгляд справи без їх участі. Позовні вимоги позивач та його представник підтримують. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, направила на електронну адресу суду заяву, в якій просила проводити розгляд справи без її участі, позовні вимоги визнає, зазначає, що спору про визначення місця проживання дітей між ними з позивачем немає, після розірвання шлюбу просить їй залишити прізвище « [PERSON] ». Суд, розглянувши справу в межах заявлених вимог, оцінивши докази, які містяться в матеріалах справи, приходить до висновку, що позовні вимоги\~\~позивача [PERSON] підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом установлено, що сторони по справі перебувають у зареєстрованому шлюбі з 26 серпня 2000 року, що підтверджено оригіналом свідоцтва про шлюб (а.с.13). Від шлюбу подружжя має спільну неповнолітню доньку [PERSON] , [INFO] (а.с.10). Сторони разом не проживають та шлюбних відносин не підтримують. Відповідно до ст. 56 Сімейного кодексу України (далі СК України) кожен з подружжя має право на припинення шлюбних відносин. Частинами 3, 4 ст. 56 СК передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Як передбачено приписами ч. 2 ст. 104, ч. 3 ст. 105 СК, шлюб припиняється внаслідок його розірвання, у т.ч. за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 110, ст. 112 СК позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Спільне життя між сторонами не склалося, відповідачка тривалий час перебуває за кордоном, повертатися в Україну не має бажання. З огляду на викладене, примирення подружжя, подальше спільне життя та збереження шлюбу між ними неможливо і суперечить інтересам одного з подружжя, суд дійшов висновку про те, що збереження сім`ї є неможливим, шлюб між сторонами існує формально і може бути розірваним. Особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище (ст. 113 СК України). Відповідач просила залишити їй після розірвання шлюбу прізвище, отримане після реєстрації шлюбу з позивачем « [PERSON] ».

Outcome: approved