Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-08 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» звернулося до суду з позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] заборгованість за Кредитним договором № 691606336 від 22.05.2021 у розмірі 16870,70 грн. Також просить стягнути судовий збір у розмірі 2422,40 грн. та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 7000,00 грн. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 22.05.2021 року між ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 691606336 на суму 5\~100,00 грн. Кредитний договір укладено у формі електронного документа з використанням електронного підпису. Договір підписаний Відповідачем за допомогою одноразового ідентифікатора MNV4D9G9. Згідно умов Кредитного договору, Первісний кредитор виконав свій обов`язок та перерахував Відповідачу, шляхом ініціювання через банк провайдер, грошові кошти у розмірі 5 100,00 грн. 22.05.2021 на банківську карту № 4149-39XX-XXXX-4923 Відповідача, яку Відповідач вказав у Заявці при укладенні Кредитного договору. Щодо переходу права вимоги за кредитним договором до Позивача зазначає, що 28.11.2018 року між Первісним кредитором та ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ТАЛІОН ПЛЮС» укладено Договір факторингу № 28/1118-01 (Договір факторингу 1). В подальшому до Договору факторингу 1 укладалися Додаткові угоди, у тому числі щодо продовження терміну дії Договору факторингу 1. Первісний кредитор та ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» на виконання Договору факторингу 1 підписали Реєстр прав вимоги № 144 від 27.07.2021, за яким від Первісного кредитора до ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» відступлено право грошової вимоги до Відповідача за Кредитним договором у розмірі зазначеному у Реєстрі прав вимоги. 23.02.2024 року між ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС та ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ОНЛАЙН ФІНАНС» укладено Договір факторингу № 23/0224-01 (Договір факторингу 2). ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» та ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС» на виконання Договору факторингу 2 підписали Реєстр прав вимоги № 1 від 23.02.2024 до Договору факторингу 2, за яким від ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» до ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС» відступлено право грошової вимоги до Відповідача за Кредитним договором у розмірі зазначеному у Реєстрі прав вимоги. 04.06.2025 року між ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС» та Позивачем укладено Договір факторингу № 04/06/25-Ю (Договір факторингу 3), відповідно до умов якого Позивачу відступлено право грошової вимоги до Відповідача за Кредитним договором. Відповідно до Реєстру Боржників № б/н від 04.06.2025 за Договором факторингу 3 від ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС» до Позивача перейшло право вимоги до Відповідача на загальну суму 16 870,70 грн. Позивач зазначає, що Умови договорів факторингу передбачали можливість передачі права вимоги, які виникнуть після дати підписання договорів факторингу. Додатковими угодами до договорів факторингу передбачалося, що перехід права вимоги здійснюється саме в момент підписання відповідного Реєстру права вимоги, а не з дати укладення Договору факторингу. Розрахунки заборгованості здійснені первісним кредитором ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС». ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС» та позивач не здійснювали жодних нарахувань за кредитним договором. Відповідач не здійснював погашення заборгованості за кредитним договором та загальна сума заборгованості Відповідача перед Позивачем, на момент подання позовної заяви, за Кредитним договором, становить 16870,70 грн., яка складається з: 5\~099,90 грн. - заборгованість по тілу кредиту; 11\~770,80 грн. - заборгованість по несплаченим відсотків за користування кредитом. Ухвалою суду від 14.08.2025 року відкрито провадження у справі та призначено судовий розгляд в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Задоволено клопотання позивача про витребування доказів у АТ КБ «Приватбанк». Клопотання про розгляд справи за участю сторін від учасників справи відповідно до ч.5\~ст. 279 ЦПК України\~не надходило. В позовній заяві представник позивача просив проводити розгляд за його відсутності. Позовні вимоги підтримують повністю. Не заперечують проти ухвалення заочного рішення. Відповідач [PERSON] подав відзив, в якому просить в задоволенні позову відмовити в повному обсязі. Свою позицію відповідач мотивує тим, що позивач не надав належних доказів укладення між сторонами кредитного договору та фактичного отримання ним грошових коштів. Зазначив, що доказів використання одноразового ідентифікатора саме відповідачем не подано, а довідка позивача є лише внутрішнім документом кредитора і не може вважатися належним доказом. Також відповідач вказав на відсутність доказів перерахування коштів на його рахунок, оскільки позивач подав клопотання про витребування відповідних документів у банку та не може довести факт видачі кредиту належним чином. Крім того, відповідач ставить під сумнів дійсність ланцюга відступлення права вимоги. Зазначає, що перший договір факторингу між первісним кредитором і ТОВ «Талон Плюс» був укладений ще до дати виникнення спірного зобов`язання. Відповідач також зазначив, що не отримував повідомлення про відступлення права вимоги від жодного з попередніх кредиторів, у зв`язку з чим не зобов`язаний виконувати обов`язок перед новим кредитором. Також відповідач вказав на кабальний характер умов кредитного договору, зокрема щоденну відсоткову ставку 1,7% (понад 620% річних), що, на його думку, суперечить принципам розумності та справедливості, а сума нарахованих відсотків перевищує суму основного боргу більш ніж удвічі. 22.09.2025 року представник позивача подав відповідь на відзив, в якій зазначає, що кредитний договір №691606336 від 22.05.2021 року було укладено належним чином в електронній формі відповідно до вимог Закону України «Про електронну комерцію». Відповідач підписав договір електронним підписом одноразовим ідентифікатором, який було направлено на номер мобільного телефону відповідача. Позивач наголошує, що кредитні кошти в сумі 5 099,90 грн. були фактично перераховані на банківську картку Відповідача, що підтверджується платіжною інструкцією ТОВ «Манівео». Право вимоги за кредитним договором правомірно неодноразово передавалося між фінансовими установами за договорами факторингу, а саме: від ТОВ «Манівео» до ТОВ «Таліон Плюс», далі до ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс», і зрештою до ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ». Кожна передача підтверджується відповідними реєстрами прав вимоги та актами прийому-передачі. Позивач зазначає, що відповідно до ст. 516 ЦК України згода боржника на зміну кредитора не вимагається, а неповідомлення про це не звільняє його від виконання зобов`язання. Розмір відсотків та порядок їх нарахування визначені умовами договору, з якими Відповідач погодився. Після закінчення строку кредиту проценти нараховуються за прострочення відповідно до ст. 625 ЦК України. Надання кредиту підтверджується відповідними документами, а факт переходу права вимоги підтверджується витягами з реєстрів прав вимоги, які містять усі необхідні реквізити та відповідають законодавству. Позивач просить суд врахувати наведені обставини та визнати доводи відповідача про недоведеність укладення кредитного договору безпідставними. 22.09.2025\~року відповідач\~ [PERSON] \~подав заперечення,\~в яких\~зазначає,\~що позивач\~не довів\~факту укладення\~кредитного договору\~саме з\~ним,\~оскільки надані\~документи (зокрема,\~«алгоритм дій\~споживача»,\~довідки та\~QR-коди)\~є внутрішніми\~документами кредитора\~і не\~можуть вважатися\~належними доказами.\~Крім того,\~відповідач вказує,\~що не\~отримував письмового\~повідомлення про\~відступлення права\~вимоги,\~як того\~вимагає ст.\~1082\~ЦК України,\~що виключає\~обов`язок здійснювати\~платежі на\~користь Позивача.\~Також Відповідач\~заявляє про\~сплив строку\~позовної давності,\~зазначаючи,\~що кредитний\~договір укладено\~22.05.2021\~строком до\~21.06.2021,\~тоді як\~позов подано\~у липні\~2025\~року,\~тобто після\~спливу трирічного\~строку,\~передбаченого ст.\~257\~ЦК України.Відповідач просить суд визнати доводи Позивача, викладені у «Відповіді на відзив», необґрунтованими, застосувати наслідки спливу позовної давності та відмовити у задоволенні позову. Альтернативно - відмовити у позові через недоведеність факту укладення кредитного договору, передачі коштів та правомірності переходу права вимоги. У разі часткового задоволення позову просить визнати неправомірним нарахування відсотків після спливу строку кредитування, зменшити їх як неспівмірні порушенню та обмежити стягнення лише сумою непогашеного тіла кредиту й нарахуваннями за ст. 625 ЦК України. 29.09.2025 року представник позивача\~подав додаткові\~пояснення,\~в яких\~зазначив,\~що Відповідач самостійно ініціював укладення договору, заповнивши заявку на сайті кредитора, отримав одноразовий ідентифікатор на вказаний номер телефону та використав його для підписання договору. Право вимоги за кредитним договором правомірно перейшло до Позивача на підставі договорів факторингу та реєстрів прав вимоги. Надані витяги з реєстрів містять усі необхідні реквізити, підписи сторін та відповідають вимогам законодавства. Нарахування заборгованості здійснено правомірно, проценти за користування кредитом у межах строку дії договору нараховані відповідно до ст. 1048 ЦК України, після закінчення строку дії договору нарахування здійснено відповідно до умов договору та ст. 625 ЦК України, як відповідальність за порушення грошового зобов`язання. Розрахунки заборгованості підтверджені належними документами, що містять усі необхідні реквізити згідно із законодавством про бухгалтерський облік. У зв`язку із здійсненням судом розгляду справи за без виклику сторін, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Судом встановлено, що позивач порушив спір з приводу договірних правовідносин у сфері кредитування. В обґрунтування своїх вимог позивач надав платіжне доручення ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» від 22.05.2021 року, довідку щодо дій позичальника в інформаційно-телекомунікаційній системі ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», заявку на отримання грошових коштів в кредит від 22.05.2021 року, Правила надання грошових коштів у позику ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», Паспорт споживчого кредиту до Договору №691606336 від 22.05.2021 року, виписку з особового рахунку за кредитним договором №691606336 від 22.05.2021 року, складену ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ», розрахунки заборгованості ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», договір факторингу факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 року між ТОВ «Манівео\~швидка фінансова\~допомога»та ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС», договір факторингу № 23/0224-01 від 23.02.2024 року між ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС та ТОВ «ФК«ОНЛАЙН ФІНАНС», договір факторингу № 04/06/25-Ю від 04.06.2025 року між ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС» та ТОВ «Юніт Капітал», витяги з реєстру боржників до договорів факторингу та платіжні інструкції про перерахування коштів за договорами факторингу. Відповідач [PERSON] проти позовних вимог заперечує, вказуючи на те, що він не укладав кредитний договір в електронній формі та не отримував грошові кошти. Також заперечує правомірність нарахування відсотків, після завершення строку кредитування та правомірність набуття права вимоги позивачем за договорами факторингу. Статтею 76\~ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Такі дані встановлюються, зокрема, письмовими доказами, якими є документи, що містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору (частина перша статті 95 ЦПК України). Відповідно до статті 77\~ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Стаття 80\~ЦПК України передбачає, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до ч. 1 ст.\~95\~ЦПК України письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно правової позиції, яка була висловлена у постанові Верховного Суду від 30 січня 2018 у справі № 161/16891-15 про стягнення заборгованості за кредитним договором (провадження № 61-517св18), банк зобов`язаний доводити отримання позичальником грошових коштів у розмірі та на умовах, встановлених договором, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір за допомогою первинних документів, оформлених відповідно до ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність". Згідно з вказаною нормою Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Позивач долучив в якості доказу укладення кредитного договору між первісним кредитором та відповідачем Правила надання грошових коштів у позику ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та Паспорт споживчого кредиту до Договору №691606336 від 22.05.2021 року, який підписаний позичальником за допомогою одноразового ідентифікатора (електронного підпису MNV4D9G9), однак не надав індивідуальну частину Електронного договору з підписом позичальника. Відомості про те, що відповідач пройшов ідентифікацію та верифікацію особи, підтвердив номер мобільного телефону, ознайомився з умовами надання кредиту, умовами кредитного договору, правилами надання грошових коштів у позику, здійснив акцептування кредитного договору, шляхом надсилання електронного повідомлення підписаного електронним підписом одноразовим ідентифікатором та підписав договір одноразовим ідентифікатором, відповідно до\~Закону України "Про електронну комерцію",\~Закону України "Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги"\~та\~Закону України "Про платіжні послуги", належними, допустимими та достатніми доказами не доведено. Будь-який формуляр заяви на отримання кредиту, який би мав бути складеним і підписаним електронним підписом відповідача, електронна ідентифікація (автентифікація) якого здійснена з дотриманням вимог Закону, та який би був підтверджений і сумнівів у суду не викликав, в матеріалах справи відсутній. Документи, що підтверджують особу позичальника в матеріалах справи також відсутні. Крім того, позивачем не надано належних доказів на підтвердження факту надання кредиту (перерахування коштів) відповідачу [PERSON] . Відповідно до пункту 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого\~Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75\~виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Таким чином, банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Виписки з рахунків позичальника можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором, проте вони позивачем надані не були, в зв`язку з чим суд позбавлений можливості перевірити наявність підстав для стягнення заборгованості з відповідача. В якості доказу перерахування коштів на банківський рахунок відповідача, позивач надав лише платіжне доручення ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» № b805e172-b844-466f-ad02-3572106f43fc від 22.05.2021 року, в якому зазначено про зарахування грошових коштів на платіжну картку [PERSON] № [NUMBER] . В той же час, стороною позивача не доведено належності вказаної картки відповідачу. Зокрема, позивачем заявлялось клопотання про витребування з АТ КБ «Приватбанк» інформації щодо емітування даної картки, її власника та належних доказів зарахування коштів, зокрема, виписки з банківського рахунку. З довідки № 20.1.0.0.0/7-250825/94958 від 01.09.2025 року АТ КБ «ПриватБанк» вбачається, що зазначена позивачем картка № [NUMBER] не емітувалась на ім`я [PERSON] та не обслуговується за вказаним клієнтом. Відповідно до вимог ст.ст. 512,514,517\~ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Позивачем, до якого за договором факторингу перейшло право грошової вимоги до відповідача, не надано належних та допустимих доказів, первинних бухгалтерських документів на підтвердження факту укладення договору споживачем із відповідним ідентифікатором підпису особи, а, отже,\~дійсності кредитних відносин, розрахунку заборгованості Відповідача перед первісним кредитором, здійснення нарахувань по вказаному кредитному Договору. Згідно з правовим висновком Верховного Суду, що викладений в постанові від 21.07.2021 року в справі 287/363/16, при оцінці достатності доказів діють спеціальні правила - стандарти доказування, якими має керуватися суд при вирішенні справи. Стандарти доказування є важливим елементом змагальності судового процесу. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про недоведеність. Сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. У іншому випадку, за умови недоведеності тих чи інших обставин, суд має право винести рішення у справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі (правова позиція Верховного Суду в постанові від 29 вересня 2022 року в справі 857/7/22). Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позивач не довів належними та допустимими доказами наявність кредитних відносин з відповідачем, у зв`язку з чим суд позбавлений можливості належним чином перевірити видачу відповідачу кредитних коштів, користування ним кредитними коштами, а тому в задоволенні вказаного позову слід відмовити за недоведеністю та необґрунтованістю. Оскільки в задоволені позову відмовлено, відповідно до п.2 ч.2 ст. 141 ЦПК України судові витрати пов`язані з розглядом справи, покладаються на позивача. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed