Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-15 00:00:00

Головне управління\~Держгеокадастру у\~Тернопільській області\~звернулося в\~суд з\~даним позовом\~до [PERSON] ,\~в якому\~просить припинити\~право власності\~громадянина російської\~федерації [PERSON] \~на \~земельні ділянки\~сільськогосподарського призначення\~ площею\~0,0610,\~кадастровим номером\~6120888100:02:001:0221,\~та площею\~0,2496\~га.,\~кадастровий номер\~6120888100:02:001:0222,\~для ведення\~особистого селянського\~господарства,\~які розташовані\~за адресою\~с.Турильче\~Чортківського району\~Тернопільської області,\~шляхом конфіскації\~на користь\~держави в\~особі Головного\~управління Держгеокадастру\~у Тернопільській\~області.\~Стягнути з\~відповідача судові\~витрати.\~Заявлені вимоги\~обґрунтовує тим,\~щоспеціалістами Управління з контролю за використанням та охороною земель Головного управління на підставі даних Державного земельного кадастру та відомостей Державного реєстру речових прав з`ясовано, що 10.10.2013 до Державного земельного кадастру внесено відомості про земельні ділянки сільськогосподарського призначення для ведення особистого селянського господарства площею 0,0610 га за кадастровим номером 6120888100:02:001:0221 та площею 0,2496 га за кадастровим номером 6120888100:02:001:0222, які розташовані в с.Турильче колишнього Борщівського району, на даний час Чортківського району, Тернопільської області, що підтверджується витягами з Державного земельного кадастру про земельні ділянки. Окрім того, згідно з інформацією Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотеки, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 25.07.2025 за [PERSON] , який є громадянином російської федерації, що підтверджується відомостями з Державного реєстру речових прав, а також тимчасовою посвідкою на постійне проживання серія [NUMBER] , 03.12.2015 зареєстровано право власності на земельні ділянки площею 0,0610 га за кадастровим номером 6120888100:02:001:0221 та площею 0,2496 га за кадастровим номером 6120888100:02:001:0222, для ведення особистого селянського господарства. Підставою для державної реєстрації зазначено свідоцтва про право на спадщину за законом від 03.12.2015. З огляду на наведене та враховуючи, що відповідачем з 03.12.2015, тобто з дати державної реєстрації права власності на земельні ділянки у Державному реєстрі речових прав, упродовж строку, встановленого ч.4 ст.81, ч.4 ст. 145 Земельного кодексу України, не відчужено земельні ділянки, тому вони, згідно вимог частини ч.2 ст.145 Земельного кодексу України, підлягають конфіскації на користь держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області. Ухвалою Борщівського районного суду Тернопільської області від 04 серпня 2025 року прийнято до розгляду. відкрито провадження у даній справі та призначено справу до розгляду у підготовчому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження. Представник позивача просить справу розглянути за його відсутності, позовні вимоги задовольнити. Відповідач [PERSON] в зал судового засідання не прибув, подав заяву, в якій просить справу слухати у його відсутності, позовні вимоги визнає. Суд, дослідивши та оцінивши зібрані по справі докази, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , країна громадянства російська федерація, на праві власності належать земельні ділянки площею 0,0610 га за кадастровим номером 6120888100:02:001:0221 та площею 0,2496 га за кадастровим номером 6120888100:02:001:0222, дата державної реєстрації 03.12.2015, що стверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єктів нерухомого майна №436868982, №436869495 від 25.07.2025. За даними витягів із технічної документації з нормативної грошової оцінки земельних ділянок № НВ-6101063192025, № НВ-6101063222025, нормативно грошова оцінка земельної ділянки за кадастровим номером 6120888100:02:001:0221, становить 1310.38 грн, нормативно грошова оцінка земельної ділянки за кадастровим номером 6120888100:02:001:0222, становить 4691,61 грн. 26 січня 2012 року УГІРФО УМВСУ в Тернопільській області [PERSON] видано тимчасову посвідку на проживання для іноземців, дійсна безстроково. Статтею 14 Конституції України\~визначено, що земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. У\~статті 26 Конституції України\~зазначено, що іноземці та особи без громадянства, що перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України, за винятками, встановленими\~Конституцією, законами чи міжнародними договорами України. Відповідно до ч.1 ст.1 Земельного кодексу України земля в Україні є національним багатством і перебуває під особливою охороною закону. За змістом частин 2, 3 та 4 статті 81 Земельного кодексу України іноземці та особи без громадянства можуть набувати права власності на земельні ділянки несільськогосподарського призначення в межах населених пунктів, а також на земельні ділянки несільськогосподарського призначення за межами населених пунктів, на яких розташовані об`єкти нерухомого майна, що належать їм на праві приватної власності. Іноземці та особи без громадянства можуть набувати права власності на земельні ділянки відповідно до частини другої цієї статті уразі: а) придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; б) викупу земельних ділянок, на яких розташовані об`єкти нерухомого майна, що належать їм на праві власності; в) прийняття спадщини. Землі сільськогосподарського призначення, прийняті у спадщину іноземцями, а також особами без громадянства, протягом року підлягають відчуженню. У\~статті 13 Конституції України\~закріплено, що власність зобов`язує. Аналогічні положення викладені у\~статті 319 Цивільного кодексу України. Приписами\~статті 14 Цивільного кодексу України\~встановлено, що цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї. Виконання цивільних обов`язків забезпечується засобами заохочення та відповідальністю, які встановлені договором або актом цивільного законодавства. Таким чином, підставою виникнення зобов`язання є, зокрема, закон, що встановлює обов`язкові дії для того чи іншого суб`єкта. Невиконання обов`язкових дій цим суб`єктом, забезпечується відповідальністю. Статтею 354 Цивільного кодексу України\~передбачено, що до особи може бути застосовано позбавлення права власності на майно за рішенням суду як санкція за вчинення правопорушення (конфіскація) у випадках, встановлених законом. Конфісковане майно переходить у власність держави безоплатно, крім випадків, визначених законом. Пунктом «е» частини першої\~статті 140 Земельного кодексу України\~передбачається, що не відчуження земельної ділянки іноземними особами та особами без громадянства у встановлений строк у випадках, визначених цим Кодексом, є однією з підстав примусового припинення права власності на земельну ділянку. За змістом частин 1, 2 та 4\~статті 145 Земельного кодексу України\~якщо до особи переходить право власності на земельну ділянку, яка за цим Кодексом не може набуватися нею у власність, ця ділянка підлягає відчуженню її власником протягом року з моменту переходу такого права. У разі якщо відповідно до закону власник земельної ділянки зобов`язаний відчужити її протягом певного строку і земельна ділянка не була відчужена ним протягом такого строку, така ділянка підлягає конфіскації за рішенням суду. Такий позов подається до суду органом, що здійснює державний контроль за використанням та охороною земель. Конфіскована земельна ділянка за рішенням суду підлягає продажу на земельних торгах, а ціна проданої земельної ділянки, за вирахуванням витрат, пов`язаних з її продажем, виплачується її колишньому власнику. Оскільки [PERSON] протягом року з часу переходу права власності на земельні ділянки площею 0,0610 га за кадастровим номером 6120888100:02:001:0221 та площею 0,2496 га за кадастровим номером 6120888100:02:001:0222, з цільовим призначенням\~для ведення особистого селянського господарства, такі не відчужив, то право власності на зазначені земельні ділянки слід примусово припинити, шляхом конфіскації. Відповідно до усталеної практики ЄСПЛ стаття 1 Першого протоколу до\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~1950 року (далі - Конвенція) закріплює три правила: 1) у першому реченні першого абзацу - загальне правило, що фіксує принцип мирного володіння майном; 2) у другому реченні того ж абзацу - охоплює питання позбавлення майна й обумовлює таке позбавлення певними критеріями; 3) у другому абзаці - визнає право договірних держав, серед іншого, контролювати використання майна в загальних інтересах. Друге та третє правила, які стосуються конкретних випадків втручання у право мирного володіння майном, мають тлумачитися у світлі загального принципу, закладеного у першому правилі (рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04), § 166-168). Критеріями сумісності заходу втручання у право на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу до Конвенції є те, чи ґрунтувалося таке втручання на національному законі, чи переслідувало легітимну мету, що випливає зі змісту вказаної статті, а також, чи є відповідний захід пропорційним легітимній меті втручання у право. Втручання держави у право мирного володіння майном повинно мати нормативну основу у національному законодавстві, яке є доступним для заінтересованих осіб, чітким, а наслідки його застосування - передбачуваними. Якщо можливість втручання у право мирного володіння майном передбачена законом, Конвенція надає державам свободу розсуду щодо визначення легітимної мети такого втручання: або з метою контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів, або для забезпечення сплати податків, інших зборів чи штрафів. Втручання у право мирного володіння майном, навіть якщо воно здійснюється згідно із законом і з легітимною метою, буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, якщо не буде встановлений справедливий баланс між інтересами суспільства, пов`язаними з цим втручанням, й інтересами особи, яка зазнає такого втручання. Отже, має існувати розумне співвідношення (пропорційність) між метою, досягнення якої передбачається, та засобами, які використовуються для її досягнення. Справедливий баланс не буде дотриманий, якщо особа-добросовісний набувач внаслідок втручання в її право власності понесе індивідуальний і надмірний тягар, зокрема, якщо їй не буде надана обґрунтована компенсація чи інший вид належного відшкодування у зв`язку з позбавленням права на майно (рішення ЄСПЛ у справах «Рисовський проти України» від 20 жовтня 2011 року (Rysovskyy v. Ukraine, заява № 29979/04), «Кривенький проти України» від 16 лютого 2017 року (Kryvenkyy v. Ukraine, заява № 43768/07)). ЄСПЛ констатує порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, якщо хоча б один із зазначених критеріїв не буде дотриманий і навпаки встановлює відсутність такого порушення, якщо дотримані всі три критерії. Слід зазначити, що право держави примусово припиняти право власності земельної ділянки, яка мала бути відчужена її власником, передбачене у чинному законодавстві України. Відповідні приписи, які регламентують цю процедуру, наведені у судовому рішенні. З огляду на характер спірних правовідносин, встановлені судом обставини та застосовані правові норми, не вбачається невідповідності заходу втручання держави у право відповідача на мирне володіння майном, так і порушення принципу пропорційності, котрі сформовані у сталій практиці ЄСПЛ. В даному випадку наявна справедлива рівновага між державним (суспільним) інтересом та приватним інтересом власника оспорюваної земельної ділянки, оскільки така мала достатньо часу та засобів для реалізації свого права та виконання свого обов`язку, однак у встановлений законом строк земельну ділянку не відчужила, що порушує вимоги земельного законодавства та потребує невідкладного втручання уповноваженого органу. Вказане узгоджується із правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду у справі №513/444/15-ц від 23 січня 2018 року. Крім того, частиною 4 статті 145 ЗК України передбачено, що конфіскована земельна ділянка за рішенням суду підлягає продажу на земельних торгах. Ціна проданої на земельних торгах земельної ділянки, за вирахуванням витрат, пов`язаних з її продажем, виплачується її колишньому власнику. За таких обставин, суд, дійшов висновку, що позовні вимоги Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області, підлягають до задоволення. При подачі даного позову позивачем було сплачено судовий збір у сумі 3028,00 грн, що підтверджується платіжною\~інструкцією №462\~(внутрішній номер 438359363) від 28.07. 2025. Відповідно до вимог ч. ч. 1, 3\~ст.142 ЦПК України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. У разі відмови позивача від позову понесені ним витрати відповідачем не відшкодовуються, а витрати відповідача за його заявою стягуються з позивача. Зважаючи на те, що відповідач визнав позов до початку розгляду справи по суті, позивачу з державного бюджету слід повернути 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, відповідно до вимог ч. 1\~ст. 142 ЦПК України та ч.3 ст.7 Закону України «Про судовий збір. З відповідача в користь позивачки слід стягнути 50 відсотків судових витрат, понесених ним на сплату судового збору.

Outcome: approved