Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-16 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» та просить стягнути з відповідача суму моральної шкоди, завданої внаслідок ушкодження його здоров`я у розмірі 250\~000,00 грн., посилаючись на роботу тривалий час в умовах впливу шкідливих факторів та отримання внаслідок цього професійного хронічного захворювання. В обґрунтування вимог позивачем зазначено про роботу його з 04 травня 1990 року в Криворізькому металургійному комбінаті «Криворіжсталь» імені Леніна, правонаступником якого є ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг», де він і працює дотепер. Відповідно до акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 18 квітня 2025 року, він отримав хронічне професійне захворювання внаслідок виконання трудових обов`язків на підприємстві . Так, у період з 26.01.1999 до 20.06.2024 він працював слюсарем-ремонтником та слюсарем-ремонтником-бригадиром металургійного виробництва в цеху блюмінг ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг», де він постійно працював з електро-, пневмо- та гідроінструментом, а також іншим обладнанням, що спричинило тривале фізичне навантаження та дію шкідливих виробничих чинників. З огляду на професійний маршрут, умови праці та характер виконуваних робіт, він піддавався систематичному впливу небезпечних виробничих факторів, що призвело до втрати здоров`я він почав хворіти і тривалий час переносить моральні страждання, переживання, фізичні болі та інші негативні наслідки, викликані станом його здоров`я, що суттєво вплинуло на його повсякдення життя та зміни в організмі. На теперішній час він скаржиться на стійкий біль у шийному та поперековому відділах хребта з іррадіацією у верхні та нижні кінцівки, порушення ходи, обмеження рухів у хребті, біль у плечових, ліктьових та колінних суглобах, періодичне заніміння кінцівок, обмеження рухливості в суглобах, супроводжуване характерним хрускотом, внаслідок чого йому рекомендоване тривале комплексне лікування. Тому беручи до уваги необхідність проходження санаторно-курортного лікування, що частково покращить стан його здоров`я, просить задовольнити вимоги. Ухвалою суду\~від 14\~серпня 2025\~року прийнято\~позовну заяву\~до розгляду\~та відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. У строк, встановлений ухвалою суду від 14.08.2025, до суду надійшов відзив на позов ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг», в обґрунтування якого зазначено про необґрунтованість вимог позивача та заперечення проти заявлених вимог відповідача в повному обсязі. Так, при укладенні між сторонами трудового договору відповідно до ст. 29 КЗпП України позивачу було повідомлено про умови праці, наявність на робочому місці, де він буде працювати, небезпечних і шкідливих виробничих факторів та можливі наслідки їх впливу на здоров`я, його права та пільги і компенсації за роботу в таких умовах відповідно до чинного законодавства і колективного договору. У свою чергу відповідач не приховував важкість та шкідливість технологічного процесу, технологію виробництва не порушував, повсякчас застосовуючи заходи щодо полегшення і оздоровлення умов праці працівників шляхом впровадження прогресивних технологій, досягнень науки і техніки, засобів механізації та автоматизації виробництва, позитивного досвіду з охорони праці. Лише факт втрати професійної працездатності не призводить до відшкодування моральної шкоди, оскільки він погашається відшкодуванням втраченого заробітку або відповідної її частини, відшкодуванням позивачу витрат на медичну і соціальну допомогу, виплати одноразової допомоги,яка забезпечує фінансову можливість для соціальної реабілітації позивача. Тому оскільки із спірних правовідносин не було встановлено вчинення з боку відповідача будь-яких винних, неправомірних дій, що могли б привести до виникнення у позивача професійного захворювання, відсутня одна із обов`язкових передумов для відшкодування моральної шкоди, що є підставою для відмови у задоволенні вимог в повному обсязі. Відповіді на відзив до суду не надійшло. Дослідивши матеріали справи, дійшов таких висновків. Як установлено судом та вбачається з матеріалів справи, позивач [PERSON] з 04 травня 1990 року працював слюсарем-ремонтником 4 розряду цеху ремонту металургійного обладнання у Криворізькому металургійному комбінаті «Криворіжсталь» імені Леніна, правонаступником якого є ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг», звільнений 31 липня 1994 року, прийнятий 20 березня 1995 року ЖКК № 30 слюсарем-ремонтником, звільнений 18 лютого 1997 року, прийнятий 22 липня 1997 року ЖКК № 30 слюсарем-сантехніком 4 розряду, звільнений 03 серпня 1998 року, прийнятий 26 січня 1999 року Криворізьким державним заводом «Криворіжсталь-прокат» слюсарем-ремонтником в цех блюмінг-2, згодом переведений слюсарем-ремонтником (бригадиром) металургійного виробництва в цеху блюмінг ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг», де працює дотепер (а.с. 22-24 копія трудової книжки) Згідно з копією акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) від 18 квітня 2025 року, у [PERSON] було встановлено професійне захворювання за діагнозом: 1) Радикулопатія шийна С6, С7, С8 та попереково-крижова LS S1на фоні полі сегментарної дископатії, з помірно вираженими статико-динамічними порушеннями, м`язові-тонічним та стійким больовим синдромами, рецидивуючий перебіг М54.1 (а.с. 17-18). Стаж роботи в умовах впливу шкідливих факторів становить 26 років 03 місяці. Причиною виникнення професійного захворювання зазначено важкість праці, а саме маса вантажу, що підіймається та переміщується вручну становила 36 кг при нормативному значенні до 30 кг; велична статичного навантаження за зміну при утримуванні вантажу, докладанні зусиль однією рукою становила 51300 кг/с при нормативному значенні до 36000 кг/с та двома руками 88560 кг/с при нормативному значенні до 70000 кг/с; періодичне перебування в незручній та/або фіксованій позі становить 30% при нормативному значенні до 25% та перебування у вимушеній позі становило 18% при нормативному значенні до 10% нахили тулуба кількістю 310-320 разів за зміну при нормативному значенні 51-100 разів за зміну . Відповідно до статті 264 ЦПК України, суд під час ухвалення рішення, серед інших питань, вирішує які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Відповідно до роз`яснень, які містяться в пунктах 1 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», відшкодування шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням його здоров`я від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, провадиться згідно із законодавством про страхування від нещасного випадку. Це законодавство складається з Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, Закону України від 23 вересня 1999 року № 1105-XIV «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності»,Закону України від 14 жовтня 1992 року № 2694-XII «Про охорону праці», КЗпП України, а також законодавчих та інших нормативно-правових актів. Спори про відшкодування шкоди повинні вирішуватися за законодавством, яке було чинним на момент виникнення у потерпілого права на відшкодування шкоди. Право на відшкодування шкоди настає з дня встановлення потерпілому МСЕК стійкої втрати професійної працездатності Згідно витягу з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи КП «Криворізька міська лікарня № 1» Криворізької міської ради, позивачу з 26 березня 2025 року встановлено 25% втрати професійної працездатності з датою повторного оцінювання відсотка непрацездатності 19.06.2026 (а.с. 19-20). Згідно статті 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Відповідно до частини другої статті 153 КЗпП України, забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Частиною першої ст. 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. У пункті 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України в «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31 березня 1995 року роз`яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Як вбачається з акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) від 18 квітня 2025 року причинами виникнення професійного захворювання є: важкість праці з перевищенням нормативних значень, встановлених для працівників відповідної категорії, а отже професійне захворювання позивача, яке завдає йому фізичного болю та душевних страждань, виникло з вини ПАТ «АМКР», яким не було виконано вимоги законодавства щодо створення на робочому місці працівника умов праці відповідно до нормативно-правових актів, у зв`язку з чим позивачу заподіяна моральна шкода під час його роботи на підприємстві відповідача, у шкідливих умовах, що стало причиною його професійного захворювання, яке потягло за собою втрату працездатності та необхідності подальшого тривалого лікування у медичних закладах. Судом установлено проходження позивачем індивідуальної програми реабілітації та перебування його на стаціонарному лікуванні у зв`язку із наявністю у нього професійного захворювання, що підтверджується копіями виписок-епікризів із медичної картки стаціонарного хворого. Зазначене узгоджується з роз`ясненнями, наданими Пленумом Верховного Суду України в п. 13 Постанови «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4, з подальшими змінами та доповненнями. Виходячи із наведених вище обставин, суд вважає, що позивачу [PERSON] заподіяно моральну шкоду, і він має право на її відшкодування за рахунок відповідача ПАТ «АМКР». Визначаючи розмір моральної шкоди, суд виходить з обставин отримання шкоди позивачем, наявності фізичних та душевних страждань, їх тривалість, істотність вимушених змін у способі життя позивача, зменшення обсягу трудової діяльності, необхідність проходження курсу лікування, обмеження життєвої активності позивача і необхідність додаткових зусиль для організації свого життя, відсоток втрати ним професійної працездатності. Так, в судовому засіданні встановлено, що у зв`язку з професійним захворюванням позивачу заподіяно моральну шкоду, яка полягає в тому, що він втратив професійну працездатність у розмірі 25%. Після втрати працездатності, у позивача змінилися умови життя, він періодично проходить лікування, у зв`язку з втратою професійної працездатності він постійно відчуває психологічний дискомфорт, фізичний біль, незважаючи на постійні курси лікування, які дають тимчасове полегшення його стану, відновлення його стану здоров`я у повному обсязі неможливе. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (частина третястатті 23 ЦК України). Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року). Оскільки, нормативно-правовими актами України не встановлено розмір компенсації моральної шкоди, відшкодування якої здійснюється на підставі статті 237-1 КЗпП України, розмір моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню, визначається судом відповідно до наданих доказів та фактичних обставин справи. Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року (з подальшими змінами) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. При цьому, Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях («Шевченко проти України», «Харук та інші проти України», «Скордіно проти Італії») і в Практичній інструкції по зверненню в ЄСПЛ від 28 березня 2007 року, затвердженій Головою ЄСПЛ на підставі ст. 32 Регламенту ЄСПЛ, посилається на те, що в справах про присудження морального відшкодування, суд має визначити розмір моральної шкоди з огляду на розміри присудження компенсації у подібних справах та об`єктивної оцінки психотравматичної ситуації. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. 05 грудня 2018 року Велика Палата Верховного у справі № 210/5258/16-ц (провадження № 14-463цс18) прийняла постанову, у якій зробила правовий висновок про те, що у справах щодо відшкодування моральної шкоди, завданої у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, суди, встановивши факт завдання моральної шкоди, повинні особливо ретельно підійти до того, аби присуджена ними сума відшкодування була домірною цій шкоді. Сума відшкодування моральної шкоди має бути аргументованою судом з урахуванням, зокрема, визначених у частині третій статті 23 ЦК України критеріїв і тоді, коли таке відшкодування присуджується у сумі суттєво меншій, аніж та, яку просив позивач. При визначенні розміру моральної шкоди суд виходить з того, що життя і здоров`я людини найвища соціальна цінність, невід`ємні два поняття. Оскільки, якщо втрачене здоров`я, то немає того повноцінного життя, як того бажає сама людина. Немає вартості життю людини та вартості втраченому здоров`ю. Моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як не має і не може бути точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною. Беручи до уваги характер і тривалість фізичних і моральних страждань позивача, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках, внаслідок отриманих професійних захворювань, працю в шкідливих умовах праці протягом 26 років 03 місяців в ПАТ «АМКР», яким не було виконано вимоги законодавства щодо створення на робочому місці працівника умов праці відповідно до нормативно-правових актів, що потягло втрату працездатності у загальному розмірі 25% та безумовно тягне за собою невідворотні зміни, як у професійному, так і у буденному житті позивача, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача суму в розмірі 150\~000,00 грн. без урахування утримання податку з доходів фізичних осіб та інших обов`язкових платежів, що є розумним, виваженим і справедливим у його ситуації. Аналізуючи вищевикладені доводи, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову. Так як позивач, відповідно до статті 5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору при подачі позовної заяви, то відповідно його слід стягнути з відповідача на користь держави.

Outcome: approved