Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-15 00:00:00

У грудні 2024 року позивач звернувся до суду із вищезазначеним позовом, у якому просив стягнути з відповідача на свою користь заборгованість з оплати житлово-комунальних послуг за період з 01 вересня 2019 року по 31 серпня 2024 року у розмірі 3669,76 грн, інфляційні втрати у розмірі 4818,90 грн, 3% річних у розмірі 1623,70 грн. В обґрунтування заявлених вимог зазначає, що актом прийому-передачі об`єкта в управління від 15 червня 2016 року «УкрБуд Девелопмент» передало в управління позивачу об`єкт за адресою: [ADDRESS] . Відповідач з 06 листопада 2016 року є власником квартири [ADDRESS] . Боржник не уклав договір про надання послуг з управління багатоквартирним будинком з позивачем. Відповідач отримує від позивача житлово-комунальні послуги, від надання послуг не відмовляється та фактично споживає їх. Відповідач справляв оплату за житлово-комунальні послуги періодично, заборгованість відповідача перед позивачем за оплату житлово-комунальних послуг за період з 01 вересня 2019 року по 31 серпня 2024 року становить 36669,76 грн, також наявні інфляційні втрати у розмірі 4818,90 грн та 3% річних у розмірі 1623,70 грн. Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 14 січня 2025 року відкрито спрощене позовне провадження без виклику сторін. 24.01.2025 до суду надійшов відзив, у якому відповідач просив відмовити у задоволенні позову. В обґрунтування зазначає, що відповідач не укладав договору з позивачем на надання будь-яких послуг, відтак між сторонами відсутні договірні відносини, які могли б бути підставою для виникнення заборгованості. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, актом прийняття-передачі об`єкта в управління (з управління) від 15 червня 2016 року «УкрБуд Девелопмент» передало в управління ТОВ «Форвард Київ Сервіс-02» об`єкт за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 18 грудня 2024 року №408653599, [PERSON] з 06 листопада 2016 року є власником квартири за адресою: [ADDRESS] . Згідно з наданою позивачем довідкою про нарахування та сплату послуг за утримання житла та комунальних послуг за період з вересня 2018 року - серпень 2024 року, відповідач [PERSON] частково сплачував заборгованість. Заборгованість відповідача перед позивачем за оплату житлово-комунальних послуг за період з 01 вересня 2019 року по 31 серпня 2024 року становить 36669,76 грн, також наявні інфляційні втрати у розмірі 4818,90 грн та 3% річних у розмірі 1623,70 грн. Відповідно до ст.ст.156, 162 ЖК України власник та члени його сім`ї зобов`язані своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги щомісячно у встановлені строки. Згідно зі ст.179 ЖК України користування будинками (квартирами) державного і громадського житлового фонду, фонду житлово-будівельних кооперативів, а також приватного житлового фонду та їх утримання здійснюється з обов`язковим додержанням вимог Правил користування приміщеннями жилих будинків і прибудинковими територіями, які затверджуються Кабінетом Міністрів України. Відповідно до п.7 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України №572 від 08 жовтня 1992 року зі змінами внесеними Постановою Кабінету Міністрів України від 24 січня 2006 року №45, власник та наймач (орендар) квартири, житлового приміщення у гуртожитку зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. За п.5 ч.1 ст.1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг. Згідно з п.5 ч.2 ст.7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Відповідно до ч.1 ст.10 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» ціни (тарифи) на житлово-комунальні послуги встановлюються за домовленістю сторін, крім випадків, коли відповідно до закону ціни (тарифи) є регульованими. У такому разі ціни (тарифи) встановлюються уповноваженими законом державними органами або органами місцевого самоврядування відповідно до закону. У ст.526 ЦК України зазначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ч.2 ст.625 ЦК України). Так, на підтвердження наявності заборгованості у відповідача, позивач надає розрахунок заборгованості. Відповідач контр-розрахунок не надає. Крім того, відповідач здійснював часткову у певні періоди сплату наданих послуг. Також суд відхиляє посилання відповідача на відсутність наявності договірних відносин, а отже й наявності заборгованості, оскільки між сторонами не укладався договір про надання послуг, враховуючи наступне. Відповідно до частини другої статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач зобов`язаний: укладати договори про надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом; своєчасно вживати заходів до усунення виявлених неполадок, пов`язаних з отриманням житлово-комунальних послуг, що виникли з його вини; забезпечувати цілісність обладнання приладів (вузлів) обліку комунальних послуг відповідно до умов договору та не втручатися в їхню роботу; власним коштом проводити ремонт та заміну санітарно-технічних приладів і пристроїв, обладнання, іншого спільного майна, пошкодженого з його вини, яка доведена в установленому законом порядку; оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Отже, пунктом 5 частини другої статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором. Згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Аналогічні правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 07 липня 2020 року у справі №712/8916/17 (провадження №14-448 цс 19) та постановах Верховного Суду: від 26 вересня 2018 року у справі №750/12850/16-ц (провадження №61-11107 св 18), від 06 листопада 2019 року у справі №642/2858/16 (провадження №61-26204 св 18), від 04 вересня 2022 року у справі №201/1807/21 (провадження №61-2572 св 22), від 07 листопада 2023 року у справі №643/17352/20 (провадження №61-9449 св 22), від 22 грудня 2023 року у справі №607/2611/22 (провадження №61-9399 св 23). Відповідно до вимог ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Статтею 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно зі ст.80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Частиною 1 ст.81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до п.27 Постанови Пленуму ВСУ №14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення. Враховуючи викладене, позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір.

Outcome: approved