Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-13 00:00:00

До Володарського районного суду Київської області 02.06.2025 надійшов зазначений позов ТОВ «БІЗПОЗИКА» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, в якому Позивач просить суд: стягнути з Відповідача на його користь заборгованість за кредитним договором від 07.11.2023 №\~465367-КС-005 у загальному розмірі 182\~065,58\~грн. та судові витрати. На обґрунтування заявлених позовних вимог представник Позивача Памірський\~М.А. (довіреність від 29.01.2024 №\~10, а.с.\~51) у позовній заяві зазначив, що за умовами кредитного договору від 07.11.2023 №\~465367-КС-005, укладеного сторонами через вебсайт Позивача (https://bizpozyka.com), Відповідач отримав кредитні кошти у розмірі 50\~000\~грн. на зазначений ним картковий рахунок. Позивач свої зобов`язання за цим Договором виконав у повному обсязі, надавши Відповідачеві можливість розпоряджатися кредитними коштами на передбачених Договором умовах. Проте Відповідач не надав своєчасно та у повному обсязі грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом згідно з умовами Договору. У зв`язку з цим Відповідач, як стверджено в позовній заяві, за станом на 12.05.2024 має перед Позивачем заборгованість у загальному розмірі 182\~065,58\~грн., що складається з такого: \~49\~425,21\~грн. \~ \~ \~ \~\~заборгованість за кредитом («тілом» кредиту); \~130\~131,46\~грн. \~ \~ \~ \~\~заборгованість за процентами; \~2\~508,91\~грн. \~ \~ \~ \~\~заборгованість за комісією. Копії позовної заяви та доданих до неї документів надіслано Відповідачеві, суду надано докази на підтвердження (а.с.\~57). Після виконання вимог частин шостої восьмої статті\~187 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) та усунення недоліків на виконання ухвали суду від 05.06.2025 (заява представника Позивача від 10.06.2025) ухвалою суду від 13.06.2025 відкрито провадження в справі, визначено здійснення розгляду справи в порядку загального позовного провадження, встановлено Відповідачеві строк для подання відзиву, призначено підготовче судове засідання на 30.07.2025, надалі відкладене на 03.09.2025 через тимчасову непрацездатність судді. Ухвалою суду\~від 03.09.2025\~справу призначено\~до судового\~розгляду по\~суті у\~відкритому судовому\~засіданні на\~24.09.2025, витребувано докази в АТ КБ «ПРИВАТБАНК», відкладено через першу неявку Відповідача на 14.10.2025. У судові засідання 24.09.2025 і 14.10.2025 представник Позивача не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи належно повідомлені, що підтверджено, зокрема, довідками про доставку електронних листів (а.с.\~102, 125) та рекомендованими поштовими повідомленнями (а.с.\~105-106); у позовній заяві викладено клопотання про розгляд справи без участі представника Позивача, проти ухвалення заочного рішення не заперечують (а.с.\~6). Аналогічне клопотання розміщене в заяві про усунення недоліків (а.с.\~67). Відповідач у судові засідання 24.09.2025 та 14.10.2025 не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся в порядку частини сьомої статті\~128 ЦПК України шляхом направлення судових повісток за адресою місця реєстрації (а.с.\~104, 123), отримані батьком Відповідача, що є належним повідомленням про розгляд справи згідно з пунктом\~4 частини восьмої статті\~128, частини третьої статті\~130 ЦПК України; про причини своєї неявки суд не повідомляв; клопотань (заяв) про відкладення судових засідань, а так само відзиву із запереченнями проти позову суду також не подавав. За загальним правилом частини першої статті\~223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. При цьому згідно з частиною четвертою статті\~223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Також суд, беручи до уваги і враховуючи позиції Верховного Суду (стаття\~13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів») та Європейського суду з прав людини (стаття\~17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), зазначає , що згідно з практикою ЄСПЛ право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним і може підлягати дозволеним за змістом обмеженням… Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (зокрема, рішення від 28.05.1985 у справі «Ашінгдан проти Сполученого Королівства», рішення від 20.05.2010 у справі «Пелевін проти України»). У рішенні ЄСПЛ від 03.04.2008 у справі «Пономарьов проти України» (заява №\~3236/03), а так само й в інших справах ЄСПЛ наголошував, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. Отже, суд виходить з того, що особа повинна добросовісно ставитися до користування своїми процесуальними правами, виконання своїх обов`язків, має цікавитись ходом справи та результатами окремих судових засідань, використовувати засоби національного законодавства для прискорення процедури слухання, не затягувати розгляд справи. Подібні висновки і підходи застосовує також Верховний Суд у своїй практиці (зокрема, ухвала Касаційного цивільного суду від 10.03.2025 у справі №\~760/27605/20). З огляду на це та повторну неявку Відповідача до суду, обізнаність про розгляд справи, враховуючи одночасне існування умов, перелічених у частині першій статті\~280 ЦПК України, визнавши достатніми наявні в справі матеріали для встановлення прав і взаємовідносин сторін, суд за згодою Позивача, викладеною письмово в позовній заяві (а.с.\~6), а також в заяві про усунення недоліків (а.с.\~67), вбачає за можливе розглянути справу за відсутності Відповідача у порядку заочного провадження з дотриманням встановлених законом вимог і постановити заочне рішення. Суд, розглянувши матеріали справи і оцінивши наявні в справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні (стаття\~89 ЦПК України), вирішуючи справу, виходить з такого. З наявних письмових матеріалів справи судом встановлено, що Позивач ТОВ «БІЗПОЗИКА» є фінансовою установою, основним видом діяльності є кредитування, що підтверджено відповідно Свідоцтвом про реєстрацію фінансової установи серії\~ФК номер\~880 (а.с.\~45), випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (а.с.\~46), витягом із Державного реєстру фінансових установ (а.с.\~49), Позивач має ліцензію на провадження господарської діяльності з надання фінансових послуг (а.с.\~47, 48). Між сторонами: Позивачем ТОВ «БІЗПОЗИКА» в особі директора Гайворонської\~М.М., з одного боку, та Відповідачем [PERSON] , з іншого боку, 07.11.2023 через веб-сайту Позивача (https://bizpozyka.com) укладено Договір про надання кредиту (Споживчий кредит. Електронна форма) за №\~465364-КС-005 (далі Кредитний договір), копія якого долучена до позовної заяви (а.с.\~14-18) та який підписано Відповідачем із застосуванням електронного підпису одноразовим ідентифікатором «UA-3027»; ідентифікуючи Відповідача відомості (прізвище, ім`я, по батькові, РНОКПП, паспортні дані, адреса місця проживання, номери мобільного телефону, адреса електронної пошти, реквізити платіжного засобу (номеру банківської карти) для перерахування коштів) наведено в розділі\~8 цього Договору. Крім того, на підтвердження особи Позичальника до позовної заяви додано фотокопію його паспорта громадянина України та довідку про РНОКПП Відповідача, а також скрін його фото-верифікації з двома фотографіями, одна з паспортом (а.с.\~53-55). За умовами цього Кредитного договору Кредитодавець (Позивач) надає Позичальнику (Відповідачу) грошові кошти у розмірі 50\~000,00\~грн.; строк кредитування 24\~тижні; строк дії Договору до 23.04.2024; стандартна процентна ставка фіксована 2\~% в день; знижена ставка 1,15; комісія за надання кредиту 7\~500,00\~грн., що нараховується одноразово при видачі кредиту; орієнтовна загальна вартість кредиту 129\~960,00\~грн. (розділ\~2 Договору). Графік платежів визначено у підпункті\~3.2.3 Кредитного договору рівними платежами по 10\~830,00\~грн. Більш детальна інформація наведена у Паспорті Споживчого кредиту (а.с.\~11-13, 19-21). Візуальна форма послідовності дій Відповідача щодо укладення в електронній формі Кредитного договору додано до позовної заяви (а.с.\~32). Виконання переказу кредитних коштів Позивачем Відповідачеві двома платежами по 25\~000,00\~грн. кожний -7.11.2023 (у день укладення Договору) підтверджено доданими до позовної заяви довідками щодо здійснення переказу грошових коштів Товариства з обмеженою відповідальністю Фінансової компанії «Елаєнс» від 16.05.2024 (а.с.\~34), а також витребуваною за клопотанням Позивача ухвалою суду від 03.09.2025 (а.с.\~94-96) інформацією Акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк», що надійшла до суду 23.09.2025 (а.с.\~107-117), з якої судом встановлено, що на ім`я Відповідача [PERSON] емітовано карту, номер якої співпадає з номером карти, на яку Позивачем було здійснено перерахування коштів та який зазначений Відповідачем у Кредитному договорі. Згідно з випискою за цією картою за період з 07.11.2023 до 23.04.2024 на рахунок Відповідача 07.11.2023 було двічі зараховано кошти у розмірі 25\~000,00\~грн., загалом 50\~000,00\~грн., що відповідає розміру кредиту, наданого Позивачем за зазначеним вище Кредитним договором. Також з виписки по згаданій карті вбачається, що Відповідач активно користувався цією банківською платіжною картою, здебільшого на відомі ігрові розваги (dpay*favbet.ua). Відповідачем частково здійснювалися платежі на погашення кредитної заборгованості, але не в повному обсязі, у зв`язку з чим виникла заборгованість, розрахунок якої за станом на 12.05.2024 додано до позовної заяви та який відповідає наведеним вище умовам Кредитного договору (а.с.\~8-9). Таким чином, Відповідач не надав своєчасно та в повному обсязі грошові кошти для погашення його заборгованості за Кредитним договором згідно з умовами цього Договору. У зв`язку з цим Відповідач за станом на 12.05.2024 має перед Позивачем заборгованість у загальному розмірі 182\~065,58\~грн., що складається з такого: \~49\~425,21\~грн. \~ \~ \~ \~\~заборгованість за кредитом («тілом» кредиту); \~130\~131,46\~грн. \~ \~ \~ \~\~заборгованість за процентами; \~2\~508,91\~грн. \~ \~ \~ \~\~заборгованість за комісією. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (частини перша, п`ята статті\~81 ЦПК України). Відповідно до приписів частини другої статті\~43 ЦПК України учасники справи, зокрема, зобов`язані: сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази. В ухвалі суду від 13.06.2025 про відкриття провадження у цій справі сторонам було роз`яснено засади цивільного судочинства, зокрема положення статті\~12 ЦПК України про те, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (а.с.\~73-74). Згідно з частиною першою статті\~509, частиною першою статті\~525 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку; одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. За визначеннями частини першої статті\~626, частини першої статті\~634 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків; при цьому договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, при цьому друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до статей\~1054, 1055 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти; до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа\~1 цієї глави Кодексу, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Частинами першою, другою статті\~10561 ЦК України встановлено, що процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною; тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. При цьому за положеннями частин першої, другої статті\~639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Особливості, а так само і порядок вчинення електронних правочинів, зокрема й кредитних договорів, тобто із застосуванням згаданих інформаційно-комунікаційних систем визначено Законом України «Про електронну комерцію», зокрема статтею\~11 цього Закону. За визначенням пунктів\~5, 7 частини першої статті\~3 названого Закону електронним договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі; а електронний правочин це дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, здійснена з використанням інформаційно-комунікаційних систем. Статтею\~12 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено можливість використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором для підписання електронного правочину. Таким електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (пункт\~6 частини першої статті\~3 цього Закону). При цьому одноразовий ідентифікатор це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію; одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (пункт\~12 частини першої статті\~3 названого вище Закону). Отже, електронний підпис у розумінні Закону України «Про електронну комерцію» є комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (вебсайту) вказується особа, яка створила замовлення. Без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт відповідного товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений (висновки, викладені, зокрема, у постановах Верховного Суду від 07.10.2020 у справі №\~127/33824/19, від 14.06.2022 у справі №\~757/40395/20, від 03.02.2023 у справі №\~757/22453/20, від 29.05.2024 у справі №\~545/1750/21). Крім того, Верховним Судом неодноразово зазначалося на правильності ідентифікації (верифікації) відповідного суб`єкта електронної комерції (Позичальника за кредитним договором) в інформаційній системі з використанням його особистих даних, а саме: паспорта, ідентифікаційного коду, номера телефону, електронної пошти, номера банківської картки, на яку слід перерахувати кошти (зокрема, постанова від 31.01.2024 у справі №\~671/1832/20). Також суд бере до уваги як належний і допустимий доказ кредитної заборгованості згадану виписку за картковим рахунком Відповідача, враховуючи висновки Верховного Суду (викладені, зокрема, у постановах 16.09.2020 у справі №\~200/5647/18, від 28.10.2020 у справі №\~760/7792/14, від 17.12.2020 у справі №\~278/2177/15, від 30.11.2022 у справі №\~214/6975/15). Такі висновки Верховного Суду і судова практика в цілому щодо врахування виписок по особових рахунках як належних і допустимих доказів є стабільною, ґрунтується на відповідних нормах фінансового законодавства України. Так, у постанові від 15.05.2025 у справі №\~488/3972/23 Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду зазначив, що доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір, є первинні документи, оформлені відповідно до статті\~9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність. Разом із тим відповідно до пункту\~5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 18.06.2003 №\~254, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Аналогічна за змістом норма закріплена у пункті\~62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 04.07.2018 №\~75. На підставі аналізу зазначених норм Верховний Суд у названій постанові виснував, що виписки за картковими рахунками (за кредитним договором) можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором. Крім того, Закон України «Про споживче кредитування» надає право кредитодавцю встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту. Так, згідно з приписами частини другої статті\~8 названого Закону до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття\~629 ЦК України). Одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання (частина друга статті\~615 ЦК України). Згідно з вимогами статті\~526, частини першої статті\~527, частини першої статті\~530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). За користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами; розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства (стаття\~536 ЦК України). Статтею\~610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Зважаючи на усе викладене, встановлені судом обставини, суд вважає, що Відповідач порушив умови Кредитного договору від 07.11.2023 №\~465367-КС-005, укладеного ним з Позивачем, не виконав в повній мірі взяті на себе зобов`язання, а заявлений Позивачем до стягнення розмір заборгованості відповідає визначеному у названому Договорі розміру наданого Відповідачеві кредиту, процентній ставці та одноразовій комісії за надання кредиту згідно з умовам кредитування, що підтверджено належними і допустимими доказами, які не оспорювались Відповідачем, а відтак наявні підстави для задоволення позову. Крім того, на підставі імперативних приписів частини першої, пункту\~1 частини другої статті\~141 ЦПК України з Відповідача слід стягнути на користь Позивача судові витрати за сплачений судовий збір. Враховуючи, що розгляд справи здійснено за відсутністю учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не проводилось (частина друга статті\~247 ЦПК України). Повне рішення суду складено у визначений частиною шостою статті\~259 ЦПК України строк з урахуванням періоду тимчасової непрацездатності судді з 16.10.2025 до 31.10.2025 включно згідно з порядком обчислення процесуального строку, закінчення якого припадає на неробочий день (частина третя статті\~124 ЦПК України). Відповідно до статей\~15, 16, 509, 525, 526, 626, 629, 639, 1054, 1056-1 Цивільного кодексу України, статей\~3, 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію», статей\~8, 12 Закону України «Про споживче кредитування» та

Outcome: approved