Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-12 00:00:00

У листопаді 2024 року позивачка звернулась до Ірпінського міського суду Київської області з позовом до [PERSON] , в якому просила стягнути з відповідача [PERSON] понесені додаткові витрати на утримання неповнолітньої дитини в розмірі 124 917,95 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що сторони є батьками [PERSON] , [INFO] . За рішенням Ірпінського міського суду Київської області у цивільній справі № 67/6725/19 шлюб між сторонами розірвано та визначено місце проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] з матір`ю [PERSON] . 18 грудня 2019 року суддею Ірпінського міського суду Київської області Оладько С.І. по справі №367/9347/19 було видано судовий наказ, відповідно до якого з відповідача стягуються аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частки всіх видів доходів до досягненню дитиною повноліття. Згідно зарахувань аліментів від відповідача [PERSON] за останні 12 місяців сума виплат складає 30 854,99 грн., у т.ч. в розрахунку на один місяць - 2571, 25 грн. Позивач [PERSON] змушена працювати на декількох роботах, для того аби купувати своїй доньці якісний одяг та взуття, забезпечувати харчуванням, оплачувати лікування, оздоровлення, медичне обстеження, навчання та забезпечувати неповнолітню доньку відповідними технічними засобами в умовах війни для повноцінного здобуття освіти в закладі освіти. У зв`язку із здібностями доньки позивача до вивчення іноземних мов - [PERSON] зарахована Наказом № 1582 від 06.08.2024 року до 1 курсу Фахового коледжу Міжнародного гуманітарного університету денної форми навчання. Вартість надання послуг за навчання за один рік становить 30900,00 гривень. Донька щороку проходить медичне обстеження у державному мед.закладі. Має ваду зору та вроджений загин жовчного міхура. Загальна сума коштів, які позивач витратила на обов?язкове офтальмологічне обстеження доньки, придбання окулярів для своєї доньки складає 11745 гривень 00 копійок. У жовтні 2022 року доньці позивачки проведено початкове комплексне стоматологічне лікування ротової порожнини, у т.ч. щелепо-лицьова хірургія. Загальна сума коштів, які позивач витратила на початкове комплексне стоматологічне лікування ротової порожнини, у т.ч. щелепо-лицьова хірургія для своєї доньки у жовтні 2022 року складає 42 916,92 гривень. У лютому 2023 року доньці позивачки проведено медичне комплексне обстеження в НДСЛ «ОХМАТДИТ» МОЗ України для подальшого стоматологічне лікування ротової порожнини, у т.ч. щелепо-лицьової хірургії. Загальна сума коштів, які позивач витратила у лютому 2023 року на проведення медичного комплексного обстеження доньки в НДСЛ «ОХМАТДИТ» МОЗ України для подальшого стоматологічного лікування ротової порожнини, у т.ч. челепо-лицьової хірургії складає 1127,31 гривень. В липні 2024 року доньці проведено другий етап комплексного стоматологічного лікування ротової порожнини, у т.ч. щелепо-лицьова хірургія. Загальна сума витрат, яку позивач понесла в липні 2024 року для проведення лікування доньці другого етапу комплексного стоматологічного лікування ротової порожнини, у т.ч. щелепо-лицьова хірургія складає 26 252,00 гривень. У липні 2024 року позивачем придбано доньці технічні засоби для повноцінного, безперервного навчання та здобуття освіти в системі вищої освіти за денною формою навчання в умовах військового стану. Загальна сума витрат, яку позивач понесла в липні 2024 року на придбання доньці технічних засобів для повноцінного, безперервного навчання та здобуття освіти складає 75095,00 гривень. Отже загальна сума додаткових витрат на доньку позивача складає 249835 гривень 90 копійок. Тому позивач вважає, що відповідач зобов?язаний сплатити половину (50%) від суми 249835,90 гривень, які були сплачені позивачем в якості додаткових витрат на доньку, тобто 124917,95 гривні, що стало підставою для звернення до суду. Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 13 листопада 2024 року було відкрито провадження по справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання по справі. У відзиві на позов відповідач заперечив щодо задоволення позову зазначав, що позивач не довела існування особливих обставин, які зумовили б необхідність платного навчання дитини при можливості проходження навчання у державних закладах освіти на бюджетній формі навчання. Позивач не навела мотивів вибору освітнього закладу, що, зокрема, залежить від матеріальних можливостей відповідача, вибір освітнього закладу здійснила без погодження з відповідачем. Позивачем не надано належних доказів, що дитина страждає на тяжку хворобу та не доведено, що відвідування лікаря стоматолога було зумовлено саме виникненням особливих обставин у дитини. Також позивачем не надано одного доказу в обгрунтування звернення за платними стоматологічними послугами. Позивач не узгоджувала з відповідачем платне стоматологічне лікування доньки, а самостійно вирішила лікувати зуби дитини на платній основі. Щодо придбання приладдя для навчання, позивачем не надано доказів, що придбання цього приладдя зумовлено особливими обставинами, оскільки в матеріалах справи відсутні докази, які б свідчили, що дитина навчається дистанційно. У відповіді на відзив позивачка зазначає, що відповідач не приймає участі у додаткових витратах на дитину, викладені в позовній заяві додаткові витрати на утримання дитини викликані особливими обставинами, пов`язаними з розвитком здібностей дитини, навчанням, лікуванням. В зв`язку з цим половина вказаних витрат потребує стягнення з відповідача. Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 15 травня 2025 року було закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. У судовому засіданні 01 жовтня 2025 року, на підставі ст. 241 ЦПК України, суд закінчив з`ясування обставин та перевірки їх доказами і перейшов до судових дебатів ст. 242 ЦПК України. У судовому засіданні від 01 жовтня 2025 року позивачка [PERSON] позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити. У судовому засіданні від 01 жовтня 2025 року відповідач [PERSON] не заперечував щодо задоволення позову в частині витрат на лікування дитини, в іншій частині позову заперечив та просив відмовити. Заслухавши позивачку, відповідача, дослідивши докази, після переходу до стадії ухвалення судового рішення, в судовому засіданні, в порядку статті 244 ЦПК України, повідомлено, що повний текст рішення буде складено протягом десяти днів з дня переходу до стадії ухвалення судового рішення. Дослідивши матеріали справи, оцінюючи докази в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді справи в судовому процесі на засадах змагальності, як того вимагає ст. 12 ЦПК України, та у відповідності з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного. Згідно зі ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процессу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Згідно з частиною першою статті 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до частини 1 статті 1 СК України - Сімейний кодекс України визначає засади шлюбу, особисті немайнові та майнові права і обов`язки подружжя, підстави виникнення, зміст особистих немайнових і майнових прав та обов`язків батьків і дітей, усиновлювачів та усиновлених, інших членів сім`ї та родичів. Судом встановлено, що 20.08.2005 року відділом реєстрації актів цивільного стану Ірпінського міського управління юстиції Київської області між сторонами зареєстровано шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] . Також встановлено, що від даного шлюбу сторони мають дитину [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] . Судовим наказом Ірпінського міського суду Київської області від 18 грудня 2019 року у цивільній справі № 367/9347/19 стягнуто із [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дитини - [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімумів для дитини відповідного віку, щомісяця і до досягнення нею повноліття, починаючи з 26.11.2019 року. Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 18 серпня 2020 року у цивільній справі № 67/6725/19 шлюб між сторонами розірвано та визначено місце проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] з матір`ю [PERSON] Положеннями ст. 27 Конвенції про права дитинивід 20.11.1989 року, ратифікованої Постановою ВР № 789-XII від 27.02.1991 року, визначено право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) абоінші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ч. 10 ст. 7 СК України кожену часник сімейних відносин має право на судовий захист. Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбіміж собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсягїхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися післяїх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Так, поряд із аліментами на утримання дитини батьки повинні сплачувати кошти на покриття додаткових витрат на дитину. Дане положення стосується особливих обставин, приблизний перелікяких надається данною статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей, страждає на тяжку хворобу, є калікою. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Такі особливі обставини будуть індивідуальними у кожному конкретному випадку. Відповідно до даної норми обов`язок брати участь у додаткових витратах на дитину поширюється не лише на тих батьків, хто сплачує аліменти, а й на того з батьків, до якого позов про стягнення аліментів не пред`являвся. У такому випадку такий із батьків зобов`язаний нести додаткові витрати на дитину. Додаткові витрати не є додатковим стягненням коштів на утримання дитини. Аліменти необхідні, щоб забезпечити нормальні матеріальні умови для життя дитини. В окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину. Частина 2 статті 185 СК України передбачає, що розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Розмір коштів, що стягуються на додаткові витрати, не може бути більше самих додаткових витрат. Суд вирішує, в якій мірі кожені з батьків зобов`язаний приймати участь в цих витратах, виходячи з матеріального та сімейного положення сторін та інших інтересів та обставин, що мають істотне значення, що визначаються так само, як і стягненні аліментів відповідно до ст. ст. 181, 182 СК України. У випадку, коли матеріальне положення батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, додаткові витрати можуть бути компенсовані лише частково. Визначення обставин, що можуть бути визнані істотними, закон відносить до компетенції суду. У будь-якому разі істотними є такі обставини, як стан здоров`я, матеріальне становище відповідача, наявність у нього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних дружини, чоловіка, батьків, повнолітніх дітей тощо. Враховуючи зазначені обставини, суд визначає розмір додаткових витрат на дитину, зумовлених особливими обставинами, одного із батьків у твердій грошовій сумі. Доказами, що підтверджують наявність особливих обставин, що спричинили додаткові витрати на дитину, можуть бути документи, які свідчать, наприклад, про витрати на придбання спеціальних інструментів, призначених для розвитку здібностей людини (наприклад, музичного інструменту або спортивного спорядження тощо), витрати на навчання дитини у платному навчальному закладі, на заняття у музичних, мистецьких або спортивних закладах, на додаткові заняття, висновки МСЕК, довідки медичних закладів та інші документи, що підтверджують відповідний стан здоров`я дитини (хвороба, каліцтво), і свідчать про необхідність додаткових витрат на лікування (на придбання ліків, спеціальний медичний догляд, санаторно-курортне лікування тощо). Додаткові витрати, зумовлені особливими обставинами, можуть бути присуджені судом у вигляді конкретної суми, що підлягає одноразовій сплаті, або у вигляді щомісячних чи інших періодичних платежів, здійснюваних протягом певного строку чи постійно. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися післяїх фактичного понесення. Причому, якщо причина, що зумовила додаткові витрати, є триваючою (тяжка хвороба або каліцтво) додаткові витрати можуть фінансуватися наперед із вказівкою або без вказівки кінцевого терміну їх виплати. Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами (наприклад, витрати на спеціальний медичний догляд - довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування - виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо). При стягненні коштів на додаткові витрати, які повинні бути понесені у майбутньому, суду необхідно надати розрахунок або обґрунтування необхідності майбутніх витрат. У випадку зміни особливих обставин, на яких ґрунтувалося рішення суду про стягнення додаткових витрат на дитину, кожна із сторін вправі звернутися до суду з відповідною вимогою - збільшення або зменшення суми додаткових витрат. Вищезазначені висновки узгоджуються й з положеннями п. 18 Постанови Пленуму Верховного Суду Українивід 15.05.2006 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів». У пункті 18 вищезазначеної постанови зазначено, що передбачені ст.185 СК України додаткові витрати на утримання дитини, викликані особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом, тощо) можуть стягуватись лише з батьків і у разі фактичних витрат, їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. Чинним законодавством України не передбачений вичерпний перелік таких додаткових витрат на утримання дитини. Підставою призначення додаткових витрат є особливі обставини, які можуть бути зумовлені, як негативними і так і позитивними фактами. Верховний Суд у справі № 520/12681/17 зазначив, що розмір додаткових витрат на дитину має бути обґрунтованим відповідними документами (наприклад, витрати на спеціальний медичний догляд - довідкою медичного закладу про вартість медичнихпослуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування - виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо). Вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суди повинні враховувати, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково. Ураховуючи наведене, суд визначає розмір додаткових витрат на дитину, зумовлених особливими обставинами, одному з батьків у твердій грошовій сумі. Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. Аналогічна правовапозиція викладена у постанові Верховного Суду Українивід 13 вересня 2017 року у справі № 6-1489цс17 та постанові Верховного Суду від 12 березня 2020 року у справі № 520/12681/17. Щодо витрат, пов`язаних з оплатою лікарського обстеження дитини та лікуванням дитини. Загальна сума коштів, які [PERSON] витратила на обов?язкове офтальмологічне обстеження доньки, придбання окулярів за відповідним висновком офтальмолога для доньки складає 11745 гривень 00 копійок. Дані витрати підтверджуються товарним чеком від 17.01.2024 року, фіскальними чеками №№1745, 1746 від 17.01.24 року та фіскальним чеком № 1787 від 23.01.24 року. У жовтні 2022 року дитині було проведено початкове комплексне стоматологічне лікування ротової порожнини, у т.ч. щелепо-лицьова хірургія. Перед початком лікування дитина мала пройти медичний огляд, обстеження, здати аналізи. Загальна сума коштів, які [PERSON] витратила на початкове комплексне стоматологічне лікування ротової порожнини, у т.ч. щелепо-лицьова хірургія для доньки у жовтні 2022 року складала 42 566,92 гривень. Даний факт підтверджується актом наданих послуг від 13.10.2022 року, фіскальним чеком №4481 від 13.10.2022 року, рахунком замовленням 1056598 від 14.10.2022, фіскальним чеком № 0000040302 від 14.10.2022 року, рахунком замовленням 1056416 від 12.10.2022, фіскальним чеком № 0000040205 від 12.10.2022 року, направленням МЦ «PlusMed» від 13.10.2022 року, заключенням консультації ендокринолога від 13.10.2022року, фіскальним чеком №0000001254 від 13.10.2022 року, актом наданих послуг Стоматологічною клінікою «Естет» від 14.10.2022 року, фіскальним чеком № 4509 від 14.10.2022 року, банківською випискою від 14.10.2022 року про списання коштів у сумі 39920,00 грн., призначенням лікарем-стоматологом Стоматологічної клініки «Естет» від 14.10.2022 року, фіскальними чеками №№ 192374, 192336 від 14.10.2022 року. У лютому 2023 року дитині було проведено медичне комплексне обстеження в НДСЛ «ОХМАТДИТ» МОЗ України для подальшого стоматологічне лікування ротової порожнини, у т.ч. щелепо-лицьової хірургії. У зв?язку з цим [PERSON] витратила на проведення медичного комплексного обстеження доньки в НДСЛ «ОХМАТДИТ» МОЗ України для подальшого стоматологічного лікування ротової порожнини, у т.ч. челепо-лицьової хірургії - 1127,31 грн. В липні 2024 року доньці проведено другий етап комплексного стоматологічного лікування ротової порожнини, у т.ч. щелепо-лицьова хірургія. Відповідно [PERSON] на проведення другого етапу комплексного стоматологічного лікування ротової порожнини, у т.ч. щелепо-лицьова хірургія було витрачено 26252,00 гривень. Даний факт підтверджується актом надання послуг № 315 від 16.02.2023 року, фіскальним чеком № 11782 467 від 16.02.2023 року, висновком електрокардіографії [PERSON] від 03.07.2024 року, запрошенням на лікування пацієнта [PERSON] , фіскальним чеком № 3001029974 від 04.07.2024 року, планом-лікування пацієнта [PERSON] від 01.07.2024 року, фіскальним чеком №3001029974 від 04.07.2024 року. Отже загальний розмір витрачених позивачем коштів на обстеження та лікування дитини складає - 81 691,23 грн грн. При цьому позивач просить стягнути з відповідача половину вартості понесених витрат. У постанові Верховного Суду України від 13 вересня 2017 у справі № 6-1489цс17 зроблено висновок, що «СК України виходить з принципу рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону, брати участь у додаткових витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає дитина. При визначенні розміру стягнення з одного з батьків суд відносить частину витрат на іншого. Згідно із частиною першою статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Це положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається цією статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат, у тому числі у зв`язку з розвитком певних її здібностей, у зв`язку з її хронічною хворобою, лікуванням, каліцтвом тощо. Визначення таких особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними в кожному конкретному випадку. За частиною другою статті 185 СК України розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення». На думку суду, однією із відмінностей додаткових витрат від аліментів є їх передбачуваність. Тобто при зверненні до суду позивач має довести розмір коштів витрачених або тих, які будуть витрачені періодично і їх зв`язок із існуванням особливих обставин, як позитивних (наприклад розвиток здібностей), так і негативних (витрати, пов`язані із станом здоров`я дитини). Відповідач в судовому засіданні фактично не заперечував того, що дитина потребує додаткових коштів пов`язаних з лікуванням та визнав суму витрат, пов`язаних з оплатою офтамолічного обстеження дитини, придбання окулярів та стоматологічним лікуванням ротової порожнини дитини в розмірі 81 691,23 грн. Отже, відповідно до наданих доказів у справі, позивачкою доведено, що нею було витрачено додаткові витрати на дитину зокрема на лікування доньки на загальну суму 81 691,23 грн., половина яких становить 40 845 грн. 62 коп. За таких обставин, позовні вимоги [PERSON] про стягнення додаткових витрат на дитину в частині витрат пов`язаних з оплатою офтамолічного обстеження дитини, придбання окулярів та стоматологічним лікуванням ротової порожнини дитини є такими, що підтверджені належними доказами, в зв`язку чим підлягають задоволенню в розмірі половини вартості понесених витрат на лікування дитини, що становить 40 845 грн. 62 коп. Щодо витрат, пов`язаних з навчанням неповнолітньої доньки у закладі освіти, суд зазначає наступне. Судом встановлено, що дитина [PERSON] має похвальну грамоту за досконале вивчення англійської мови та відмінну оцінку в свідоцтві про здобуття базової середньої освіти серії [NUMBER] . У зв`язку із здібностями дитини до вивчення іноземних мов - [PERSON] Наказом № 1582 від 06.08.2024 року зарахована до 1 курсу Міжнародного гуманітарного університету, спеціальність 035: Філологія, денної форми навчання, освітньо-кваліфікаційний рівень - фаховий молодший бакалавр. [PERSON] з Міжнародним гуманітарним університетом, в особі ректора Громовенка К.І. уклала Договір про надання освітніх послуг № 035-085 1к від 06.08.2024 року. Відповідно до підпункту 3.3. пункту 3 даного Договору вартість надання послуг за навчання становить 92 700,00 грн. [PERSON] було проведено оплату за навчання доньки у закладі освіти: 30900 гривень 00 копійок, що підтверджується копією квитанції №0.0.3918816112.1 від 13.08.2024 року; 30900 гривень 00 копійок, підтверджується копією квитанції №0.0.3918829117.1 від 13.08.2024 року; 28900 гривень 00 копійок, що підтверджується копією квитанції №0.0.3791880246.1 від 13.08.2024 року; 2000 гривень 00 копійок, що підтверджується копією квитанції №0.0.3818832114.1 від 13.08.2024 року. У постанові від 01 квітня 2019 року у справі № 545/819/18 КЦС ВС визнав, що витрати, понесені позивачем на навчання сина в коледжі, та витрати на придбання спортивного інвентарю належать до додаткових витрат, необхідних для розвитку дитини. Суд враховує, що навчання дитини у філологічному коледжі є необхідним для неї (дитини) та відбувається в її інтересах. Враховуючи, що дитина має потенціал у вивченні іноземних мов, для дитини необхідним є закріплення набутих знань з іноземної мови під час навчання у фаховому коледжі Міжнародного гуманітарного університету, який спеціалізується на поглибленому вивченні іноземної мови. Факт витрачання коштів на навчання дитини підтверджений належними і допустимими доказами. Відтак, суд дійшов висновку, що витрати на навчання [PERSON] в Міжнародному гуманітарному університеті, за навчання якої було оплачено 92700,00 грн., відносяться до витрат на дитину, що викликані особливими обставинами. За таких обставин, позовні вимоги [PERSON] про стягнення додаткових витрат на дитину в частині витрат на навчання є такими, що підтверджені належними доказами, в зв`язку чим підлягають задоволенню в розмірі половини вартості понесених витрат на навчання, що становить 46 350 грн. 00 коп. Щодо витрат на придбання технічних засобів для навчання, суд вказує наступне. Як вказує позивачка, освітній заклад, де здобуває освіту неповнолітня донька, знаходиться в місті Одеса, донька навчається онлайн-дистанційно. У липні 2024 року [PERSON] придбала доньці технічні засоби для повноцінного, безперервного навчання на суму 75095 гривень 00 копійок, що підтверджується видатковою накладною №0207003 від 02.07.2024 року, рахунком на оплату № NED0207003 від 02.07.2024 року, платіжною інструкцією №0.0.3512515114.1 від 02.07.2024 року. Між тим, суд приймає до уваги, що додаткові витрати на придбання технічних засобів повинно безпосередньо узгоджуватись з батьком - відповідачем. Зазначені витрати на технічні засоби понесені внаслідок самостійного рішення [PERSON] (доказів протилежного суду не надано). Разом із тим, з огляду на вартість цих товарів, суд дійшов висновку, що для стягнення половини їх вартості з відповідача, вони мали бути погодженні з ним попередньо. Витрати у сумі 75095 гривень 00 копійок, понесені позивачем на придбання технічних засобів є необґрунтованими та не можуть вважатись додатковими витратами, що викликані особливими обставинами, а відтак не підлягають стягненню з відповідача. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 12 березня 2020 року справа №520/12681/17. Згідно ст. 13 ч. 1, 3 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. В постановах Верховного Суду від 08.08.2019 р. у справі №450/1686/17 та від 15.07.2019 р. у справі №235/499/17 зазначено, що аналіз наведених норм процесуального та матеріального права дає підставу вважати, що кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів. Суд не може вийти за межі позовних вимог та в порушення принципу диспозитивності самостійно обирати правову підставу та предмет позову. Статтею 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Статтею 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського Суду як джерело права. Європейський суд з прав людини зауважив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що даний позов слід задовольнити частково, стягнувши з [PERSON] на користь [PERSON] додаткові витрати на утримання дитини - [PERSON] , [INFO] , в розмірі - 87 195 гривень 62 копійки. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача (ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України). Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судові витрати, які складаються з судового збору, в розмірі 1211,20 грн. Враховуючи наведене та

Outcome: partial