Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-19 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» звернулося в суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики у розмірі 35060,00 грн. Свої позовні вимоги обґрунтовувало тим, що 01.10.2023 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] укладено Договір позики №4619961, за умовами якого Позикодавець надає відповідачу грошові кошти у розмірі шляхом перерахування їх на банківський рахунок позичальника, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів у день закінчення строку позики або достроково та сплатити плату від суми позики. Договір підписано електронним підписом позичальника, відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора у порядку визначеному ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію». 14.06.2021 між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» укладено Договір факторингу № 14/06/21 відповідно до якого ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» відступило право грошової вимоги до боржників, які вказані у реєстрі боржників. Відповідно до Реєстру боржників, доданому до договору факторингу №14/06/21 від 14.06.2021 ТОВ «ФК ЄАПБ» набуло право грошової вимоги до відповідача в сумі 35060,00 грн, з яких: 8000,00 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу; 27060 грн - сума заборгованості за відсотками; 11900,20 грн - сума заборгованості за пенею. Всупереч умовам кредитного договору, відповідач не виконав свого зобов`язання. Після відступлення права вимоги до відповідача, останній не здійснив жодного платежу для погашення існуючої заборгованості ні на рахунки ТОВ «ФК ЄАПБ», ні на рахунки первісного кредитора. Тому позивач просить суд стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «ФК ЄАПБ» заборгованість за кредитним договором в сумі 35060,00 грн, а також понесені судові витрати. Ухвалою суду від 31.07.2025 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження та призначено судове засідання для розгляду справи по суті в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. У судові засідання 17.09.2025, 15.10.2025 представник позивача не з`явився. В прохальній частині позовної заяви просить суд розгляд справи здійснювати за відсутності представника та не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач в судові засідання 17.09.2025, 15.10.2025 не з`явився. Судом вживалися заходи для повідомлення відповідача про час та місце розгляду справи шляхом скерування судових повісток за місцем його реєстрації. Судову повістку про призначення судового засідання 17.09.2025 відповідач отримав. Судова повістка про призначення судового засідання 15.10.2025 повернулися на адресу суду без вручення з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». Відзив на позовну заяву, як і інші клопотання, до суду не надходили, причини неявки відповідач не повідомив. Відповідно до ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є, зокрема, день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місця знаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Згідно із висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постанові від 25.04.2018 року у справі №800/547/17 направлення листів рекомендованою кореспонденцією на дійсні адреси є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним. При цьому, отримання зазначених листів адресатом перебуває поза межами контролю відправника. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що відповідач вважається таким, що належно повідомлений про час і місце розгляду справи. Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З огляду на зазначені обставини, суд, у відповідності до ст. 247 ЦПК України, судовий розгляд справи здійснив на підставі наявних у справі матеріалів без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Частиною 4 ст. 268 ЦПК України передбачено, що у разі неявки усіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його оголошення. Відповідно до вимог ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Оскільки повне рішення виготовлено 20 жовтня 2025 року, то незважаючи на те, що судове засідання відбулося 15 жовтня 2025 року, датою ухвалення даного рішення є саме 20 жовтня 2025 року в силу ч. 5 ст. 268 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов до наступного висновку. Судом встановлено, що 01.10.2023 між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] укладено Договір позики №4619961, за умовами якого Позикодавець надав відповідачу грошові кошти у розмірі 8000,00 грн, строк позики - 30 днів зі сплатою процентів у розмірі 3,00 % в день. Договір підписано електронним підписом позичальника, відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора (електронного підпису EHBJxiu0wV, що був надісланий на вказану відповідачем електронну адресу - [INFO] у порядку визначеному ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» (а.с.19-21). Відповідно до п. 3 договору позики №4619961 Позикодавець надає Позичальнику детальний перелік складових загальної вартості кредиту у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг кредитодавця, кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб за формою, наведеною в таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, що зазначена у додатку № 1 до Договору, який є його невід`ємною частиною. Проценти за цим Договором нараховуються щоденно, включаючи дати отримання та повернення, на залишок Позики, виходячи із строку фактичного користування позикою і до повного погашення заборгованості за договором, проте не довше 90 календарних днів зі спливу первісного строку користування позикою. (п.4 договору позики №75788381). У п.5 цього договору зазначено, що підписанням цього Договору Позичальник підтвердив, що ознайомився на сайтs https://clikcredit.ua/ua/informaciya/ з повною інформацією щодо Позикодавця та його послуги, з Офіційними правилами програми лояльності для споживачів фінансових послуг ТОВ «1 БЕЗПЕЧНІ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» (ТМ «Clikcredit»), в якій визначені умови застосування зниженої процентної ставки, а також із правилами Постійно діючої акції під умовною назвою «Економ» для споживачів фінансових послуг ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» (ТМ «Clikcredit»), розміщених за адресою https://clikcredit.ua/ua/informaciya/, вивчив цей Договір та Правила надання грошових коштів у позику (на умовах повернення позики в кінці строку позики), що розміщені на сайті, їх зміст, суть, об`єм зобов`язань Сторін та наслідки укладення цього Договору. Відповідно до п. 1 Договору позики №4619961 від 01.10.2023 позика надається шляхом перерахування коштів на банківський рахунок Позичальника із використанням реквізитів електронного платіжного засобу Позичальника. На підтвердження виконання зобов`язання позикодавця передбаченого п.1 Договору позики №4619961 від 01.10.2023, зокрема передачі Відповідачу у власність грошових коштів в розмірі 8000,00 грн. шляхом їх перерахування на банківський картковий рахунок Відповідача, позивач доказів не надав та з клопотанням про витребування таких доказів до суду не звертався. 14.06.2021 ТОВ «1 БЕЗПЕЧНІ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» уклало з ТОВ «ФК ЄАПБ» договір факторингу №14/06/21, відповідно до умов якого право грошової вимоги за договору про споживчий кредит №4619961, укладеним між Товариством з обмеженою відповідальністю «1 БЕЗПЕЧНІ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та [PERSON] , перейшло до ТОВ «ФК «ЄАПБ» (а.с. 23-25). Згідно п. 1.1. Договору факторингу ТОВ «1 БЕЗПЕЧНІ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» передає за плату, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає право грошової вимоги за сумою основного зобов`язання, платою за процентною ставкою, пенею та іншими платежами, право на одержання яких належить ТОВ «1 БЕЗПЕЧНІ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ», і стає кредитором за Кредитними договорами, укладеними між ТОВ «1 БЕЗПЕЧНІ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» і Боржниками. Перелік боржників, підстави виникнення права грошової вимоги до боржників, сума грошових вимог та інші дані, які зазначені в Реєстрі боржників є невід`ємною частиною договору Пунктом 1.2. Договору факторингу передбачено, що перехід до ТОВ «ФК «ЄАПБ» від ТОВ «1 БЕЗПЕЧНІ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» прав вимоги до боржників відбувається в момент підписання сторонами Акту прийому-передачі Реєстру Боржників, після чого ТОВ «ФК «ЄАПБ» стає кредитором по відношенню до боржників стосовно їх заборгованостей перед ТОВ «1 БЕЗПЕЧНІ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та набуває відповідні права вимоги. 28.07.2021 ТОВ «1 БЕЗПЕЧНІ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» уклали додаткову угоду №2 до договору факторингу № 14/06/21 від 28.07.2021, якою дійшли згоди викласти п.1.3 Договору в новій редакції щодо порядку повідомлення боржників про відступлення права вимоги (а.с.26 ). 13.06.2022 ТОВ «1 БЕЗПЕЧНІ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» уклали додаткову угоду №7 до договору факторингу №14/06/21 від 28.07.2021, якою дійшли згоди викласти п.1.9 Договору в новій редакції щодо набрання чинності цим договором (а.с.27). ТОВ «1 БЕЗПЕЧНІ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» уклали додаткову угоду №21 до договору факторингу № 14/06/21 від 28.07.2021, якою дійшли згоди загальної суми прав вимоги та ціни продажу (а.с.28) . Перехід права грошової вимоги боржника до ТОВ «ФК «ЄАПБ» відбулося в момент підписання Акту прийому передачі Реєстру боржників за Договором факторингу №14/06/21 від 28.07.2021 (а.с. 29). Позивачем долучено до матеріалів позовної заяви витяг з Реєстру боржників до Договору факторингу №14/06/21 від 28.07.2021, відповідно до якого ТОВ «1 БЕЗПЕЧНІ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» відступило ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» право вимоги за кредитним договором (а.с. 31), акт прийому-передачі Реєстру Боржників за Договором факторингу №14/06/21 від 28.07.2021 (а.с. 29) та розрахунок заборгованості за договором позики №4619961 станом на 31.05.2025 (а.с. 32). Відповідно до Реєстру боржників до Договору факторингу №14/06/21 від 28.07.2021 ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги [PERSON] кредитним договором в сумі 35060,00 грн, з яких: - 8000,00 грн - загальна сума боргу; 27060,00 грн - загальна сума боргу по відсотках; 0 грн - загальна сума боргу за пенею, штрафами. При ухваленні даного рішення суд керується наступними нормами. Підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини, як передбачено статтею 11 ЦК України. Згідно з частиною першою статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Згідно з ч. 1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-комунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Проценти є звичайною платою боржника за право тимчасово користуватися наданими йому коштами на визначених договором та законодавством умовах (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною 2 статті 1054 ЦК України визначено, що якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. Відповідно до ст. 1056-1 ЦК України, процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Відповідно до ст. 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. У ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Згідно з ч. 6 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 нього Закону: заповнення формуляра заяви (форми про прийняття такої пропозиції в електронній формі, шо підписується в порядку, передбаченому ст. 12 нього Закону: вчинення дій, шо вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний Договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Відповідно до частини 8 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Відповідно до ст. 1056-1 ЦК України, процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. За змістом вказаних норм, позичальник за кредитним договором зобов`язаний повернути кредитодавцю ту суму кредиту, яка була ним отримана на підставі такого договору. Розмір зобов`язання щодо повернення суми кредиту визначається не встановленим кредитним лімітом, а сумою фактично отриманого кредиту в рамках договору. Згідно з положеннями статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. Отже, доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до вимог цього Закону. Відповідно до пункту 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75 (в редакції, чинній на час звернення до суду з позовною заявою), виписки з клієнтських рахунків є підтвердженням виконаних за операційний день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.. Верховний Суд у постановах від 16 вересня 2020 року у справі № 200/5647/18, від 28 жовтня 2020 року у справі № 760/7792/14-ц. та від 17.12.2020 у справі №278/2177/15 дійшов висновку, що виписки за картковими рахунками (по кредитному договору) можуть бути належними доказами щодо заборгованості по тілу кредиту за кредитним договором. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що між відповідачем та Товариства з обмеженою відповідальністю «1 БЕЗПЕЧНІ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» в установленому законом порядку був укладений Договір позики № 4619961 від 01.10.2023 в електронній формі про надання грошових коштів. Цей договір підписаний відповідачем за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором «EHBJxiu0wV», який відповідно до вимог чинного законодавства був власноручно введений відповідачем для електронного підпису у відповідності до вимог частини 6 та 8 статті 11 і статті 12 Закону України «Про електронну комерцію», що свідчить про те, що відповідач ознайомився та погодився з умовами договору, а тому сторони досягли усіх істотних умов та уклали в належній формі договір надання грошових коштів у позику Підписавши Договір позики № 4619961 від 01.10.2023, відповідач підтвердив та закріпив те, що сторони договору діяли свідомо, були вільні при його укладенні, у виборі контрагента та умов договору, а також те, що він умови договору цілком зрозумів та приймав їх. Разом з тим, докази, перерахування позивачем на банківський рахунок відповідача грошових коштів в сумі 8000,00 грн, в матеріалах справи відсутні, із клопотанням про витребування таких позивач не звертався. Норми ст 517 ЦК України передбачають, що первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Отже, позивач не позбавлений можливості отримати відповідні докази перерахування коштів відповідачу первісним кредитором, а у випадку відсутності таких доказів, отримати необхідну інформацію у первісного кредитора та звернутися із клопотанням про витребування таких доказів судом, що буде відповідати обов`язку позивача передбаченого ч.1 ст 81 ЦПК України довести ті обставини, на які сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч. 1 ст. 510 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Положеннями ст. 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 березня 2021 року у справі №906/1174/18 зроблено правовий висновок, що правова природа договору відступлення права вимоги полягає у тому, що у конкретному договірному зобов`язанні первісний кредитор замінюється на нового кредитора, який за відступленою вимогою набуває обсяг прав, визначений договором, у якому виникло таке зобов`язання. Указані норми права визначають такі ознаки договору відступлення права вимоги: 1) предметом договору є відступлення права вимоги виконання обов`язку у конкретному зобов`язанні; 2) зобов`язання, у якому відступлене право вимоги, може бути як грошовим, так і не грошовим (передача товарів, робіт, послуг тощо); 3) відступлення права вимоги може бути оплатним, а може бути безоплатним; 4) форма договору відступлення права вимоги має відповідати формі договору, у якому виникло відповідне зобов`язання; 5) наслідком договору відступлення права вимоги є заміна кредитора у зобов`язанні. За змістом статті 1078 ЦК України, предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Отже, чинне законодавство не забороняє відступлення майбутніх вимог, однак, це стосується майбутніх вимог тільки за умови їх визначеності, тоді як передача за правочином невизначених, позбавлених конкретного змісту вимог, у тому числі й на майбутнє, тягне за собою відсутність можливості укладення відповідного правочину, оскільки його сторонами не досягнуто згоди щодо предмета правочину або такий предмет не індивідуалізовано належним чином. Така правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 24 квітня 2018 року у справі №914/868/17, від 18 жовтня 2018 року у справі №910/11965/16. Крім того, Верховний Суд у постанові від 18 жовтня 2023 року у справі №905/306/17 зробив висновок про те, що для підтвердження факту відступлення права вимоги, фінансова компанія як заінтересована сторона повинна надати до суду докази переходу права вимоги від первісного до нового кредитора на кожному етапі такої передачі. Належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються, за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором (постанови Верховного Суду від 29.06.2021 року у справі №753/20537/18, від 21.07.2021 року у справі №334/6972/17, від 27.09.2021 року у справі №5026/886/2012) У постанові Верховного Суду від 4 грудня 2018 року у справі №31/160 (29/170(6/77-5/100) викладено правову позицію, згідно з якою, оцінюючи обсяг переданих прав, суд враховує загальновизнаний принцип приватного права «nemo plus iuris ad alium transferre potest, quam ipse haberet», який означає, що ніхто не може передати більше прав, ніж має сам. При цьому відповідно до правової позиції, яка викладена у постанові Верховного Суду від 04 червня 2020 року у справі № 910/1755/19, у зв`язку із заміною кредитора в зобов`язанні саме зобов`язання зберігається цілком і повністю, змінюється лише його суб`єктний склад у частині кредитора. Передати можливо лише дійсне право вимоги, тобто таке, що виникає із зобов`язання, яке не припинилось на момент передачі прав новому кредитору, та умов правочину, які не є нікчемними та не визнані судом недійними. Отже, відступлення права вимоги може здійснюватися тільки відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав. Межі обсягу прав, що переходять до нового кредитора, можуть встановлюватися законом і договором, на підставі якого здійснюється перехід права. Обсяг і зміст прав, які переходять до нового кредитора є істотними умовами цього договору (постанова Верховного Суду України від 05 липня 2017 року у справі №752/8842/14-ц, постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 21 січня 2019 року у справі №909/1411/13, від 13 жовтня 2021 року у справі №910/11177/20). Обґрунтовуючи позовні вимоги, ТОВ ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» посилається на те, що право вимоги від первісного кредитора ТОВ «1 БЕЗПЕЧНІ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ», перейшло до нових кредитора, на підставі договорів факторингу, який був укладені у 2021 році. Сам же Договір позики №4619961 від 01.10.2023 укладений після укладення договору факторингу №14/06/21 від 14.06.2021 між ТОВ «1 БЕЗПЕЧНІ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та ТОВ ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ». Умовами пункту 1.1 договору факторингу від 14.06.2021 передбачено, що право вимоги означає всі права клієнта грошових вимог до боржників за зобов`язаннями, строк виконання яких настав. Згідно з пунктом 1.2. цього договору, перехід від клієнта до фактора права вимоги відбувається в момент підписання сторонами Акту прийому передачі відповідного реєстру боржників, згідно Додатку 2, після чого фактор стає кредитором по відношенню до боржників. Наявне право вимоги переходить від Клієнта до фактора з моменту підписання ними відповідного Акту прийому передачі відповідного реєстру боржників. З наведеного вище слідує, що на момент укладення договору факторингу вимога до Боржника мала бути визначеною. 01.10.2023, тобто вже після укладення зазначеного договору факторингу, між Товариством з обмеженою відповідальністю «1 БЕЗПЕЧНІ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та [PERSON] в установленому законом порядку було укладено договір позики №4619961 від 01.10.2023 в електронній формі про надання грошових коштів у позику. Цей договір підписаний відповідачем за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором, який відповідно до вимог чинного законодавства був власноручно введений відповідачем для електронного підпису у відповідності до вимог частини 6 та 8 статті 11 і статті 12 Закону України «Про електронну комерцію», що свідчить про те, що відповідач ознайомився та погодився з умовами договору, а тому сторони досягли усіх істотних умов та уклали в належній формі договір про споживчий кредит. Однак жодної визначеної вимоги у ТОВ «1 БЕЗПЕЧНІ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» до боржника [PERSON] на момент укладення договору факторингу від 14.06.2021 року не було і сторони не могли передбачити, що 01.10.2023 буде укладено договір позики з відповідачем та у відповідача з`явиться заборгованість за зазначеним договором. З врахуванням того, предметом договору факторингу від 14.06.2025 були зобов`язання, строк виконання яких настав, вимога Товариства з обмеженою відповідальністю «1 БЕЗПЕЧНІ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» до відповідача на момент укладення вказаного договору факторингу від 14.06.2021 не могла бути визначеною, оскільки її не існувало, та сторони не могли передбачити, що 01.10.2023 з відповідачем [PERSON] буде укладено договір позики №4619961 від 01.10.2023, відповідно Товариство з обмеженою відповідальністю «1 БЕЗПЕЧНІ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» право вимоги щодо [PERSON] , як боржника у зобов`язанні на момент укладення вказаного договору факторингу, не набуло, то таке право не могло бути передане цим товариством на підставі договору факторингу від 14.06.2021 позивачу. З огляду на наведене вище, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог про стягнення з [PERSON] заборгованості за договором позики №4619961 від 01.10.2023 у розмірі 35060,00 грн. Під час ухвалення судового рішення суд, відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат. Враховуючи те, що в позові відмовлено, судові витрати відшкодуванню позивачу не підлягають.

Outcome: dismissed