Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-12 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «1 Безпечне агенство необхідних кредитів» пред`явило позов до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № 8411895 від 09.01.2025 в розмірі 43074,00 грн. та понесених судових витрат. Позовна заява мотивована тим, що 09.01.2025 між ТОВ «1 Безпечне агенство необхідних кредитів» та [PERSON] за допомогою веб сайту https://clickcredit.ua/ru було укладено договір кредитної лінії № 8411895 шляхом обміну електронними повідомленнями, які підписано електронним підписом одноразовим ідентифікатором відповідачки 132614. Відповідно до умов якого позикодавець зобов`язується передати позичальнику у власність грошові кошти, на погоджений умовами Договору строк, шляхом їх перерахування на банківський картковий рахунок позичальника, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів у день закінчення строку позики, або достроково, та сплатити позикодавцю плату (проценти) від суми позики. Однак, всупереч умовам зазначеного кредитного договору, відповідачка [PERSON] свої зобов`язання належним чином не виконала, тому позивач просить у судовому порядку стягнути з неї на свою користь суму заборгованості за кредитним договором у розмірі 43074,00 грн. Ухвалою Тетіївського районного суду Київської області від 23.07.2025 відкрито провадження в справі та постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. 13.08.2025 до суду від відповідачки [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, в якому вона просить поновити процесуальні строки для подання відзиву та відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на безпідставність та недоведеність обставин, на які позивач посилається як на правову підставу своїх вимог. В обґрунтування відзиву зазначила, що вона заперечує факт укладення договору позики та існування оригіналу такого договору в електронній формі з підписами обох сторін у дату його укладення. Крім того, позивачем не надано належних та допустимих (взагалі ніяких) доказів видачі позичальнику позики у заявленій сумі, а саме: не було надано оригіналу договору позики, меморіальні ордери чи інші первинні бухгалтерські документи, що підтверджують перерахування кредитних коштів на рахунок позичальника позикодавцем, виписки з рахунку позикодавця за дату виплати коштів відповідачці. Таким чином, вона заперечує отримання від позикодавця ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» коштів позики за Договором Кредитної лінії (Надійний) № 8411895 від 09.01.2025 року, а позивачем не надано жодного доказу на підтвердження безготівкового перерахування коштів від позикодавця відповідачці. Щодо стягнення заборгованості по неустойці зазначила, що позивач не мав права у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування нараховувати неустойку (пеню, штрафи), а нарахована неустойка підлягає списанню. Вказує, що положення договору позики щодо сплати позичальником на користь позикодавця комісії за надання кредиту в розмірі 2932,50 грн. суперечать положенням ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» і є нікчемними з моменту укладення договору, а відтак відсутні підстави для стягнення з Відповідача на користь Позивача заборгованост за комісіє за надання кредиту в розмірі 2932,50 грн. за Договором Кредитної лінії (Надійний) № 8411895 від 09.01.2025 року. Разом з тим, враховуючи критерії добросовісності, розумності та справедливості просить суд відмовити у стягненні витрат на правову допомогу або, у випадку повного чи часткового задоволення позову, зменшити розмір судових витрат на правову допомогу Позивача, що підлягають стягненню з неї, до співмірних з половиною суми прожиткового мінімуму працездатних осіб на місяць ( а. с. 77-107). 19.08.2025 до суду від представника відповідача ТОВ «1 Безпечне агенство необхідних кредитів» Стеценка М.В. надійшла відповідь на відзив. Зі змісту відповіді на відзив вбачається, що відповідно при укладені Договору Кредитної лінії (Надійний) № 8411895 від 09.01.2025 року сторонами було досягнуто з усіх його істотних умов та зарахування коштів відбулось на номер рахунку відповідачки № [NUMBER] . В підтвердженням переказу коштів позивачем надано копію довідки ТОВ «Фінансова компанія «ФІНЕКСПРЕС» №КД-000028966/ТНПП від 14.05.2025, в якій зазначено інформацію щодо отримання відповідачкою суми коштів у позику та яка відповідає вимогам Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні». Оскільки ТОВ «Фінансова компанія «ФІНЕКСПРЕС» не здійснювала операції з готівковими грошима, а переказ коштів здійснювався виключно у безготівковій формі, видаткові касові ордери на суму переказу не видавались. Позивач зауважив, що не погоджуючись з розрахунком, відповідачка контророзрахунку не надала. Крім того, у клопотанні Відповідач просить суд витребувати у Позивача оригінали договору позики та додатки до нього, Довідку ТОВ «ФК Фінекспрес» від 14.05.2025 № КД-000028966/ТНПП про перерахування коштів, проте Позивачем надано пояснення що до спрощення обов`язку надання оригіналів електронних документів. Відповідно, Позивач вважає, що Відповідач навмисно доводить суду свою невинність, спираючись на «не підписання договору, не оригіналу кредитного договору, не отримання кредитних коштів і подібне». Також просить звернути увагу суду на те, що Відповідачем у відзиві вказано та не заперечується про часткову сплату - 17.02.2025 у сумі 55,00 грн. Тим самим [PERSON] підтверджує факт користування кредитом та заперечує цим попередню позицію, щодо неукладення кредитного договору. Враховуючи вищевикладене, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності, позовні вимоги ТОВ «1 Безпечне агенство необхідних кредитів» є обґрунтованими та доведеними ( а. с. 112-130). 19.08.2025 року представник ТОВ «1 Безпечне Агенство Необхідних Кредитів» - адвокат Стеценко М.В. подав до суду клопотання про витребування доказів ( а. с. 131-134). Дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи, оцінивши зібрані у справі докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд дійшов такого висновку. Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до частин 1, 2, 3 статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до п. 1 ч. 1 статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, що 09.01.2025 між ТОВ «1 Безпечне агенство необхідних кредитів» та [PERSON] було укладено Договір позики № 8411895. Згідно із п. 2.1 Договору позики позикодавець зобов`язується передати позичальнику у власність грошові кошти, на погоджений умовами Договору строк, шляхом їх перерахування на банківський картковий рахунок позичальника, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів у день закінчення строку позики, або достроково, та сплатити позикодавцю плату (проценти) від суми кредиту та Комісію за надання кредиту відповідно до умов цього договору. Відповідно до умов Договору позики ТОВ «1\~Безпечне агенство\~необхідних кредитів» зобов`язуються надати відповідачу грошові кошти у загальній сумі 17000,00 грн., на умовах строковості, зворотності, строком на 360 днів, процентна ставка фіксована у розмірі 0,95 % (в день), комісія за надання кредиту 17,25 % від суми наданого кредиту (що у грошовому виразі складає 2932,50 грн.), неустойка 850 грн. в день, орієнтовна загальна вартість кредиту 78072,50 грн. Підписанням цього Договору позики відповідачка підтвердила, що вона ознайомилась на сайті https://mycredit.ua/ua/documents-license/ з повною інформацією щодо позикодавця та його послуги, що передбачена ст. 12 ЗУ «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», (п.п. 5.1. п. 5 Договору позики). А також погодився, що до моменту підписання Договору вивчив цей Договір та Правила надання грошових коштів у позику (на умовах повернення позики в кінці строку позики), що розміщені на сайті https://mycredit.ua/ua/documents-license/ та їх зміст, суть, об`єм зобов`язань сторін та наслідки укладення цього Договору йому зрозумілі (п.п. 5.3. п. 5 Договору позики). Ці правила є публічною пропозицією (офертою) у розумінні статей 641, 644 ЦК України на укладення договору позики та визначають порядок і умови кредитування, права і обов`язки сторін, іншу інформацію, необхідну для укладення договору. В п. 2.8 договору зазначено, що процентна ставка за цим договором нараховується щоденно, починаючи зпеншого дня користування позикою до дати повернення кредиту, на залишок кредиту, виходячи із строку фактичного користування кредитом та до повного погашення заборгованості за договором. З паспорту споживчого кредиту, який підписаний відповідачкою електронним підписом за допомогою одноразового ідентифікатора 073577, вбачається, що сторони погодили наступні умови: тип кредиту - надання коштів у кредит (з комісією за надання кредиту); сума/ліміт кредиту - 17000,00 грн; строк кредитування - 360 днів; процентна ставка - 0,95% в день, 346,75% річних; комісія за надання кредиту - 17,25% від суми кредиту (2932,50 грн); загальні витрати за кредитом 61072,50 грн; орієнтовна загальна вартість кредиту для споживача за весь строк користування кредитом - 78072,00 грн; реальна річна процентна ставка 3194,73% річних; інші платежі (неустойка, що застосовується при невиконанні зобов`язання щодо повернення кредиту, застосовується відповідно до умов договору) - 850,00 грн. в день. Згідно з відповіддю АТ КБ «Приват Банк» наданої на виконання ухвали суду, встановлено, що на ім`я [PERSON] в банку емітовано картка № [NUMBER] . Разом з тим, надано виписку по рахунку за період 09.01.2015-11.01.2025, з якої підтверджується факт отримання відповідачкою кредитних коштів у розмірі 17000,00 грн. ( а. с. 146-147). З розрахунку заборгованості ТОВ «1 Безпечне агенство необхідних кредитів» вбачається, що станом на 12.05.2025 заборгованість [PERSON] складає 43074,00 грн, яка складається з: 17000,00 грн - сума заборгованості за основним боргом, 14696,50 грн - сума заборгованості за процентами, 8500,00 грн - сума неустойки, 2932,50 грн комісія ( а. с. 44). Згідно ст. 627 ЦК України, відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв, ділового обороту, вимог розумності та справедливості. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. За приписами ч.ч. 1, 2 ст. 640 ЦК України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Порядок укладання договорів в електронній формі регламентується Законом України «Про електронну комерцію». У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ч. 7, 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Згідно з частинами 1, 2 ст. 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувача електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. Лише наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх. Таким чином, сторони узгодили розмір кредиту, грошову одиницю, в якій надано кредит, строк та умови кредитування, що свідчить про наявність волі відповідачки для укладення такого Договору, на таких умовах шляхом підписання Договору за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. За змістом статті 1056-1 ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Всупереч умовам Договору, відповідачка не виконала своїх зобов`язань щодо повернення наданих їй коштів в строки, що передбачені умовами цього договору, тобто існує заборгованість перед позивачем. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. За змістом ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримуватись визначених у договорі строків, зокрема, щодо сплати коштів, визначених кредитним договором, а тому прострочення виконання зобов`язання є його порушенням. Положеннями ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Згідно вимог ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідач, заперечуючи проти позовних вимог зазначає, що позивачем не доведено належними і допустимими доказами факт укладення кредитного договору та перерахування кредитних коштів, розрахунок заборгованості, на який посилався позивач у позові не є первинним документом, який підтверджує отримання кредиту, користування ним, укладення договору на умовах, які вказані в позовній заяві, а, отже, не є належним доказом наявності заборгованості. Поряд із цим відповідач вважає, що комісія та неустойка за користування кредитом нараховані з порушенням закону, а тому відповідні положення договору є нікчемними, отже у задоволенні позову про стягнення із відповідача 8500 грн. комісії та 2932,50 грн. слід відмовити повністю. Також відповідач оспорює суму витрат на правничу допомогу з огляду на її недоведеність та невідповідність засадам розумності і справедливості. Суд відхиляє доводи відповідача про не укладення кредитного договору та неотримання ним кредитних коштів з огляду на таке. Дослідженими судом доказами встановлено, що відповідачка та позивач підписали електронний кредитний договір 09.01.2025 шляхом обміну електронними повідомленнями, з боку відповідачки одноразовим електронним ідентифікатором 132614. Факт перерахування відповідачці кредитних коштів підтверджується інформацією із АТ «ПриватБанк» від 23.09.2025, наданої на виконання ухвали суду про витребування доказів, із якої вбачається, що банківська карта [NUMBER] , зазначена у кредитному договорі, належить відповідачці і 09.01.2025 на цю банківську карту зараховано 17000 грн. Так, доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно із вказаною нормою закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Відповідно до пункту 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Таким чином, банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, містять записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Також, виписки за картковими рахунками (по кредитному договору) можуть бути належними доказами щодо заборгованості по тілу кредиту за кредитним договором. Таких висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 30 січня 2018 року у справі № 161/16891/15-ц, від 17 грудня 2020 року у справі №278/2177/15ц, від 25 травня 2021 року у справі № 554/4300/16-ц та від 15.01.2025 у справі № 753/16762/15-ц. Так, на підставу вимог щодо стягнення заборгованості за кредитним договором з відповідача позивачем надано розрахунок заборгованості за договором позики № 8411895 від 09.01.2025, згідно якого заборгованість відповідачки становить 43074,00 грн, яка складається з: 17000,00 грн - сума заборгованості за основним боргом, 14696,50 грн - сума заборгованості за процентами, 8500,00 грн - сума неустойки, 2932,50 грн комісія. Суд вважає, що наданий позивачем розрахунок заборгованості є належним та допустимим доказом, враховуючи, що до суду надані докази отримання відповідачем кредитних коштів, а відповідач заперечуючи заявлений позивачем розмір заборгованості свого контррозрахунку, який би спростовував доводи позивача щодо суми боргу, до суду не надав. Щодо нарахування комісії за видачу кредиту, суд вважає за необхідне зазначити наступне. 10 червня 2017 року набув чинності Закон України «Про споживче кредитування», у зв`язку із чим у Законі України «Про захист прав споживачів» текст статті 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування». Положення частин першої, другої, п`ятої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» з набуттям чинності Закону України «Про споживче кредитування» залишилися незмінними. Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту. Згідно частини 2 статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Отже, Закон України «Про споживче кредитування» передбачає право кредитодавцю встановлювати у кредитному договорі комісію за надання та обслуговування кредиту. Включення до тексту кредитного договору умови про необхідність сплати відповідачем комісії за надання кредиту у розмірі 2932,50 грн суд уважає таким, що відповідає вимогам діючого законодавства, відповідно твердження відповідача про нікчемність умов договору щодо сплати комісії є помилковим. З огляду на зазначене, враховуючи, що відповідачка [PERSON] взяті на себе зобов`язання за договором позики № 8411895 від 09.01.2025 не виконала, у передбачені в договорі строки кошти не повернула, внаслідок чого у неї виникла заборгованість за кредитним договором, суд дійшов висновку, що наявні підстави для задоволення позовних вимог ТОВ «1 Безпечне агенство необхідних кредитів» в частині стягнення з відповідачки [PERSON] заборгованості за основною сумою боргу в розмірі 17000,00 грн.; заборгованості за відсотками в розмірі 14696,50 грн., комісія за надання позики 2932,50 грн. Щодо позовних вимог у частині стягнення з відповідачки заборгованості за пенею у розмірі 8500,00 грн., суд зазначає таке. Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Відповідно до пункту 18 Прикінцевих та\~перехідних положень\~ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Відповідно до Закону України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» затверджено відповідний Указ Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022, яким у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України введено в Україні воєнний стан, який триває дотепер. У цій справі договір позики № 8411895укладений між сторонами 09.01.2025, тобто в період дії воєнного стану в Україні, а, отже, згідно з п. 18 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України\~позичальник звільняється від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) пені за прострочення зобов`язань. Відтак, оскільки стягнення неустойки у період дії воєнного стану не відповідає вимогам закону, тому суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог в частині стягнення з відповідачки [PERSON] пені в розмірі 8500,00 грн. З огляду на наведені вище норми права, розглянувши справу в межах заявлених вимог, встановивши фактичні обставини справи, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги необхідно задовольнити частково, зокрема, стягнути з відповідачки [PERSON] на користь ТОВ «1 Безпечне агенство необхідних кредитів» заборгованість за договором позики № 8411895від 09.01.2025 у розмірі 34629,00 грн., яка складається з заборгованості за основною сумою боргу у розмірі 17000,00 грн.; заборгованості за відсотками в розмірі 14696,50 грн., комісія за надання позики 2932,50 грн, у задоволенні іншої частини позовних вимог щодо стягнення пені в розмір 8500,00 грн. необхідно відмовити. Вирішуючи питання судових витрат, суд керується положенням частини 1 статті 133 ЦПК України, якою передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача належить стягнути сплачений позивачем судовий збір, пропорційно задоволеним позовним вимогам, в розмірі 2434,20 грн. Щодо витрат на правничу допомогу, які позивач визначив у розмірі 7100,00 грн. та просить стягнути з відповідача, суд дійшов таких висновків. Так, на підтвердження витрат позивача на професійну правничу допомогу до матеріалів справи надано: копію договору про надання правничої допомоги № 0924-1 від 02.09.2024 року, укладеного між ТОВ «1 Безпечне агенство необхідних кредитів» та адвокатським об`єднанням «Правовий Курс»; копію додаткової угоди № 1/25 до договору про надання правничої допомоги № 0924-1 від 02.09.2024 від 16.06.2025; копію додаткової угоди № 2/25 до договору про надання правничої допомоги № 0924-1 від 02.09.2024 від 16.06.2025; копію акту приймання-передачі справ на надання правничої допомоги від 02.06.2025; копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю. Відповідно до ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Відповідно до ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим. Крім того, у постанові від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18, обґрунтовуючи правові підстави стягнення витрат на професійну правову допомогу, Велика Палата Верховного Суду зазначила, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц). Також, у рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Водночас, суд бере до уваги, що у постановах Верховного Суду від 07.11.2019 у справі № 905/1795/18 та від 08.04.2020 у справі № 922/2685/19 висловлено правову позицію, за якою суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: partial