Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-15 00:00:00

Керівник Полтавської окружної прокуратури Полтавської області в інтересах держави в особі Полтавської міської ради та Національної служби здоров`я України звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину. В обґрунтування позову вказано, що Полтавською окружною прокуратурою Полтавської області підтримувалося публічне обвинувачення у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12023170420002173 від 06.08.2023 за обвинуваченням [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України. Потерпілою у вказаному кримінальному провадженні визнано [PERSON] , [INFO] , яка внаслідок дорожньо-транспортної пригоди у відповідності до висновку експерта судово-медичної експертизи, отримала тілесні ушкодження у вигляді: закритих компресійно-уламкових переломів тіл хребців L3-L4 ІІ-го ступеню зі зміщенням вперед, компресійного перелому тіла Тh12 1-го ступеню; закритого перелому нижньої третини лівого передпліччя зі зміщенням; рваної рани м`яких тканин лівої гомілки та саден шкіри верхніх та нижніх кінцівок, які кваліфікуються як ушкодження середнього ступеню тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я. Ухвалою Полтавського районного суду Полтавської області від 06.02.2024 у справі №545/36/24 [PERSON] звільнено від кримінальної відповідальності за вчинене ним кримінальне правопорушення, за ч.1 ст.286 КК України, на підставі ст.46 КК України, у зв`язку з примиренням з потерпілим, а кримінальне провадження за його обвинуваченням - закрито. Ухвала Полтавського районного суду Полтавської області від 06.02.2024 у справі №545/36/24,\~набрала законної\~сили 14.02.2024.\~Посилається на\~те,\~що у зв`язку\~з отриманням\~тілесних ушкоджень,\~згідно інформації КП «Дитяча\~міська клінічна\~лікарня Полтавської\~міської ради» [PERSON] , [INFO] , знаходилася на лікуванні в ортопедо-травматологічному відділенні та у відділенні медичної реабілітації КП «ДМКЛ Полтавської міської ради» з 06.08.2023 по 12.09.2023, загалом 37 ліжко-дні. Загальна сума витрат КП «ДМКЛ Полтавської міської ради» склала 58\~977,\~16\~грн.,\~з яких:\~за рахунок\~коштів Полтавської\~міської територіальної\~громади -\~8\~112,39\~грн;\~за рахунок\~коштів НСЗУ\~-\~50\~864,77\~грн. Зазначає, що у ході досудового розслідування та судового розгляду кримінального провадження №12023170420002173 від 06.08.2023 цивільний позов про стягнення витрат на лікування потерпілого від злочину не заявлявся. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19.06.2025 року, цивільну справу розподілено судді Потетію А.Г. Ухвалою судді Полтавського районного суду Полтавської області Потетія А.Г. від 24.06.2025 року відкрито провадження по справі, призначено підготовче судове засідання. Рішенням Вищої ради правосуддя № 1466/0/15-25 від 15.07.2025 року суддя [PERSON] звільнений з посади судді Полтавського районного суду Полтавської області у зв`язку з поданням заяви про відставку. Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судових справ між суддями справу №545/2673/25 передано судді Путрі О.Г. Ухвалою судді Полтавського районного суду Полтавської області від 22.09.2025 року справу прийнято до провадження, призначено підготовче судове засідання. У судовому засіданні прокурор Кармазіна І.В. позов підтримала, прохала задовольнити. Відповідач [PERSON] позов визнав у повному обсязі. Від представника позивача Національної служби здоров`я України Тарасенко М.С., надійшло клопотання про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала, прохала задовольнити (а.с. 39). Представник Полтавської міської ради у судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце судового розгляду відповідно до вимог ч.8 ст.128 ЦПК України (а.с. 58-зворот), із клопотаннями до суду не звертавсь. Представник третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на стороні позивача, КП "Дитяча міська клінічна лікарня" направив до суду заяву про розгляд справи без його участі (а.с. 62). Відповідно до ч.3,4 ст.200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі визнання позову проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Враховуючи відсутність підстав для відкладення розгляду справи, зважаючи на підтримання позову позивачем та визнання позову відповідачем, суд ухвалив розглянути справу по суті у підготовчому судовому засіданні. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Частиною 1 ст. 2 ЦПК України встановлено, що завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Приписами ст. 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 16 ЦК України). Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту. Статтею 131-1 Конституції України\~на прокуратуру покладено представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом. Відповідно до ч. 3\~ст. 56 ЦПК України\~у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами. Відповідно до ч. 4\~ст. 56 ЦПК України\~прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Підставою представництва прокурором інтересів держави у суді відповідно до\~статті 23 Закону України «Про прокуратуру»\~є не здійснення або неналежним чином здійснення захисту інтересів держави органом державної влади, органом місцевого самоврядування чи іншим суб`єктом владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Звернення прокурора з позовом обґрунтовано невжиттям відповідних заходів для відшкодування витрат на лікування потерпілої від кримінального правопорушення Національною службою здоров`я України і Полтавською міською радою, про що останні були повідомлені листом Полтавської окружної прокуратури Полтавської області (а.с. 24-25). Між сторонами наявний спір щодо наявності підстав стягнення витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину, безпосередньо з особи, яка вчинила діяння, що має ознаки кримінального правопорушення. За загальним правилом встановленим ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Питання відшкодування витрат на лікування особи, яка потерпіла від злочину, врегульовано ст. 1206 ЦК України. Особа, яка вчинила злочин, зобов`язана відшкодувати витрати закладу охорони здоров`я на лікування потерпілого від цього злочину (ст. 1206 ЦК України). Відповідно до частини третьої цієї статті якщо лікування проводилося закладом охорони здоров`я, що є у державній власності, у власності Автономної Республіки Крим або територіальної громади, спільній власності територіальних громад, кошти на відшкодування витрат на лікування зараховуються до відповідного бюджету, за рахунок якого таке лікування фінансувалося. Якщо лікування проводилося закладом охорони здоров`я, який за відповідні надані медичні послуги отримує кошти згідно з договором про медичне обслуговування населення за програмою медичних гарантій, такі кошти зараховуються до Державного бюджету України. Отже, положення вказаної статті регулюють порядок відшкодування особою, яка вчинила злочин витрат закладові охорони здоров`я на лікування потерпілого від кримінального правопорушення. За змістом наведеної норми матеріального права обов`язок відшкодування витрат, понесених закладом охорони здоров`я на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину, покладається саме на винну особу, яка вчинила цей злочин, і заподіяла шкоду здоров`ю потерпілої, як умисними, так і необережними діями. Таким чином, законодавець відмежовує поняття витрат на лікування потерпілого від злочину та інституту шкоди, відповідальність за заподіяння якої не завжди покладається на винну особу. Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 07 липня 1995 року №11 "Про відшкодування витратна стаціонарне лікування особи,яка потерпіла від злочину,та судових витрат" питання про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого вирішується згідно з Порядком обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 16 липня 1993 року № 545. Як передбачено цим Порядком, сума коштів, що підлягає відшкодуванню, визначається закладом охорони здоров`я, в якому перебував на лікуванні потерпілий, з урахуванням кількості ліжко-днів, проведених ним у стаціонарі, та щоденної вартості його лікування. Термін і обґрунтованість перебування потерпілого від злочину на стаціонарному лікуванні визначається на підставі даних лікувального закладу, де він перебував на лікуванні. До справи має бути приєднана довідка-розрахунок бухгалтерії цього закладу із записом про вартість одного ліжко-дня та загальну суму фактичних витрат на лікування потерпілого. Витрачені на стаціонарне лікування кошти підлягають відшкодуванню у повному обсязі і зараховуються до відповідного державного бюджету залежно від джерел фінансування закладу охорони здоров`я або на рахунок юридичної особи, якій належить заклад. Пунктом 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 07.07.1995 № 11"Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи,яка потерпіла від злочину,та судових витрат" постановлено звернути увагу судів на те, що відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого від злочину можливе лише тоді, коли є причинний зв`язок між злочинними діями чи бездіяльністю винної особи та перебуванням потерпілого на такому лікування. Пунктом 3 "Порядку обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.07.1993№ 545 встановлено, що визначена сума коштів на лікування потерпілого стягується судом з обвинуваченого або фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, при ухваленні вироку за позовом закладу охорони здоров`я або прокурора. У разі коли при ухваленні вироку сума коштів, витрачених на стаціонарне лікування потерпілого, ще не була визначена і рішення про їх відшкодування не було прийнято, стягнення провадиться в порядку цивільного судочинства за позовом вказаних юридичних осіб. У такому ж порядку відшкодовуються витрати на стаціонарне лікування особи, яка постраждала від злочину, в разі закриття кримінального провадження за нереабілітуючими обставинами. Згідно з вказаним Порядком сума коштів, яка підлягає відшкодуванню, визначається закладом охорони здоров`я, в якому перебував на лікуванні потерпілий, виходячи з кількості ліжко-днів, проведених ним в стаціонарі та вартості витрат на його лікування в день. Кількість ліжко-днів визначається на підставі медичної картки стаціонарного хворого форма 003 (у) або інших документів, які підтверджують дати госпіталізації та виписки хворого із стаціонару лікувального закладу. Визначення суми витрат на лікування потерпілого за один ліжко-день провадиться виходячи з фактичної кількості ліжко-днів і загальної суми фактичних витрат за місяць (в якому проводилось лікування) на утримання лікувального закладу, за винятком витрат на капітальні вкладення, капітальний ремонт і придбання інвентаря та обладнання. Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Ухвалою Полтавського районного суду Полтавської області від 06.02.2024 у справі №545/36/24 [PERSON] звільнено від кримінальної відповідальності за вчинене ним кримінальне правопорушення, за ч.1 ст.286 КК України, на підставі ст.46 КК України, у зв`язку з примиренням з потерпілим, а кримінальне провадження за його обвинуваченням - закрито. Вказана ухвала суду набрала законної сили 14.02.2024 року (а.с. 30-31). Встановлено, що 06.08.2023 близько 13:40 год в світлий час доби, [PERSON] , у порушення вимог п. 2.1 а) Правил дорожнього руху України, не маючи посвідчення на право керування транспортними засобами керував мотоциклом ММВ3 - 3.112.11 реєстраційний номер [NUMBER] , та рухався по вулиці Пилипа Орлика у с. Зінці, Полтавського району, Полтавської області, з боку вул. Садова у напрямку вул. Шкільна, в районі заокруглення дороги в ліво по напрямку його руху, зі швидкістю 50 км/год., тобто не обрав безпечну швидкість руху, не врахував дорожню обстановку, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, в районі будинку 40А, виїхав за межі проїзної частини дороги на праве узбіччя, де в подальшому скоїв наїзд на нерухому перешкоду у вигляді електроопори. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, пасажир мотоцикла ММВ3 - 3.112.11 реєстраційний номер 5517ПОИ малолітня [PERSON] , [INFO] , отримала тілесні ушкодження у вигляді: закритих компресійно-уламкових переломів тіл хребців L3-L4 ІІ-го ступеню зі зміщенням вперед, компресійного перелому тіла Th12 I-го ступеню; закритого перелому нижньої третини лівого передпліччя зі зміщенням; рваної рани м`яких тканин лівої гомілки та саден шкіри верхніх та нижніх кінцівок, які кваліфікуються як ушкодження середнього ступеню тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я. За вищевказаних обставин, причиною вказаної дорожньо-транспортної пригоди та її наслідків стало порушення водієм мотоцикла MMB3 - 3.112.11 реєстраційний номер 5517ПОИ, [PERSON] вимог п. 12.1 Правил дорожнього руху України, згідно з якими: 12.1. Під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним. Порушення вимог п. 12.1. Правил дорожнього руху України водієм [PERSON] з технічної точки зору знаходяться в причинному зв`язку з виникненням даної пригоди та [PERSON] мав технічну можливість уникнути даної дорожньо-транспортної пригоди, шляхом виконання ним вимог п. 12.1. Правил дорожнього руху України (а.с. 30-31). [PERSON] обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, тобто порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження. Потерпілою у вказаному кримінальному провадженні визнано [PERSON] , [INFO] . У ході досудового розслідування та судового розгляду даного кримінального провадження цивільний позов про стягнення витрат на лікування потерпілого від злочину не заявлявся. Згідно відповіді КП «Дитяча міська клінічна лікарня Полтавської міської ради» з вих.№2397 від 22.12.2023 року, [PERSON] , [INFO] , знаходилася на лікуванні в ортопедо-травматологічному відділенні та у відділенні медичної реабілітації КП «ДМКЛ Полтавської міської ради» з 06.08.2023 по 12.09.2023, загалом 37 ліжко-днів. Загальна сума витрат КП «ДМКЛ Полтавської міської ради» склала 58 977, 16 грн., з яких: за рахунок коштів Полтавської міської територіальної громади - 8 112,39 грн; за рахунок коштів НСЗУ - 50 864,77 грн (а.с. 12). Відповідно до листа Національної служби здоров`я України вих.№24610/2-16-25 від 10.06.2025 року, листа Департаменту охорони здоров`я Полтавської міської ради вих.№01-08-01.2-11/444 від 10.06.2025 року, інформація щодо добровільного відшкодування [PERSON] витрат на лікування [PERSON] відсутня (а.с. 16-18, 21-23). Статтею 18 Закону України «Основи законодавства про охорону здоров`я» визначено, що фінансове забезпечення охорони здоров`я може здійснюватися за рахунок коштів Державного бюджету України та місцевих бюджетів, коштів юридичних та фізичних осіб, а також з інших джерел, не заборонених законом. Кошти Державного бюджету України та місцевих бюджетів, призначені на охорону здоров`я, використовуються, зокрема, для забезпечення медичної та реабілітаційної допомоги населенню, фінансування державних цільових і місцевих програм охорони здоров`я та фундаментальних наукових досліджень у цій сфері. Фінансове забезпечення державних та комунальних закладів охорони здоров`я - бюджетних установ здійснюється відповідно до бюджетного законодавства. Статтею 4 Закону України «Про місцеве самоврядування в України» одним із основних принципів місцевого самоврядування визначено поєднання місцевих і державних інтересів. Відповідно до ст. 10 Закону України «Про місцеве самоврядування в України» сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами. Відповідно до ст. 17 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» відносини органів місцевого самоврядування з підприємствами, установами та організаціями, що перебувають у комунальній власності відповідних територіальних громад, будуються на засадах їх підпорядкованості, підзвітності та підконтрольності органам місцевого самоврядування. Відповідно до Положення про Національну службу здоров`я України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27.12.2017 року №1101, Національна служба здоров`я України (НСЗУ) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра охорони здоров`я, який реалізує державну політику у сфері державних фінансових гарантій медичного обслуговування населення. Згідно з пунктом 3 частини 5 Положення, НСЗУ з метою організації своєї діяльності забезпечує ефективне і цільове використання бюджетних коштів. Пунктом 5 частини першої статті 7 Закону України «Про державні фінансові гарантії медичного обслуговування населення» однією з основних функцій визначено укладення договорів про медичне обслуговування населення за програмою медичних гарантій. Згідно з частиною першою статті 3 Закону України «Про державні фінансові гарантії медичного обслуговування населення» передбачено, що держава гарантує повну оплату згідно з тарифом за рахунок коштів Державного бюджету України надання громадянам необхідних їм медичних послуг та лікарських засобів, що передбачені програмою медичних гарантій. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 2 Закону України «Про державні фінансові гарантії медичного обслуговування населення» програма медичних гарантій - це програма, що визначає перелік та обсяг медичних послуг (включаючи медичні вироби) та лікарських засобів, повну оплату надання яких пацієнтам держава гарантує за рахунок коштів Державного бюджету України згідно з тарифом, для профілактики, діагностики, лікування та реабілітації у зв`язку з хворобами, травмами, отруєннями і патологічними станами, а також у зв`язку з вагітністю та пологами. Медичні послуги потерпілій від кримінального правопорушення [PERSON] надані КП «ДМКЛ Полтавської міської ради» частково оплачені з бюджету Полтавської територіальної громади та НСЗУ за програмою медичних гарантій як замовником медичних послуг за рахунок коштів Державного бюджету України. Механізм використання коштів, передбачених у державному бюджеті за програмою «Реалізація програми державних гарантій медичного обслуговування населення» (КПКВК 2308060) визначено «Порядком використання коштів, передбачених у державному бюджеті на реалізацію програми державних гарантій медичного обслуговування населення», затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 24.12.2019 №1086. Згідно Порядку Національна служба здоров`я України є розпорядником бюджетних коштів нижчого рівня та відповідальним виконавцем бюджетної програми. Невідшкодування вищезазначених коштів державного бюджету, витрачених Полтавською міською радою та НСЗУ порушує економічні інтереси держави, а дотримання законодавства у цій сфері суспільних відносин безперечно становить суспільний інтерес. Враховуючи вищевказане, прокурором доведено належними та допустимими доказами факт витрат, понесених Полтавською міською радою та Національною службою здоров`я України на стаціонарне лікування потерпілої від кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, вчиненого [PERSON] . З урахуванням наведеного, аналізуючи надані сторонами докази та встановлені обставини, суд приходить до висновку, що [PERSON] , як особа, яка вчинила кримінальне правопорушення, в силу ст.1206 ЦК України зобов`язаний відшкодувати витрати Полтавської міської ради та Національної служби здоров`я України на лікування потерпілої [PERSON] , а тому позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Враховуючи, що позивач звільнений від сплати судового збору, відповідно до ч. 1, ч.6\~статті 141 ЦПК України\~належна сума (3028,00 грн.) стягується з відповідача на користь держави. На підставі викладеного та

Outcome: approved