Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-08 00:00:00

Позивач [PERSON] , в інтересах якої діє адвокат Семусь Т.А., звернулася до суду із позовом до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - Управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради про позбавлення відповідача батьківських прав відносно дочки [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування вимог позивач вказала, що з 01 липня 2010 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, який розірвано рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 05 лютого 2015 року. Від даного шлюбу у них народилася дочка [PERSON] , [INFO] . Донька проживає разом з нею по [ADDRESS] та навчається у Тернопільській ЗОШ І-ІІІ ступенів №14 імені Б. Лепкого. Після розірвання шлюбу, відповідач не приймає участі у вихованні дочки. Вона самостійно займається вихованням дитини, дбає про забезпечення її побутових потреб та розвиток, створює належні умови для здобуття освіти та піклується про її здоров`я. Відповідач аліменти у добровільному порядку не сплачував, щомісячно допускав заборгованість . Посилаючись на наведене, просила задовольнити позов. Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 09 грудня 2024 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 13 січня 2025 року, яку занесено до протоколу судового засідання, зобов`язано Управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради надати висновок щодо доцільності позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно доньки [PERSON] , [INFO] . Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 31 березня 2025 року справу прийнято до провадження. Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 24 червня 2025 року, яку занесено до протоколу судового засідання, закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду. 10 січня 2025 року відповідач подав відзив на позовну заяву. Вказав, що заперечує позов, оскільки позбавлення його батьківських прав не відповідає інтересам доньки та жодним чином не сприятиме її гармонійному розвитку. Після розлучення між ним та позивачем склались неприязні відносини. Він намагався підтримувати зв`язок зі своєю донькою [PERSON] та налагодити відносини. Проте позивач постійно створювала перешкоди для спілкування, блокувала контакти в соціальних мережах та не відповідала на телефонні дзвінки. Аналогічний позов вже подавався позивачем у 2016 році, який залишений без розгляду за її заявою. Вказані дії позивача спрямовані на створення психологічного тиску на нього та дестабілізацію нормальних умов виховання доньки. Він завжди виконував свій обов`язок зі сплати аліментів та на даний час заборгованості по аліментах не має. Він проживає та працює за межами України, а тому до 2022 року частіше спілкувався із донькою, проводив разом час на прогулянках. Посилаючись на наведене, просив відмовити у задоволенні позову. В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали та просили задовольнити . Позивач пояснила, що після розірвання шлюбу відповідач не цікавився донькою, її життям. Аліменти почав сплачувати після 2016 року, однак завжди допускав заборгованість. Донька вважає своїм батьком [PERSON] , який піклується про неї та займається її вихованням. За час розгляду справи позивач не змінив свого ставлення щодо виховання доньки. Просила задовольнити позов. Відповідач у судове засідання не з`явився, хоча про час та місце був повідомлений належним чином. Відповідач був присутній у попередніх судових засіданнях, категорично заперечив щодо позбавлення його батьківських прав. Представник відповідача- адвокат Ніколаєва Г.Г. заперечила щодо задоволення позову. Зазначила, що відповідач, можливо, не в повній мірі належним чином виконував свій обов`язок щодо виховання доньки, однак бажає змінити своє ставлення щодо доньки. Поживання окремо від доньки та наявність хороших стосунків із вітчим, не є підставою для позбавлення його батьківських прав. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, хоча про час та місце був повідомлений у встановленому законом порядку. Попередньо подав заяву про розгляд справи без їх участі. Судом встановлено, що з 01 липня 2010 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 05 лютого 2015 року. Від даного шлюбу [INFO] народилася донька [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 15 лютого 2012 року, виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану Тернопільського міського управління юстиції, про що зроблено актовий запис за №351. Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 05 лютого 2015 року стягнуто з [PERSON] аліменти на [PERSON] у розмірі 600 грн щомісячно, починаючи з 22 січня 2015 року до досягнення дитиною повноліття. Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 05 лютого 2015 року змінено спосіб стягнення аліментів, та вирішено стягувати із [PERSON] аліменти на утримання дочки в розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу) щомісяця, але не менше за 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з дня набрання цим рішенням суду законної сили і до досягнення дитиною повноліття. Стягнуто із [PERSON] на користь [PERSON] неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів за період з 01листопада 2019 року по 30 червня 2020 року в розмірі 7501,58 грн. 26 квітня 2018 року позивач зареєструвала шлюб із [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про шлюб серій [NUMBER] від 26 квітня 2018 року, виданим Тернопільським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області. Після одруження змінила прізвище на « [PERSON] ». Від даного шлюбу у позивачки є два сини, [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , що стверджується свідоцтвами про народження серії [NUMBER] від 30.06.2021 року, серії [NUMBER] від 14.03.2019року. Згідно витягів про реєстрацію місця проживання особи №9028/28-03 від 02 серпня 2022 року та №9029/28-03 від 02 серпня 2022 року, виданих Відділом реєстрації проживання особи Управління державної реєстрації Тернопільської міської ради встановлено, що [PERSON] та [PERSON] зареєстровані по [ADDRESS] . Як вбачається із довідки №882 від 07 жовтня 2024 року, виданої Дочірнім підприємством «Наш дім» приватного підприємства «Наш дім», [PERSON] проживає разом з матір`ю [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] [PERSON] , [PERSON] по [ADDRESS] . З довідки №22 від 26 вересня 2024 року, виданої Тернопільським закладом дошкільним освіти (ясла-садок) №36 Тернопільської міської ради слідує, що [PERSON] відвідувала дошкільний заклад з 2014 по 2018 рік. Під час перебування в закладі дитину забирали з садочку мати, розвитком та успішністю дочки цікавиться мати, оплату за ТЗДОЯС проводила матір [PERSON] . Відповідно до довідки Тернопільської початкової школи №1 Тернопільської міської ради за №83 від 25 липня 2022 року встановлено, що [PERSON] зарахована до 1-А класу з 01 вересня 2018 року. Безпосередній контакт зі школою підтримує мати [PERSON] . Згідно характеристики за №190/02-12 від 26 вересня 2025 року, складеної Тернопільською загальноосвітньою школою І-ІІІ ступенів №14 іменні Богдана Лепкого, [PERSON] є ученицею 7-Д класу. Мати приділяє належну увагу вихованню дитини, регулярно відвідує батьківські збори, цікавиться життям дитини. Як слідує з декларації №0001-093К-ХХЕ00, [PERSON] надаються послуги первинної медичної допомоги Тернопільська міська дитяча комунальна лікарня, лікар, декларація укладена законний представником - [PERSON] . Згідно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів за період з лютий 2021 року по вересень 2024 року слідує, що станом на вересень 2024 року у [PERSON] відсутня заборгованість зі сплати аліментів. Як вбачається з психологічного висновку від 04 листопада 2024 року складеного психологом [PERSON] , взаємовідносини між [PERSON] та її батьком, [PERSON] , характеризуються емоційною віддаленістю, відсутністю позитивного досвіду спілкування. Дитина не відчуває підтримки та любові батька, що призвело до формування в неї негативного ставлення до контактів з ним. З висновку органу опіки та піклування Тернопільської міської ради від 12 березня 2025 року за № 322, затвердженого рішенням виконавчого комітету Тернопільської міської ради слідує, що [PERSON] був відсутній на засіданні комісії з питань захисту прав дитини, однак подав письмові пояснення, заперечив щодо позбавлення батьківських прав. Пояснив, що через напружені відносини між ним та колишньою дружиною, стосунки із донькою поступово погіршувались. Після розлучення він намагався налагодити зв`язок із донькою. Він працює за межами України, а тому до 2022 року бачився із донькою частіше, проводили разом час на прогулянках Останній раз спілкувався за допомогою Інтерне зв`язку. Враховуючи наведене, орган опіки та піклування прийшов до висновку про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] щодо дочки [PERSON] . Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] , яка є матір`ю позивача, суду пояснила, що відповідач залишив сім`ю, коли [PERSON] був один рік. Вона проживала разом з донькою та [PERSON] до досягнення останньою шести років. Чула, що відповідач спілкувався з донькою, коли саме не знає. Свідок [PERSON] , яка є подругою позивача, пояснила, що є хресною матір`ю [PERSON] , часто спілкується з останньою. Знає, що відповідач давно не спілкується з донькою, раніше спілкувався раз на рік. [PERSON] не бажає спілкуватися з батьком та хоче взяти прізвище матері. В судовому засіданні була заслухана дитина [PERSON] , пояснила, що проживає разом з матір`ю, вітчимом та братами. Між ними склались теплі та доброзичливі відносини. Позов матері підтримує, оскільки батько з нею не спілкується та не приймає участі в її вихованні. Останній раз телефонував до неї у лютому 2025 року на її день народження. Суд, розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, дослідивши та оцінивши наявні у справі докази, прийшов до наступного висновку. Відповідно до вимог частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Забезпечення найкращих інтересів дитини - дії та рішення, що спрямовані на задоволення індивідуальних потреб дитини відповідно до її віку, статі, стану здоров`я, особливостей розвитку, життєвого досвіду, родинної, культурної та етнічної належності та враховують думку дитини, якщо вона досягла такого віку і рівня розвитку, що може її висловити (абзац четвертий частини першої статті 1 Закону України «Про охорону дитинства»). Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»). Частиною сьомою статті 7 СК України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Згідно з вимогами частинами першою-четвертою статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності (частина перша статті 155 СК України). Відповідно до вимог статті 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти. Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо і лише при наявності вини у діях батьків. Вказані правові висновки викладені в Постанові Верховного Суду у складі Касаційного цивільного суду від 25 січня 2023 року у справі № 462/4705/19. При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьками обов`язків по вихованню, а також встановити, що батько чи мати ухиляється від їх виконання свідомо, тобто, що систематично, незважаючи на всі інші заходи попередження та впливу, продовжує не виконувати свої батьківські обов`язки, і, такі засоби впливу виявилися безрезультатними. Відповідно до вимог частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді цієї категорії справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і потрібно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. У справі «Мамчур проти України» від 16 липня 2015 року (заява № 10383/09) Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте потрібно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку треба враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (§ 100). У § 54, 57, 58 рішення ЄСПЛ «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року, заява № 31111/04, зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини. Питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини. В оцінці обставин справи, суд, виходить з того, що першочергове значення мають якнайкращі інтереси дитини, оцінка яких включає знаходження балансу між усіма елементами, необхідними для прийняття рішення. Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та інші), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування потрібно вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Відповідно до вимог статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (стаття 80 ЦПК України). Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19) сформульовано висновки про те, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину потрібно доказувати так, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тож певна обставина може вважатися доведеною, якщо інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс. Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів. Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування всіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язками, відносинами і залежностями. Таке з`ясування запобігає однобічності та забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення. В оцінці доводів позову суд застосовує системний аналіз норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, та враховує, що позбавлення батьківських прав як крайній захід впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращий бік неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Позивач звертаючись до суду із вказаним позовом, посилалася на те, що відповідач не бере участі у вихованні дитини, не цікавиться донькою, не виконує батьківські обов`язки, що є достатньою підставою для позбавлення його батьківських прав та відповідатиме інтересам дитини. Водночас, при розгляді даної справи судом не встановлено, що відповідач ухиляється від виконання батьківських обов`язків свідомо, тобто, що він систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжує не виконувати свої батьківські обов`язки, оскільки такі обставини не підтверджені належними та достатніми доказами. Як вже зазначалось судом, умовою по ухиленню від обов`язків по вихованню дитини, як підстава позбавлення батьківських прав, передбачена п. 2. ч.1 ст. 164 СК України, може бути лише винна поведінка особи, свідоме нехтування нею своїми батьківськими обов`язками. Відповідні докази умисного ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідача відносно дитини в матеріалах справи відсутні. Відповідно до роз`яснень викладених у постанові Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30.03.2007 за №3, позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Відповідно до вимог ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року (далі - Декларація), у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю (батьком). Також, Верховних Суд у справі №211/559/16-ц від 01.11.2017 року зауважив, що позбавлення батьківський прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини та допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Суд критично оцінює довідки з дошкільного та навчального закладів, психологічний висновок, оскільки такі докази не є достатніми для позбавлення відповідача батьківських прав, так як беззаперечно не підтверджують факт свідомого ухилення батька від виконання обов`язків з виховання дитини. Також, суд критично оцінює покази свідка [PERSON] , [PERSON] , які є відповідно близьким родичем та хорошою подругою позивача, а тому вони можуть бути зацікавленими в результатах розгляду справи. Більше того, надані ними пояснення не підтверджують обставин, які б свідчили про умисне ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків відносно дитини. Суд не погоджується з висновком органу опіки та піклування щодо доцільності позбавлення відповідача батьківських прав, оскільки такий висновок є передчасним, недостатньо обґрунтованим та таким, що суперечить на даний час інтересам дитини, батька і засадам справедливості. У цьому висновку не наведено підстав та аргументів, які б вказували на доцільність позбавлення відповідача батьківських прав, а лише зазначена констатація безспірних фактів щодо відносин сторін та їх дитини, не зазначено, яка робота проведена органом опіки та піклування із відповідачем щодо врегулювання даного конфлікту, не вказано про встановлені фактичні обставини ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків щодо виховання дитини. Тобто, такий висновок не містить однозначних обставин, які б вказували на наявність підстав для застосування відносно відповідача такого крайнього заходу, як позбавлення батьківських прав. Навпаки, в судовому засідання встановлено, що відповідач не втратив інтерес до дитини та намагається налагодити контакт із донькою. Відповідач приймав участь у судовому розгляді справи особисто та через представника, категорично заперечив позовні вимоги та повідомив, що бажає змінити своє ставлення щодо виховання доньки. Вказані дії відповідача свідчать про бажання останнього брати участь у вихованні доньки, прикласти свої зусилля і змінити ставлення до виконання батьківських обов`язків. Ті обставини, що між батьком та донькою на даний час склались напружені відносити та донька, з певних причин, не бажає спілкуватись із батьком, без надання доказів його винної поведінки та свідомого нехтування ним своїми батьківськими обов`язками, не є підставою для позбавлення батьківських прав. Судом встановлено, що між колишнім подружжям, існують конфліктні відносини, а тому сама по собі відсутність спілкування між батьком та дитиною, за таких обставин, не є підставою для вжиття крайнього заходу сімейно-правової відповідальності - позбавлення батьківських прав. Сам по собі той факт, що донька не бажає спілкуватись із батьком та має більш тісний зв`язок із матір`ю, вітчимом, з якими спільно проживає, не свідчить про свідоме, винне ухилення батька від виконання покладених на нього обов`язків щодо виховання доньки та не є підставою для позбавлення його батьківських прав. Позивачкою не подано до суду доказів негативної характеристики відповідача чи вчинення ним неправомірних дій. Сама по собі заборгованість відповідача по сплаті аліментів не є обставиною, з якою закон - норми статті 164 СК України пов`язують позбавлення відповідача батьківських прав. Таким чином, суд вважає, що позивачем не доведено, що поведінка відповідача відносно дитини є свідомим нехтуванням ним своїми батьківськими обов`язками та наявність в його діях вини. Позивач не довела та не надала суду доказів того, в чому полягає захист інтересів дитини шляхом позбавлення батька по відношенню до дитини батьківських прав та доказів, які б безспірно свідчили про умисне ухилення відповідачем від виконання батьківських обов`язків відносно дитини. Враховуючи вищенаведені вимоги закону, встановленні обставини справи та те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які порушують батьківські обов`язки, суд вважає, що у задоволенні позову [PERSON] про позбавлення батька батьківських прав щодо доньки [PERSON] слід відмовити. Суд вважає, що на даний час, поданий позов є передчасним. Водночас, суд вважає, що в діях відповідача частково має місце неналежне виконання батьківських обов`язків відносно доньки, а тому його слід попередити про необхідність змінити ставлення до виконання своїх батьківських обов`язків щодо виховання дочки [PERSON] , оскільки ухилення від них є підставою для позбавлення батьківських прав

Outcome: dismissed