Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-08 00:00:00

До Приморського районного суду м.Одеси 15.05.2025 року через систему Електронни й суд надійшов позов [PERSON] , [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , за яким просили визнати дійсним договір №98.03-393 купівлі-продажу нерухомого майна - квартири [ADDRESS] , укладений між продавцями [PERSON] , [PERSON] , яка діяла від себе особисто та від імені неповнолітньої доньки [PERSON] , 1981 року народження, та на підставі довіреності від імені [PERSON] ; та покупцями [PERSON] , яка діяла від себе особисто та від імені неповнолітньої доньки [PERSON] , 1989 року народження, Жовтневою Філією Одеської Спеціалізованої Біржи Нерухомості [INFO] . Також просили визначити, що частки [PERSON] та [PERSON] в квартирі [ADDRESS] , становлять по 1/2 частки. В обґрунтування позову зазначила, що 28.03.1998 року [PERSON] , [PERSON] , яка діяла від себе особисто та від імені неповнолітньої доньки [PERSON] , 1981 р.н., та на підставі довіреності від імені [PERSON] , як продавці, та позивачка [PERSON] , яка діяла від себе особисто та діючи в інтересах неповнолітньої доньки [PERSON] , 1989 р.н., як покупець, уклали на Одеській Спеціалізованій Біржі\~Нерухомості (Жовтнева\~Філія)\~Договір №98.03-393\~купівлі-продажу\~нерухомого майна,\~придбавши у\~відповідачів квартиру\~ [ADDRESS] ,\~яка складається\~з трьох\~кімнат,\~житловою площею\~37,3\~кв.м,\~загальною площею\~56,0\~кв.м.\~Зазначена квартира\~належала відповідачам\~ [PERSON] ,\~ [PERSON] ,\~ [PERSON] \~та [PERSON] \~на підставі\~свідоцтва про\~право власності\~на житло,\~виданого УЖКГ\~Одеської міської\~ради народних\~депутатів від\~17.02.1998\~року за №8-8855, зареєстрованого в МБТІ м.Одеси 23.02.1998 року за №640 стор.148 кн.231 пр. Позивачі посилалися на те, що сторони договору купівлі-продажу домовилися щодо усіх його істотних умов, що підтверджується відповідним письмовим договором, і відбулося повне виконання договору. Зазначений договір був зареєстрований в КП «ОМБТІ та РОН» 06.04.1998 року та вчинено запис у реєстровій книзі за №231 пр. стор.149 р.№640, але вказаний договір нотаріально посвідчений не був. Оскільки позивачі є співвласниками квартири, просили визначити що їх частки у спірній квартирі становить по 1/2. У зв`язку з тим, що позивачки не мають можливості розпоряджатися своїм майном на власний розсуд, через відсутність нотаріально посвідченого договору, були змушені звернутися до суду з зазначеним позовом. Матеріали позову суддя отримала 16.05.2025 року. До суду 21.05.2025 року надійшли відповіді з ВОМІРМП УПРЕ ГУ ДМС в Одеській області щодо місця реєстрації відповідачів. Зазначені відповіді суддя отримала 22.05.2025 року. Ухвалою суду від 21.05.2025 року позовну заяву було залишено без руху та надано позивачу строк на усунення недоліків позову. Недоліки позову були усунуті 26.05.2025 року. З 26.05.2025 року по 29.05.2025 року суддя Домусчі Л.В. перебувала у відпустці. Заяву про усунення недоліків суддя отримала 30.05.2025 року. Ухвалою суду від 30.05.2025 року відкрито провадження у справі, призначено справу до судового розгляду в загальному позовному провадженні з призначенням підготовчого засідання на 30.06.2025 року. 10.06.2025 року представник [PERSON] адвокат Племениченко Г.В. через систему Електронний суд надав клопотання, яким просив долучити до матеріалів справи довідку КП «БТІ» ОМР №54918/04-04 від 02.06.2025 року про реєстрацію права власності на квартиру станом на 31.12.2012 року. У підготовче засідання призначене на 30.06.2025 року учасники справи не з`явилися, 13.05.2025 року представник [PERSON] адвокат Племениченко Г.В. через систему Електронний суд надав заяву, в якій просив закрити підготовче засідання по справі та призначити її до розгляду по суті, справу просив розглядати за відсутністю сторони позивачки. Ухвалою суду від 30.06.2025 року закрито підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду по суті на 03.09.2025 року. У судове засідання 03.09.2025 року з`явився представник позивачів - адвокат Племениченко Г.В., інші учасники справи не з`явилися. Протокольною ухвалою суду розгляд справи відкладено на 09.10.2025 року у зв`язку з неявкою відповідачів. У судове засідання призначене на 09.10.2025 року [PERSON] та [PERSON] не з`явилися, представник позивачів - адвокат Племениченко Г.В. через систему Електронний суд надав заяву, в якій позовні вимоги підтримав, просив задовольнити в повному обсязі, справу просив розглядати без участі позивачів. Інші учасники процесу у судове засідання не з`явилися, про час, дату та місце судового розгляду були повідомлені належним чином, відзив суду не надавали. Крім того,\~відповідачі [PERSON] ,\~ [PERSON] \~та [PERSON] \~у судові\~засідання 03.09.2025 року та 09.10.2025 року були викликані через оголошення на веб-порталі судової влади України. Відповідно до ст.268 ЦПК України, датою складання повного тексту рішення є 20.10.2025 року. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог, у зв`язку з чим позов підлягає задоволенню на підставі наступного. Відповідно до ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Згідно з ч.1 ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном (ст.317 ЦК України). Згідно з частиною першою статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Судом встановлено,\~що 28.03.1998 року [PERSON] , яка діяла від себе особисто та від імені неповнолітньої доньки [PERSON] , 1989 року народження, уклала на Одеській Спеціалізованій Біржі Нерухомості (Жотвнева Філія) Договір №98.03-393 купівлі-продажу нерухомого майна, придбавши у відповідачів [PERSON] та [PERSON] , яка діяла від себе особисто та від імені неповнолітньої доньки [PERSON] , 1981 року народження, та від імені [PERSON] на підставі довіреності квартиру [ADDRESS] (а.с.16-17). З договору вбачається, що зазначена квартира належала [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого УЖКГ Одеської міської ради народних депутатів від 17.02.1998 року за №8-8855, зареєстрованого в МБТІ м.Одеси 23.02.1998 року за №640 стор.148 кн.231 пр. (а.с.16 зв.). Також з Договору №98.03-393 купівлі-продажу нерухомого майна від 28.03.1998 року вбачається, що квартиру [ADDRESS] складається з трьох кімнат, житловою площею 37,3 кв.м, загальною площею 56,0 кв.м (а.с.16 зв.). За позивачками [PERSON] та [PERSON] зазначений договір був зареєстрований в Одеському МБТІ та РОН 06.04.1998 року та вчинено запис у реєстровій книзі за №231 пр. стор.149 р.№640 (а.с.17 зв.). З відповіді КП «БТІ» Одеської міської ради від 02.06.2025 року за №54918/04-04 вбачається, що станом на 31.12.2012 року, згідно із записом у реєстровій книзі, право власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] , зареєстровано за фізичними особами « [PERSON] , [PERSON] » (ПІБ вказане російською мовою згідно з правовстановлюючим документом) (у правовстановлюючому документі форма власності та розмір часток не вказані) на підставі Договору №98.03.393 купівлі-продажу нерухомого майна, зареєстрованого Жовтневою Філією Одеської Спеціалізованої Біржи Нерухомості 28.03.1998 року. Реєстраційний запис зроблено 06.04.1998 року за реєстровим номером 640 у реєстровій книзі 231 пр. на сторінці 149 (а.с.46). З копії свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] вбачається, що 27.03.2009 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано шлюб, після реєстрації шлюбу прізвище дружини змінено на « [PERSON] » (а.с.11). Співвласниками спірної квартири [ADDRESS] є [PERSON] та її донька [PERSON] , проте в Договорі №98.03-393 купівлі-продажу нерухомого майна від 28.03.1998 року не визначений розмір їх часток. На теперішній час у позивачів виникають проблеми через відсутність нотаріально посвідченого договору. Статтями 16, 328 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути в тому числі і визнання права; право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Відповідно до ст.224 ЦК Української РСР (в редакції 1963 року) за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно та сплатити за нього певну грошову суму. Статтею 153 ЦК Української РСР, було передбачено, що договір вважається укладеним, коли між сторонами в потрібній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї з сторін повинно бути досягнуто згоди. Згідно зі ст.227 ЦК Української РСР договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу). Договір купівлі-продажу жилого будинку підлягає реєстрації у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів. Відповідно до ч.2 ст.47 ЦК Української РСР, якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. Відповідно до ст.15 Закону України «Про товарну біржу» угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Угода вважається укладеною з моменту її реєстрації на біржі. Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у Постанові від 12 вересня 2018 року по справі 522/50/16-ц погодився з судами нижчих інстанцій, що визнали дійсним договір купівлі-продажу, виходячи з того, що на час виникнення спірних правовідносин між сторонами, крім норм Цивільного Кодексу Української РСР 1963 року (далі - ЦК Української РСР), чинним був Закон України «Про товарну біржу», відповідно до статті 15 якого правочини, зареєстровані на біржі, надалі нотаріальному посвідченню не підлягали. Тобто, законодавець на час виникнення спірних правовідносин не вимагав нотаріального посвідчення договору відчуження нерухомості у разі укладання цього договору на товарній біржі, а тому договір і не був нотаріально посвідчений. При цьому, суд звертає увагу на те, що до спірних правовідносин не підлягає застосуванню стаття 220 ЦК України (зокрема й в частині доведеності ухилення сторони від нотаріального посвідчення договору), який набрав чинності з 01 січня 2004 року, тобто після укладення договору купівлі-продажу. У свою чергу, частиною другою статті 47 ЦК Української РСР передбачено право суду визнати не посвідчений нотаріально договір дійсним, якщо сторони домовились щодо всіх важливих умов договору, що підтверджується письмовими доказами і відбулось повне або часткове виконання договору. Таким чином, Договір №98.03-393 купівлі-продажу нерухомого майна квартири [ADDRESS] , загальною площею 56,0 кв.м, укладений 28.03.1998 року Жовтневою Філією Одеської Спеціалізованої Біржи Нерухомості між продавцями [PERSON] , [PERSON] , яка діяла від себе особисто та від імені неповнолітньої доньки [PERSON] , 1981 року народження, та на підставі довіреності від імені [PERSON] ; та покупцями [PERSON] , яка діяла від себе особисто та від імені неповнолітньої доньки [PERSON] , 1989 року народження, підлягає визнанню дійсним. Нормами ч.ч.1, 2 ст.355 ЦК України встановлено, що майно, яке є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності, при цьому майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Відповідно до ч.1 ст. 356 ЦК України, власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Згідно ст.358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Оскільки законом встановлено, що у разі виділу майна, що є у спільній сумісній власності, частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, а Договором №98.03-393 купівлі-продажу нерухомого майна договору від 28.03.1998 року не встановлено іншого, суд вважає за можливе визнати що частки у праві спільної сумісної власності на квартиру [ADDRESS] є рівними, а саме: частка [PERSON] в квартирі [ADDRESS] становить 1/2 частки квартири, та частка [PERSON] в квартирі [ADDRESS] становить 1/2 частки квартири, Право на звернення до суду (право на захист у процесуальному розумінні) гарантується Конституцією України та законами України, у тому числі ст.ст.15, 16 ЦК України та ст.ст.1, 4, 5 ЦПК України, і може бути реалізоване, зокрема, коли особа вважає, що її право не визнається. У разі доведення в установленому законодавством порядку обставин, якими обґрунтовувалися вимоги, особа має суб`єктивне матеріальне право на їх задоволення. Суд вважає, що позивачі позбавлені з урахуванням викладених причин розпорядитися належним їм майном, таким чином цей спір підлягає розгляду судом, за результатами такого розгляду встановлено, що позов є обґрунтованим і підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved