Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-19 00:00:00

Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «АРКС» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Свої вимоги мотивує тим, що 12 жовтня 2023 року о 08 год. 30 хв. у місті Вінниці по вул. Лебединського, 4А, сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Nissan Leaf», державний номерний знак [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , та автомобіля «Renault Sandero» державний номерний знак [NUMBER] . Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди обидва транспортні засоби отримали механічні пошкодження, чим заподіяно матеріальні збитки. Постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 30 листопада 2023 року у справі №127/32784/23 [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП, і накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу. На момент дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність власника автомобіля «Nissan Leaf», д.н.з. [NUMBER] , була застрахована в ПАТ «НАСК «ОРАНТА» за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №214467677. Майнові інтереси власника автомобіля «Renault Sandero» д.н.з. [NUMBER] були застраховані в АТ «СК «АРКС» за договором добровільного страхування наземного транспорту «Все включено» №170689Га3в від 06 червня 2023 року. Власник пошкодженого автомобіля «Renault Sandero» звернувся до АТ «СК «АРКС» із заявою про настання події 18 жовтня 2023 року. Згідно з актом огляду транспортного засобу від 18.10.2023, ремонтною калькуляцією №1.003.23.0 від 25.10.2023, рахунком-фактурою №ЧХС22-0064 від 18.10.2023, страховим актом №ARX3887906 від 26.10.2023, АТ «СК «АРКС» визнало подію страховим випадком та здійснило виплату страхового відшкодування в розмірі 77 131 грн. 84 коп., що підтверджується платіжним дорученням №1010278 від 27.10.2023. ПАТ «НАСК «ОРАНТА», у межах обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, здійснило виплату страхового відшкодування в сумі 54 477 грн. 35 коп., згідно з платіжною інструкцією №62101 від 11.12.2023 року, із застосуванням коефіцієнта фізичного зносу 0,4523, що відповідає вимогам пунктів 7.387.39 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів. У зв`язку з недостатністю страхової виплати для повного відшкодування шкоди АТ «СК «АРКС» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою 17917 грн. 33 коп., а також судового збору в розмірі 3 028 грн. У відзиві на позов відповідач просив відмовити у задоволенні позову в повному обсязі, посилаючись на те, що позивач у позовній заяві безпідставно вказав, що досудові заходи врегулювання спору не проводились, хоча претензія від 05.03.2024 року надсилалась відповідачу, і на неї була надана відповідь, що залишилася без реагування. Відповідно до позиції Великої Палати Верховного Суду (постанови від 03.10.2018 у справі №760/15471/15-ц, від 09.11.2021 та від 14.12.2021 у справі №147/66/17) основний тягар відшкодування шкоди покладається на страховика, а не на страхувальника, якщо сума завданої шкоди не перевищує ліміт відповідальності страховика, який на момент ДТП становив 160 000 грн. Розмір фактичних збитків не перевищує ліміт відповідальності страховика, а отже, у відповідача відсутній обов`язок сплачувати різницю. Витрати на правову допомогу становлять 12 000 грн згідно з договором про надання правової допомоги від 08.01.2025 року, які просить стягнути з позивача. На підставі ухвали судді Вінницького міського суду Вінницької області від 27.12.2024 прийнято позовну заяву ПАТ «Страхова компанія «АРКС» до [PERSON] про стягнення суми сплаченого страхового відшкодування до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Представник позивача адвокат Сечко С.В. в судовому засіданні підтримав заявлені позовні вимоги та просив суд їх задовольнити у повному обсязі відхиливши позицію представника відповідача, як необґрунтовану та безпідставну. Представник відповідача адвокат Покоєвич А.О. пітримав позицію викладену у відзиві на позов та зазначив, що розмір фактичних збитків не перевищує ліміт відповідальності страховика, а отже, у відповідача відсутній обов`язок сплачувати різницю. Витрати на правову допомогу становлять 12 000 грн згідно з договором про надання правової допомоги від 08.01.2025 року, які просить стягнути з позивача. Дослідивши матеріали справи, надані сторонами докази, доводи позовної заяви, заперечення (відзив) відповідача, надані ними пояснення, а також норми чинного законодавства, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з такого. Судом встановлено, що факт дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 12 жовтня 2023 року о 08:30 у м. Вінниці по вул. Лебединського, 4А, за участю автомобілів «Nissan Leaf» д.н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON] та «Renault Sandero» д.н.з. [NUMBER] , підтверджується матеріалами справи, зокрема копією постанови Вінницького міського суду Вінницької області від 30 листопада 2023 року у справі №127/32784/23, якою [PERSON] визнано винним у порушенні правил дорожнього руху, що призвело до ДТП, та притягнуто до адміністративної відповідальності за статтею 124 КУпАП. Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Вказана постанова набрала законної сили, а тому відповідно до положень статті 78 ЦПК України має преюдиційне значення для даної справи вина [PERSON] у спричиненні ДТП не підлягає повторному доказуванню. На момент дорожньо-транспортної пригоди майнові інтереси власника автомобіля «Renault Sandero», д.н.з. [NUMBER] , були застраховані в АТ «СК «АРКС» за договором добровільного страхування наземного транспорту «Все включено» №170689Га3в від 06.06.2023 року, а цивільно-правова відповідальність власника автомобіля «Nissan Leaf» д.н.з. [NUMBER] у ПАТ «НАСК «ОРАНТА» за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності №214467677. АТ «СК «АРКС» визнало настання страхової події, провело огляд транспортного засобу, склало страховий акт №ARX3887906 від 26.10.2023 та здійснило страхову виплату в розмірі 77 131 грн 84 коп, що підтверджується платіжним дорученням №1010278 від 27.10.2023. ПАТ «НАСК «ОРАНТА» на підставі зазначеного полісу ОСЦПВВНТЗ здійснило виплату 54477 грн 35 коп, розмір якої розраховано із урахуванням коефіцієнта фізичного зносу відповідно до пунктів 7.387.39 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів. Відповідно до частини першої статті 993 Цивільного кодексу України та статті 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який здійснив страхову виплату за договором майнового страхування, переходить у межах фактичних витрат право вимоги (регресу), яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяння шкоди. Таким чином, АТ «СК «АРКС», виплативши страхове відшкодування власнику пошкодженого автомобіля, набуло право регресної вимоги до особи, винної у спричиненні ДТП [PERSON] . Відповідно до статті 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страхова компанія винної особи відшкодовує витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу, з урахуванням зносу. Отже, законодавством передбачено, що у межах полісу ОСЦПВВНТЗ страхове відшкодування не покриває повністю реальну вартість відновлювальних робіт, якщо транспортний засіб мав певний ступінь фізичного зносу. Пунктом 1.6 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів визначено, що «фізичний знос» це втрата вартості транспортного засобу або його складників унаслідок часткової чи повної втрати первісних технічних властивостей порівняно з новими аналогами. Відповідно до пунктів 7.387.39 Методики, коефіцієнт фізичного зносу може застосовуватися у випадку інтенсивної експлуатації транспортного засобу, коли фактичний середньорічний пробіг перевищує нормативний удвічі. Як вбачається з матеріалів справи, річний фактичний пробіг автомобіля «Renault Sandero» становив 43 788 км, що більш ніж удвічі перевищує нормативний (19500 км). Тому застосування страховиком коефіцієнта зносу 0,4523 є правомірним і обґрунтованим. З огляду на це, виплата страховиком ПАТ «НАСК «ОРАНТА» суми 54 477,35 грн не покрила повної вартості відновлення транспортного засобу, а різниця між реальною шкодою (77 131,84 грн) та виплаченою сумою (59 214,51 грн) утворює суму 17 917,33 грн, яку АТ «СК «АРКС» виплатило потерпілому і тепер вимагає стягнути з винної особи у порядку регресу. Позиція Верховного Суду, викладена у постанові від 10 липня 2018 року у справі №922/1436/17, а також підтверджена в подальших рішеннях Великої Палати Верховного Суду (постанови від 03.10.2018 у справі №760/15471/15-ц, від 09.11.2021 та від 14.12.2021 у справі №147/66/17), полягає в тому, що: «Відповідач як страховик винної особи здійснює відшкодування шкоди з урахуванням зносу, тоді як різницю між реальною шкодою та виплатою, здійсненою з урахуванням зносу, повинен відшкодовувати заподіювач шкоди.» Страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів (стаття 1 Закону України «Про страхування»). Відповідно до статті 979 Цивільного кодексу (далі - ЦК України) за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Страхувальник вносить страховику згідно з договором страхування певну плату, яка називається страховим платежем (страховим внеском, страховою премією) (частина перша статті 10 Закону України «Про страхування»). Згідно з приписами статті 980 ЦК України предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані, зокрема, з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності). Розрізняють добровільну та обов`язкову форми страхування (стаття 5 Закону України «Про страхування»). Добровільним може бути, зокрема, страхування наземного транспорту (пункт 6 частини четвертої статті 6 Закону України «Про страхування»). Втім, законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування) (частина перша статті 999 ЦК України). Види обов`язкового страхування в Україні визначені у статті 7 Закону України «Про страхування». До них пункт 9 частини першої вказаної статті відносить страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Відносини у цій сфері регламентує, зокрема, Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Учасники справи згідно з її матеріалами мають зобов`язання: договірне зобов`язання між позивачем і потерпілим - за договором добровільного майнового страхування; деліктне зобов`язання між потерпілою та відповідачем - із завдання шкоди внаслідок ДТП. Вимога позивача (страховика потерпілої) до завдавача шкоди не є регресною та заснована на інших приписах законодавства. Відповідно до пункту четвертого частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок виконання обов`язку боржника третьою особою. Отже, кредитор у деліктному зобов`язанні (потерпілий) може бути замінений його страховиком (позивачем) внаслідок виконання ним обов`язку завдавача шкоди (відповідача) з відшкодування останньої. Згідно зі статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування» до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією. У п. 27 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» зазначено, що при вирішенні спорів про право зворотної вимоги страховика суди повинні розрізняти поняття регрес та суброгація. У випадку суброгації відбувається лише заміна осіб у вже наявному зобов`язанні (заміна активного суб`єкта) зі збереженням самого зобов`язання. У такому разі страхувальник передає свої права страховикові на підставі договору і сприяє реалізації останнім прийнятих суброгаційних прав. У випадку регресу одне зобов`язання замінює собою інше, але переходу прав від одного кредитора до іншого не відбувається. В постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц, провадження № 14-176цс18 (пункти 68-70): вказано, що стаття 1191 ЦК України та стаття 38 Закону № 1961-IV, з одного боку, і стаття 993 ЦК України та стаття 27 Закону України «Про страхування», з іншого боку, регулюють різні за змістом правовідносини. У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом № 1961-IV порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 зазначеного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Згідно зі статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування» до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією. Враховуючи викладене, правовідносини, що виникли між позивачем і відповідачем у зв`язку з виплатою першим на користь потерпілої страхового відшкодування, є засновані на суброгації - переході до позивача права вимоги потерпілої у деліктному зобов`язанні. Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Частиною другою статті 1187 ЦК України визначено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37 зазначеного Закону), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Таким чином, суд погоджується з тим, що основний тягар відшкодування шкоди покладається на страховика, але лише у межах страхової суми і в обсязі, визначеному законом. У частині різниці, яка виникла внаслідок законного застосування коефіцієнта зносу, обов`язок із відшкодування покладається на винну особу, тобто [PERSON] . Твердження відповідача про те, що загальний розмір збитків не перевищує ліміту відповідальності страховика (160 000 грн), не спростовує обов`язку сплатити різницю, оскільки ліміт відповідальності визначає граничний розмір виплати, а не звільняє від обов`язку відшкодувати частину збитків, яка законом не покривається страховиком через урахування фізичного зносу. Посилання відповідача на порушення пункту 6 частини 3 статті 175 ЦПК України про відсутність досудового врегулювання спору суд оцінює критично. Надіслання позивачем претензії від 05.03.2024 року навпаки підтверджує, що позивач вживав заходів для добровільного врегулювання спору, але відповідач належним чином не задовольнив вимогу. Отже, звернення позивача до суду є правомірним і не суперечить вимогам статті 4 ЦПК України щодо способів захисту цивільних прав. Між тим, вказана претензія залишилася поза увагою відповідача та в добровільному порядку останнім не сплачена. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що вимоги АТ «СК «АРКС» є правомірними, підтвердженими доказами, відповідають положенням статей 993, 1194 ЦК України, статтям 27, 29 Закону України «Про страхування» та Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Різниця між фактичним розміром шкоди та виплаченою страховою сумою є збитками, що підлягають відшкодуванню особою, яка заподіяла шкоду [PERSON] . Доказів сплати відповідачем вказаної суми матеріалів справи не містять, тому вимоги позивача про її стягнення є обґрунтованими. Згідно з ч.ч. 1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позовних вимог. Згідно зі статтями 133, 141 ЦПК України, судові витрати покладаються на сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Звертаючись до суду позивач сплатив судовий збір в розмірі 3028,00 грн., які підлягають стягненню з відповідача. Вимога відповідача про стягнення витрат на правову допомогу у розмірі 12 000 грн не підлягає задоволенню, оскільки позов є обґрунтованим.

Outcome: approved