Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-09 00:00:00

12.05.2025 року до Новобузького районного суду Миколаївської області звернувся представник позивача [PERSON] , адвокат Лабик Р.Р. з позовом до АТ «СТРАХОВА КОМПАНІЯ «ББС ІНШУРАНС», у якому просив стягнути з АТ «СТРАХОВА КОМПАНІЯ «ББС ІНШУРАНС» на користь [PERSON] страхове відшкодування моральної шкоди у розмірі 96000,00 гривень; страхове відшкодування витрат на поховання потерпілого у розмірі 30600,00 гривень; страхове відшкодування, пов`язане із втратою годувальника у розмірі 193400,00 гривень. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 21.11.2024 близько 17:07 год., на автодорозі Н-11 «Дніпро-Миколаїв», неподалік м. Новий Буг, виникла ДТП (наїзд Т/З на велосипедиста) за участі автомобіля «Volkswagen Crafter», реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] , [INFO] , який рухаючись в напрямку м. Кривий Ріг, допустив наїзд на велосипедиста [PERSON] , [INFO] , який рухався у зустрічному напрямку. Внаслідок ДТП велосипедист [PERSON] загинув на місці пригоди. За фактом ДТП слідчим управлінням Головного управління Національної поліції у Миколаївській області матеріали про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12024150000001005. Досудове розслідування у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ознаками кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, триває та здійснюється Слідчим управлінням Головного управління Національної поліції в Миколаївській області. В результаті вищевказаного ДТП та наслідків від нього, матері загиблого, [PERSON] (далі - Позивач), було завдано шкоди, у зв`язку з чим виникло право на її відшкодування за рахунок Відповідача. Станом на дату ДТП, цивільно-правова відповідальність, пов`язана з експлуатацією забезпеченого транспортного засобу марки «Volkswagen Crafter», реєстраційний номер [NUMBER] , була застрахована у Відповідача, відповідно до договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №222230829. 26.12.2024 року представник Позивача повідомив Відповідача про настання страхового випадку та звернувся, в порядку визначеному Законом №1961-IV, із заявою на виплату страхового відшкодування. Серед заявлених Позивачем до відшкодування вимог, містились: 96000,00 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, встановленої п 27.3. ст.27 Закону №1961-IV, належної матері Потерпілого; 288000,00 грн. в рахунок відшкодування шкоди пов`язаної із втратою годувальника належної матері Потерпілого; 30600,00 грн. в рахунок відшкодування витрат на поховання Потерпілого. 06.02.2025 року Відповідачем надіслано позивачу лист №415-11, яким повідомлено про отримання 06.01.2025 року заяви на виплату страхового відшкодування та необхідності надання додаткових документів. Не погоджуючись з вимогами Страховика, Позивачем прийнято рішення про звернення в суд за захистом своїх порушених прав на страхове відшкодування.Позивач є особою, яка має право на відшкодування шкоди, у зв`язку із загибеллю сина, оскільки на день його смерті була на його утриманні та мала право на одержання від нього утримання. По даному страховому випадку, загальна сума страхового відшкодування становить 414600,00 грн., що перевищує 320000,00 грн. страхової суми. В такому разі, страхове відшкодування, яке належить для виплати Позивачу становить 320000,00 грн., яке складається з: 96000,00 грн. - в рахунок відшкодування моральної шкоди, встановленої п 27.3. ст.27 Закону №1961-IV, належної Позивачу (відповідно до п 27.3. ст.27 Закону №1961-IV - 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку (8000,00*12=96000,00 грн.)); 30600,00 грн. - в рахунок відшкодування витрат на поховання потерпілого (відповідно до п 27.4. ст.27 Закону №1961-IV - не більше 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку (8000,00*12=96000,00 грн. > 30600,00 грн.)); 193400,00 грн. - в рахунок відшкодування решти шкоди пов`язаної із втратою годувальника належної Позивачу, в межах ліміту страхової суми (відповідно до п 27.2. ст.27 Закону №1961-IV - 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку 30600,00=193400,00 грн.)). За протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12.05.2025 року матеріали справи передані до провадження судді Вжещ С.І. Ухвалою судді від 22.05.2025 року відкрито провадження у справі. Ухвалено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження. Призначено підготовче судове засідання о 10:00 годині 19.06.2025 року. 11.06.2025 року від представника відповідача АТ «СТРАХОВА КОМПАНІЯ «ББС ІНШУРАНС» Хребет Т.І. до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому остання просила в задоволенні позову відмовити в повному обсязі та зменшити розмір витрат на правничу допомогу, посилаючись на те, що вважає позовні вимоги неаргументованими, незаконними та такими, що не підлягають задоволенню. 19.07.2024 року відповідачем було укладено поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № ЕР-222230829, за яким забезпеченим транспортним засобом є автомобіль VOLKSWAGEN реєстраційний номер [NUMBER] . В даному випадку обов`язок виплати страхового відшкодування виникає у страховика на підставі договірних зобов`язань, а не з зобов`язання, яке виникає внаслідок заподіяння шкоди. На страховика покладається обов`язок виплатити страхове відшкодування, що не є тотожним відшкодуванню збитків у розумінні ч.2 ст.22 ЦК України та має інший порядок визначення, встановлений у договорі або акті цивільного законодавства. 26.12.2024 року позивач в особі представника [PERSON] звернувся до відповідача із заявами про виплату страхового відшкодування. За результатами даних заяв, листом від 06.02.2025 № 415-11 відповідачем надана відповідь, в якій зазначено, що для повного та всебічного розгляду справи, відносно події, що має ознаки страхового випадку, з метою встановлення підстав для відшкодування шкоди, пов`язаної зі смертю [PERSON] запропоновано надати відповідачу необхідні документи. Крім цього, представнику [PERSON] надіслано лист Страхової компанії «ББС ІНШУРАНС» від 16.04.2025 № 1215-11, в якому запропоновано надати судове рішення (вирок суду або ухвалу суду про закриття кримінального провадження) з відміткою про набрання чинності, у якому наявна інформація щодо встановлення вини водія автомобіля Volkswagen Crafter, державний номер [NUMBER] , у вищезазначеному порушенні ПДР, внаслідок чого загинув [PERSON] . Разом з тим, представнику [PERSON] надіслано лист Страхової компанії «ББС ІНШУРАНС» від 17.04.2025 № 1220-11, в якому запропоновано, з метою з`ясування обставин справи щодо перебування [PERSON] на утриманні у її сина [PERSON] надати необхідні документи. Однак, відповідь на вказані листи з відповідними документами та інформацією до Страхової компанії «ББС ІНШУРАНС» ні від позивача, ні від її представника [PERSON] не надходили. Зазначив, що згідно п.п. «е» п. 35.2 ст.35 ЗУ ОСЦПВВНТЗ до заяви про страхове відшкодування додаються документи, що підтверджують перебування на утриманні потерпілого, його доходи за попередній (до настання дорожньо-транспортної пригоди) календарний рік, розміри пенсій, надані утриманцям внаслідок втрати годувальника, у разі вимоги заявника про відшкодування шкоди у зв`язку із смертю годувальника. Позивачем та її представником всупереч п.п. «е» п. 35.2 ст.35 ЗУ ОСЦПВВНТЗ, з дати звернення до відповідача з заявою про страхове відшкодування і по теперішній час не надано відповідачу документів, що підтверджують перебування на утриманні потерпілого та доказів щодо розміру доходів померлого [PERSON] . Необхідною умовою для виникнення обов`язку повнолітніх дітей утримувати своїх батьків є наявність двох обов`язкових підстав - непрацездатність батьків та потреба у матеріальній допомозі. При цьому, позивач довів лише одну із обов`язкових підстав для виникнення обов`язку повнолітніх дітей утримувати своїх батьків, а саме - непрацездатність. Стороною позивача додано до позовної заяви Виписку із медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого, видану ТОВ «Перша приватна поліклініка» від 16.04.2025 року, яка видана через шість місяців після смерті [PERSON] , якою не доведено обставини, які б свідчили про потребу позивача у матеріальній допомозі на час відповідного лікування. Крім того, позивачем не доведено потребу у матеріальній допомозі. Відповідно до п.27.2 ст.27 ЗУ ОСЦПВВНТЗ, страховик здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених ст. 1200 ЦК України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку. Відповідно до ч.1 ст.1200 ЦК України, у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого , народжена після його смерті. Згідно ст. 7 ЗУ «Про державний бюджет України на 2024 рік», прожитковий мінімум осіб, які втратили працездатність з 01 січня 2024 року - 2361 гривня. Згідно довідки ГУПФУ в Миколаївській області від 07.01.2025 № 1400-0401/8/1261 щодо розміру пенсії, на дату смерті [PERSON] , позивач отримувала пенсію по 5582,18 грн. щомісячно, що є вдвічі більшим за розмір прожиткового мінімуму - 2361 грн. Тому, станом на 21.11.2024 року (дата смерті [PERSON] ) позивач не мала права на утримання від свого сина. Зазначила, що в Єдиному державному реєстрі судових справ наявні три судові справи № 481/864/24, № 481/1906/24, № 481/1964/24, які перебували на розгляді у Новобузькому районному суді Миколаївської області щодо притягнення до адміністративної відповідальності [PERSON] , потерпіла особа - [PERSON] , за вчинення домашнього насильства, яке полягало в умисному вчиненні діянь психологічного та економічного характеру. Ухвалою суду від 19.06.2025 закрите підготовче провадження, а справа призначена до розгляду на 03.07.2025. Ухвалою суду від 03.07.2025 року на підставі пункту 2 частини 2 статті 223 ЦПК України відкладено судовий розгляд по справі на 09.07.2025 о 14:00 годині, у якому оголошувались перерви. Представник позивача [PERSON] під час розгляду справи позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити, посилаючись на обставини, зазначені у позовній заяві. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, посилаючись на обставини, зазначені у відзиві на позовну заяву, просила відмовити у їх задоволенні в повному обсязі. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, вивчивши доводи позовної заяви та дослідивши додані до неї письмові документи в їх сукупності, приходить до наступного висновку. Відповідно до ст. ст. 3, 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду по захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні й суспільні інтереси в спосіб, визначений законами України. Відповідно до положень ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. З матеріалів справи встановлено, що [PERSON] є рідною матір`ю [PERSON] , [INFO] , що підтверджено Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження відповідно до статей 126, 133, 135 СК України № 00048345197 від 06.12.2024 року (а.с.51). 21.11.2024 року на автодорозі Н-11 «Дніпро-Миколаїв», неподалік м. Новий Буг, виникла ДТП (наїзд Т/З на велосипедиста) за участі автомобіля «Volkswagen Crafter», реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] , [INFO] , який рухаючись в напрямку м. Кривий Ріг, допустив наїзд на велосипедиста [PERSON] , [INFO] , який рухався у зустрічному напрямку. Внаслідок ДТП велосипедист [PERSON] загинув на місці пригоди, що підтверджено протоколом огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 21.11.2024 року та схемою до протоколу огляду, висновком експерта № 2622 від 06.01.2025 року (а.с.25-49). За фактом вказаної дорожньо-транспортної пригоди були внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12024150000001005 та розпочато досудове розслідування за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України, що підтверджено Витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 03.01.2025 року (а.с.25). Відповідальність водія транспортного засобу «Volkswagen Crafter», реєстраційний номер [NUMBER] , на дату вчинення дорожньо-транспортної пригоди застрахована згідно Полісц №222230829 у АТ «СТРАХОВА КОМПАНІЯ «ББС ІНШУРАНС» (а.с.70). Представником позивачки [PERSON] 26.12.2024 року до АТ «СТРАХОВА КОМПАНІЯ «ББС ІНШУРАНС» було подано повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду та заяви на виплату страхового відшкодування, а саме, витрат на поховання, відшкодування завданої моральної шкоди та витрат пов`язаних із втратою годувальника( а.с.71). [PERSON] проживала разом з сином [PERSON] в період з 1998 року до дня смерті сина - [INFO] за адресою: [ADDRESS] , що підтверджено актом підтвердження проживання, затвердженого міським головою Новобузької міської ради 11.04.2025 року та довідкою №49 про осіб, місце проживання яких реєструвалося в період з 12.02.2024 по 12.02.2025, виданою адміністратором відділу «ЦНАП» Новобузької міської ради Полуднєвою Т.В. від 12.02.2025 (а.с.56-59,62-65,68). [PERSON] на поховання [PERSON] витратила 30600 гривень, що підтверджено товарним чеком № 83 від 07.12.2024 року (а.с.69). Згідно повідомлення начальника Залізничного відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Когутич І.Б. №53/33.22-16 від 07.02.2025 року [PERSON] , [INFO] , розлучений 29.03.2005 року. Актові записи про народження дітей у [PERSON] відсутні (а.с.55). Батько [PERSON] - [PERSON] помер [INFO] , про що свідчить Витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію смерті № 00048344345 від 06.12.2024 року (а.с.53,54). З довідки виданої Головним управлінням Пенсійного фонду України в Миколаївській області від 07.01.2025 року вбачається, що гр. [PERSON] , [INFO] , перебуває на обліку у Головному управлінні Пенсійного фонду України в Миколаївській області та отримує пенсію за віком відповідно до ЗУ від 09.07.2003 № 1058-ІV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у розмірі 5582,18 гривень за місяць (а.с.61). Доказів звернення до Пенсійного фонду України із заявою про переведення з пенсії за віком на пенсію по втраті годувальника позивачка суду не надала. Доказів того, що [PERSON] працював, отримував дохід та утримував свою матір [PERSON] , суду надано не було. Крім того, як вбачається з постанов Новобузького районного суду Миколаївської області по справам № 481/864/24, № 481/1906/24, № 481/1964/24, [PERSON] було притягнено до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.173-2 та ч.2 ст.173-2 КУпАП, за вчинення домашнього насильства, яке полягало в умисному вчиненні діянь психологічного та економічного характеру, а саме, вимаганні грошей у потерпілої. Потерпіла особа - [PERSON] (а.с138-145). Страхове відшкодування - це страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку (частина шістнадцята статті 9 Закону України «Про страхування»). Відповідно до пункту 3 частини другої статті 11 ЦК України підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі. Відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю потерпілого в дорожньо-транспортній пригоді, а також особам, яким завдано шкоди смертю годувальника, та витрати на поховання, якщо смерть потерпілого настала в результаті страхового випадку, здійснюється у порядку, передбаченому параграфом 2 Глави 82 ЦК України та Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Відповідно до статті 23 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, зокрема, є шкода, пов`язана зі смертю потерпілого. Згідно із пунктом 27.1 статті 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхове відшкодування шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого, виплачується, якщо смерть потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди настала протягом одного року після дорожньо-транспортної пригоди та є прямим наслідком цієї дорожньо-транспортної пригоди. Стаття 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» до поняття «шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого», включає, зокрема, моральну шкоду, витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника. Пунктом 27.3 статті 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що страховик відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами. Страховик здійснює відшкодування особі, яка здійснила витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, за умови надання страховику (МТСБУ) документів, що підтверджують такі витрати, та пред`явлення оригіналу свідоцтва про смерть. Загальний розмір такого відшкодування стосовно одного померлого не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку (пункт 27.4 статті 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Згідно зі статтею 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Згідно з пунктом 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Пунктом 27.2 статті 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, МТСБУ) здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 ЦК України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку. Наведена норма Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» є відсилочною, тобто містить посилання на іншу норму права, а саме статтю 1200 ЦК України та може застосовуватися лише в поєднанні із цією нормою (висновки Верховного Суду у постанові від 05 грудня 2022 року в справі № 304/936/19). Згідно з частиною першою статті 1200 ЦК України у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті. Шкода відшкодовується: дитині - до досягнення нею вісімнадцяти років (учню, студенту - до закінчення навчання, але не більш як до досягнення ним двадцяти трьох років); чоловікові, дружині, батькам (усиновлювачам), які досягли пенсійного віку, встановленого законом, довічно; інвалідам - на строк їх інвалідності; одному з батьків (усиновлювачів) або другому з подружжя чи іншому членові сім`ї незалежно від віку і працездатності, якщо вони не працюють і здійснюють догляд за: дітьми, братами, сестрами, внуками померлого, до досягнення ними чотирнадцяти років; іншим непрацездатним особам, які були на утриманні потерпілого, протягом п`яти років після його смерті. Особам, визначеним у пунктах 1-5 частини першої цієї статті, шкода відшкодовується у розмірі середньомісячного заробітку (доходу) потерпілого з вирахуванням частки, яка припадала на нього самого та працездатних осіб, які перебували на його утриманні, але не мають права на відшкодування шкоди. До складу доходів потерпілого також включаються пенсія, суми, що належали йому за договором довічного утримання (догляду), та інші аналогічні виплати, які він одержував (ч. 2 ст. 1200 ЦК України). Положеннями частини другої статті 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Згідно з частиною другою статті 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим, а також особам, які проживали з нею однією сім`єю. Відповідно до частини першої статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Згідно із частиною другою статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Кримінальне провадження проводиться з метою встановлення вини водія у вчиненому правопорушенні та притягнення його до кримінальної відповідальності. При цьому факт настання ДТП, наслідком якої є смерть пішохода, у даній справі є встановленим, а тому у даному випадку відсутній обов`язок доказування вини відповідача. Верховний Суд України 03.12.2014 року при розгляді цивільної справи №6-183цс14 зробив правовий висновок, відповідно до якого законом не покладається на позивача обов`язок доказування вини відповідача в заподіянні шкоди, він лише повинен довести факт заподіяння такої шкоди відповідачем та її розмір. З огляду на це суд спростовує пояснення страхової компанії про те, що слід чекати дати набрання рішенням суду у кримінальному провадженні законної сили. З урахуванням встановлених судом обставин у справі та проаналізованих правових норм та практики Верховного Суду, суд приходить до таких висновків. Судом встановлено, що позивачка є матір`ю потерпілого [PERSON] , який у результаті ДПТ загинув. Так як цивільно - правова відповідальність транспортного засобу, що був знаряддям кримінального правопорушення застрахований у АТ «СТРАХОВА КОМПАНІЯ «ББС ІНШУРАНС», то саме страхова має обов`язок виплати моральної шкоди на користь позивачки у розмірі 96000 гривень(12 х 8000). Також слід стягнути на користь [PERSON] витрати, які вона понесла на поховання у сумі 30600 гривень, що підтверджено письмовим доказом . Суд зауважує, що загиблий [PERSON] не мав заробітку або іншого виду доходу, а його мати, позивачка [PERSON] отримувала та отримує пенсію, розмір якої перевищує прожитковий мімінум. Крім того, з копій постанов суду по справах про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за частинами 1 та 2 ст. 173-2 КУпАП, потерпілою за якими була позивачка [PERSON] , вбачається наявність конфліків між матір`ю і сином щодо відмови [PERSON] утримувати [PERSON] . Також, з цих постанов вбачається, що позивачка має ще одного сина [PERSON] , який міг опікуватись позивачкою та звертався з заявами щодо насильства [PERSON] відносно своєї матері. З огляду на це, суд вважає недоведеним перебування позивачки на утриманні загиблого [PERSON] , а також потребування такого утримання, а тому відмовляє у частині вимог про стягнення із страхової компанії відшкодування, пов`язаного із втратою годувальника. Крім того, із відповідача Акціонерного товариства «СТРАХОВА КОМПАНІЯ «ББС ІНШУРАНС» в дохід держави слід стягнути 3028 гривень судового збору, так як позивачка була звільнена від такої сплати.

Outcome: partial