Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-14 00:00:00

04.07.2025 року до суду надійшов позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики. Позов мотивовано тим, що 30.01.2025 року між сторонами було укладено договір позики, за умовами якого [PERSON] надав [PERSON] грошові кошти в сумі 2000 доларів США та 65 000 грн., які позичальник зобов`язувався повернути в строк до 01.02.2025 року. 02.02.2025 року між сторонами було укладено договір позики, за умовами якого [PERSON] надав [PERSON] грошові кошти в сумі 2000 доларів США та 113000 грн., які позичальник зобов`язувався повернути в строк до 04.02.2025 року. Відповідач свої зобов`язання з повернення позики у встановлені борговою розпискою строки не виконав. Ухвалою суду від 09.07.2025 року відкрито провадження та призначено до підготовчого засідання. 31.07.2025 року до суду від представника позивача надійшла заява про долучення доказів, а саме оригінали розписок. Ухвалою суду\~від 20.08.2025\~року закрито\~підготовче провадження\~та призначено\~справу до\~судового розгляду. У судове засідання позивач не з`явився, представник позивача у судовому засіданні позовну заяву підтримала та просила задовольнити. Відповідач до судового засідання не з`явився, представник відповідача у судовому засіданні просила відмовити у задоволені позовних вимог. Суд, заслухавши сторони, дослідивши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з огляду на наступне. Судом встановлено, що 30.01.2025 року між сторонами було укладено договір позики, за умовами якого [PERSON] надав [PERSON] грошові кошти в сумі 2000 доларів США та 65 000 грн., які позичальник зобов`язувався повернути в строк до 01.02.2025 року. 02.02.2025 року між сторонами було укладено договір позики, за умовами якого [PERSON] надав [PERSON] грошові кошти в сумі 2000 доларів США та 113000 грн., які позичальник зобов`язувався повернути в строк до 04.02.2025 року. Укладення договорів позики підтверджується розписками Відповідача від 30.01.2025 року та 02.02.2025 року, що відповідає вимогам ч.2\~ст.1047 Цивільного кодексу України. До теперішнього часу Відповідачем умови договору позики не виконані, зазначені грошові кошти Позивачу не повернені. Вказані обставини підтверджуються наявними у справі доказами. Згідно\~ст. 4 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно\~ст. 12 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно\~ст. 526 ЦК України\~зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 2\~ст. 530 ЦК України\~якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Відповідно до\~статті 1046 ЦК України\~за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із частиною другою\~статті 1047 ЦК України\~на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Статтею 202 ЦК України\~визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до частин першої та другої\~статті 207 ЦК України\~правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти їх справжню правову природу, незалежно від найменування документа, незважаючи на найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Крім того, частиною першою\~статті 1049 ЦК України\~встановлено, що за договором позики позичальник зобов`язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Позичальник має право оспорювати договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором (ч. 1\~ст. 1051 ЦК України). У разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. Для цього, з метою правильного застосування статей\~1046,\~1047 ЦК України\~суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов. Таким чином, станом на 03.07.2025 року Відповідач зобов`язаний повернути Позивачу, суму боргу у розмірі 2000 доларів США та 65000 грн за договором позики від 30.01.2025 року та 2000 доларів США та 113000 грн. за договором позики від 02.02.2025 року. Статтею 99 Конституції України\~встановлено, що грошовою одиницею України є гривня. При цьому Основний Закон не встановлює заборони щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав. Відповідно до\~статті 192 ЦК України\~іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Тобто відповідно до чинного законодавства гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України. Таким чином, стягнення із Відповідача суми боргу у іноземній валюті відповідає як вимогам цивільного законодавства, так і узгоджується із правовим висновком викладеним у постановах Великої палати Верховного Суду від 16.01.2019 у справах № 373/2054/16-ц, № 464/3790/16-ц. Враховуючи вищевикладене, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги. На підставі\~ст. 141 ЦПК України\~стягнути з відповідача на користь позивача 2761,92 грн. судового збору.

Outcome: approved