Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-13 00:00:00

13 серпня 2025 року засобами електронного зв`язку (система «Електронний суд») в суд надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] , третя особа Служба у справах дітей Чернівецької міської ради, про розірвання шлюбу. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 06 вересня 2019 року між ним, [PERSON] було укладено шлюб, який зареєстрований Олександрівським районним у місті Запоріжжі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області. Під час перебування у шлюбі у сторін народилась донька - [PERSON] , [INFO] . Вказує, що з грудня 2024 року шлюбні відносини між ним та відповідачкою фактично припинилися, сторони не спілкуються, проживають окремо, не пов`язані спільним побутом та не мають взаємних прав та обов`язків. Спільне життя у сторін не склалося через різні погляди на подальше подружнє життя, розподіл сімейних обов`язків та вирішення питань сім`ї. Вони втратили почуття любові, що призвело до серйозних розбіжностей у їх погляді на подальше спільне життя. Відсутність єдності у вирішенні питань сімейного життя, розподілу обов`язків та ролей у сім`ї суттєво вплинуло на стосунки та створили напруженість. У зв`язку із тим, що у подружжя різні уявлення про подальший розвиток стосунків або життя загалом, це створило перешкоди для спільного планування сімейного життя. Незгода щодо основних питань, таких як кар`єрні цілі, місце проживання, виховання дітей тощо, призвело до постійних конфліктів. Після фактичного припинення шлюбних відносин [PERSON] разом із донькою змушений був залишити спільне місце проживання, розташоване у Запорізькій області, у зв`язку з небезпечною ситуацією в регіоні, та переїхати до іншої області. Зазначає, що донька [PERSON] проживає разом із ним та знаходиться на його одноособовому вихованні та утриманні, примусити матір брати участь у вихованні дитини позивач не може. А тому, [PERSON] просить розірвати шлюб зареєстрований між ним [PERSON] , який зареєстрований 06.09.2019 року в Олександрівському районному у місті Запоріжжі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області за актовим записом №828. Малолітню доньку - [PERSON] , [INFO] залишити проживати з батьком, [PERSON] , [INFO] , який самостійно виховує та утримує дитину. Ухвалою суду від 18.08.2025р. відкрито спрощене позовне провадження у справі із повідомленням (викликом) сторін, надано сторонам строк для подачі заяв по суті справи, призначено судове засідання на 16 вересня 2025р. о 12 год. 00 хв., яке було відкладено на 07 жовтня 2025 року о 16 год. 00 хв., 14 жовтня 2025 року о 17 год. 00 хв. Сторони по справі, будучи належним чином повідомленими про дату, час і місце проведення судового засідання, в таке засідання не з`явилися. При цьому, позивач [PERSON] 13.10.2025р. подав до суду клопотання про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задоволити. Відповідачка [PERSON] в судове засідання також не з`явилася, проте 08.10.2025р. подала до суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги визнала у повному обсязі та просила позов задовольнити повністю. Представник третьої особи Служби у справах дітей Чернівецької міської ради в судове засідання також не з`явився, однак 11.09.2025р., 06.10.2025р. 13.10.2025р. від представників надійшли заяви про розгляд справи за відсутності представника служби у справах дітей. Згідно з ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Враховуючи вищенаведене, беручи до уваги положення ст.ст. 223, 240 ЦПК України, суд дійшов висновку про проведення судового засідання у відсутності сторін по справі. У зв`язку з неявкою в судове засідання сторін по справі, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. З`ясувавши обставини справи, дослідивши письмові докази, суд встановив, що 06 вересня 2019 року між сторонами був укладений шлюб, який зареєстрований Олександрівським районним у місті Запоріжжі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] (а.с.12). [INFO] у сторін народилась донька [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 04.08.2021р. Вознесенівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) (а.с. 13). Як вбачається з матеріалів справи, між сторонами відсутній спір щодо місця проживання їх спільної неповнолітньої дитини, зокрема [PERSON] , [INFO] , проживає з батьком [PERSON] , [INFO] , що підтверджується заявою [PERSON] від 08.10.2025 року. (а.с.50). Відповідно до ч. 2 ст. 104, ч. 3 ст. 105 Сімейного кодексу України (надалі - СК України) шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Шлюб відповідно до ст. 24 СК України це добровільна згода чоловіка та жінки, а судом встановлено, що позивач по справі не бажає перебувати у шлюбі. Судом також встановлено, що примирення між подружжям є неможливим, оскільки позивач вважає недоцільним подальше підтримання сімейних відносин та не бажає збереження шлюбу, а відповідачка визнала позов та не заперечує проти розірвання шлюбу. Згідно ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. За таких обставин, беручи до уваги фактичне припинення сімейних відносин, суд приходить до висновку, що сім`я сторін розпалась і зберегти її неможливо, а подальше спільне життя сторін та збереження шлюбу суперечитиме їхнім інтересам, а відтак, шлюб між ними необхідно розірвати. Згідно з ч. 2 ст. 114 Сімейного кодексу України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Відповідно до ч.2 ст.115 Сімейного кодексу України рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб. Щодо вимоги про залишення позивачу на виховання доньки [PERSON] , [INFO] , суд зазначає наступне. У статті 7 СК України закріплено, що суд при розгляді справ про регулювання сімейних відносин повинен забезпечити можливість здійснення прав дитини, які встановлені Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними правовими актами, визнаними в Україні та максимально можливо враховувати інтереси дитини. Згідно з ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (ч.3 ст.11 ЗУ «Про охорону дитинства»). Відповідно до ч.1 ст.3 Конвенції прав людини, ратифікованої постановою Верховної Ради Української РСР від 27.02.1991 року під час вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з найкращого забезпечення інтересів дитини. Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року). При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року). У принципі 6 Декларації прав дитини Генеральної Асамблеї ООН від 20.11.1959 року закріплено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона має, якщо це можливо, зростати в піклуванні та під відповідальністю своїх батьків, у будь-якому разі в атмосфері любові та моральної і матеріальної забезпеченості; малолітня дитина, крім випадків, коли є виняткові обставини, не має розлучатися зі своєю матір`ю. Згідно зі ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого ч.5 ст.157 цього Кодексу. У ч.1 ст.15 ЗУ «Про охорону дитинства» закріплено, що дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Відповідно до ст.153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. У частинах 1-3 ст.157 СК України передбачено, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Стаття 160 СК України закріплює, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Згідно зі ст.12 ЗУ «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Відповідно до ч. 4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Згідно з ч. 1 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Водночас, у постанові від 15 січня 2020 року у справі № 200/952/18 (провадження №61-14859св19) Верховний Суд зазначив, що за загальним правилом за відсутності спору щодо того, з ким із батьків будуть проживати неповнолітні діти, суд може вирішити питання про залишення проживання дитини разом із матір`ю чи батьком одночасно з вимогою про розірвання шлюбу. У разі наявності такого спору між батьками суд повинен роз`яснити сторонам порядок вирішення питання про визначення місця проживання дитини. Згідно із заявою відповідачки [PERSON] від 08.10.2025р. судом встановлено, що між сторонами відсутній спір щодо визначення місця проживання їх малолітньої дитини, а тому суд вважає за можливе малолітню доньку [PERSON] залишити проживати із батьком. Таке рішення суду не суперечитиме інтересам дитини, оскільки, як вбачається із матеріалів справи, а саме: акта проживання від 11.08.2025р., згідно якого за адресою [ADDRESS] , зареєстровані та проживають [PERSON] разом із своєю донькою [PERSON] , [INFO] , батько здійснює догляд за своєю донькою, що підтверджують сусіди (а.с.15), характеристики [PERSON] , яка видана вихователем ДНЗ №46 «Сонечко», згідно якої батько [PERSON] бере участь у житті групи та закладу, підтримує зв`язок із вихователем та активно бере участь у вихованні доньки (а.с.16), довідкою, виданою лікарем-педіатром АВП ПМД-2 КПН «Міська дитяча поліклініка» Стоцькою Н.О. , з якої вбачається, що [PERSON] , [INFO] , проживає за адресою [ADDRESS] та спостерігається лікарем-педіатром Стоцькою Н.О. , за медичною допомогою та консультацією до вузьких спеціалістів звертався батько [PERSON] , всі рекомендації та призначення лікарів виконує (а.с.17), довідкою №6 від 11.08.2025р., виданою керівником дитячого центру РРД «Мудрик» Качаун А.П. , згідно з якої [PERSON] відвідує дитячий центр РРД «Мудрик», має добрий загальний розвиток згідно свого віку, завжди свідомо виконує завдання на заняттях, має багато друзів та підтримує дружні стосунки з ними, батько, [PERSON] , приділяє належну увагу доньці, завжди присутній на заняттях, несе відповідальність за дитину та забезпечує її своєчасний прихід на заняття, здійснює всі необхідні оплати (а.с.18). Водночас, суд звертає увагу на те, що зазначення у резолютивній частині рішення суду про залишення на проживанні дитини з одним з батьків не свідчить, що суд вирішив позов про визначення місця проживання дітей, оскільки у такому разі суд лише констатує, з ким залишається проживати дитина після розірвання шлюбу, не змінюючи при цьому її місце проживання. У разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Таким чином, з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 968,96 грн., при цьому позивачу слід повернути судовий збір в розмірі 968,96 грн. з державного бюджету. На підставі ст. ст. 24, 104, 105, 110, 112-115, 161 Сімейного кодексу України та

Outcome: approved