Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-12 00:00:00

ТОВ «ІННОВА ФІНАНС», через свого представника, звернулося до суду з позовом до [PERSON] , про стягнення заборгованості. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 07 січня 2024 року між ТОВ «ІННОВА ФІНАНС» та відповідачем [PERSON] було укладено договір про надання грошових коштів у позику № 2640370124. Договір укладено в письмовій формі у вигляді електронного документу, створеного та підписаного згідно з вимогами, визначеними\~Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг», а також з урахуванням особливостей, передбачених Законом України «Про електронну комерцію». За умовами договору позикодавець надав відповідачу грошові кошти у розмірі 4000 грн. строком на 30 днів, шляхом безготівкового перерахунку на його рахунок, із дисконтною процентною ставкою 1,99% на день, яка застосовується у відповідності до умов Програми Лояльності ТОВ «ІННОВА ФІНАНС» та базовою процентною ставкою 2,99% на день. Позивач свої зобов`язання виконав та надав відповідачу грошові кошти в сумі 4000 грн. Однак, відповідач умови договору не виконував, суму позики не повернув, проценти за користування грошовими коштами не сплатив. Станом на дату звернення до суду заборгованість відповідача по договору позики № 2640370124 перед позивачем не сплачена і складає 33700,00 грн., з яких: 5000,00 грн. - сума кредиту, 29700,00 грн. - сума процентів за користування кредитом. На підставі наведеного, представник позивача просить суд, стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість у вказаній сумі, а також суму понесених судових витрат. Ухвалою суду від 08 липня 2025 року, постановлено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Від відповідача надійшов до суду відзив на позовну заяву, в якому він позов не визнав з наступних підстав. У відзиві зазначено, що позивач кредитний договір не укладав і не підписував, не погоджував процентну ставку визначену в ньому, а розрахунки позивачем заборгованості за договором №2640370124 від 07.01.2024 року суперечать положенням частини 5\~статті 12 Закону України «Про споживче кредитування», згідно якої максимальний розмір денної процентної ставки 2,5% застосовується до 22.04.2024 року, 1,5% - до 20.08.2024 року, а з 21.08.2024 року не може перевищувати 1 %, а тому є невірними. Крім того, вказує на відсутність підтверджуючих документів щодо перерахування коштів на рахунок відповідача. Враховуючи наведене, позов не визнає і просить відмовити в його задоволенні повністю, а суму понесених судових витрат стягнути з позивача. Представник позивача у судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце судового розгляду, у позовній заяві просив розгляд справи проводити у відсутність представника. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату та час його проведення повідомлений належним чином. Вивчивши зміст позовної заяви, дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, з`ясувавши таким чином фактичні обставини справи, суд приходить наступних висновків. Між сторонами виникли правовідносини, що регулюються ст.ст.\~526,\~527,\~530,\~611,\~651,\~1048,\~1050,\~1054 ЦК України. Відповідно до\~статті 1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановленим договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. У статті 526\~ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Загальні правила щодо форми договору визначено ст. 639 ЦК України, згідно якої договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлена письмова форма, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріальне посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. Згідно зі\~ст.3\~Закону України\~«Про електронну\~комерцію» зазначено, що електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Статтею 12\~Закону України\~«Про електронну\~комерцію» передбачено, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Отже, положення\~Закону України\~«Про електронну\~комерцію» передбачають використання, як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Відповідно до ч. 1\~ст.1054\~ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з положеннями ч.ч. 1, 2\~ст.614\~ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом; особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання; відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання. Відповідно до ч. 1ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що 07 січня 2024 року між ТОВ «ІННОВА ФІНАНС» та [PERSON] за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи ТОВ «ІННОВА ФІНАНС» було укладено електронний договір № 2640370124 про надання позики у розмірі 4000,00 грн. строком на 25 днів, із дисконтною процентною ставкою 1,99% на день, яка застосовується у відповідності до умов Програми Лояльності ТОВ «ІННОВА ФІНАНС» та базовою процентною ставкою 2,99% на день (а.с.12-17). Договір підписаний відповідачем електронним підписом з одноразовим ідентифікатором. Відповідно до п.1.9. Договору він підписується електронним підписом позикодавця та надсилається для ознайомлення та узгодження умов позичальнику в особистий кабінет разом з електронним повідомленням - пропозицією укласти договір. На вказану позичальником електронну пошту або смс повідомленням надсилається одноразовий ідентифікатор для підписання договору, що згенерований під час проходження позичальником процедури укладення договору. Позичальник приймаючи пропозицію позикодавця укласти договір, підписує в інформаційно-комунікаційній системі електронне повідомлення - пропозицію укласти договір та сам договір одноразовим ідентифікатором шляхом натискання кнопки «підписати». Сформовані таким чином електронні підписи позичальника та позикодавця накладені на договір. Після підписання такими електронними підписами договору його умови вважаються прийнятими, а договір є укладеним. Таким чином, відповідач з умовами договору щодо оплатності наданого кредиту, обов`язку вносити плату за користування кредитом, розміру процентів і порядку їх сплати, був ознайомлений, підписав його електронним підписом шляхом введення одноразового ідентифікатора. На виконання ухвали суду від 18 вересня 2025 року про витребування доказів, листом від 24вересня 2025 року №БТ/Е-13973 АТ «Універсал Банк» надав інформацію про те, що на ім`я [PERSON] було емітовано платіжну картку, на яку 07 січня 2024 року двічі були зараховані кошти у розмірі 4000 грн. (а.с.68-70), що повністю спростовує доводи відповідача про відсутність доказів зарахування коштів. Згідно з наданим позивачем розрахунком, заборгованість [PERSON] за договором №2640370124 від 07 січня 2024 року становить\~29700,00 грн, з яких: заборгованість за кредитом (за тілом кредиту) - 4000,00 грн, заборгованість за відсотками 29700,00 грн. Позивачем надано належні та допустимі докази виникнення між сторонами правовідносин у зв`язку з укладенням в електронній формі договору надання грошових коштів у позику №2640370124 від 07 січня 2024 та отримання відповідачем позики в сумі 4000,00 грн. Щодо нарахованих відсотків за користування позикою, то суд зазначає таке. Згідно частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Частинами 1-3 ст. 1056-1 ЦК України передбачено, що процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено кредитодавцем в односторонньому порядку. Умова договору щодо права кредитодавця змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною. Згідно з частиною першою статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Аналіз указаних норм права свідчить про те, що при укладенні договору сторони можуть визначити строк його дії, тобто час, протягом якого вони мають здійснити свої права та виконати свої обов`язки відповідно до цього договору. Щодо кредитного договору, то сторони вправі встановити строк кредитування, протягом якого боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок за договором із повернення кредиту та сплати процентів. У свою чергу, впродовж цього строку кредитодавець вправі реалізувати своє право на проценти за користування кредитними коштами. При цьому право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом і комісії припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Саме таку правову позицію висловила Велика Палата Верховного Суду у постановах від 28 березня 2018 року (справа №444/9519/12) та від 31 жовтня 2018 року (№202/4494/16-ц), яка в силу частини четвертої статті 263 ЦПК України має бути врахована судами при виборі і застосуванні норм права. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05 квітня 2023 року (справа №910/4518/16) не знайшла підстав для відступу від цього правового висновку. Одночасно Велика Палата Верховного Суду зазначила, що припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України. У цій же постанові Велика Палата Верховного Суду, уточняючи свій правовий висновок, який викладений у постанові від 18 січня 2022 року (справа 910/17048/17), щодо нарахування процентів до дня фактичного повернення кредиту відповідно до умов кредитного договору, незалежно від закінчення строку дії кредитних договорів, вказала на те, що можливість нарахування процентів поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту та розмір таких процентів залежать від підстави їх нарахування згідно з частиною другою статті 625 ЦК України. У подібних спорах судам необхідно здійснити тлумачення умов відповідних договорів та дійти висновку, чи мали на увазі сторони встановити нарахування процентів як міри відповідальності у певному розмірі за період після закінчення строку кредитування або після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, чи у відповідному розділі договору передбачили тільки проценти за правомірну поведінку позичальника (за «користування кредитом»). У разі сумніву слід застосовувати принцип contra proferentem (лат. verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem, тобто слова договору тлумачаться проти того, хто їх написав). Отже з урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що за вказаним Договором позики, відсотки за користування коштами отриманими в позику можуть бути нараховані лише протягом 25 днів, тобто строку, на який вони були надані. Окрім того, з врахуванням мети отримання позики, суд застосовує до спірних правовідносин Закон України «Про споживче кредитування», де згідно п.4 ч.1 ст.1 вказаного Закону загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та/або супутні послуги кредитодавця, кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб. За вимогами ч.5 ст.12 Закону України «Про споживче кредитування»\~умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Договір про споживчий кредит, укладений з порушенням вимог частини першої цієї статті, є нікчемним. Статтю 8 Закону України «Про споживче кредитування» було доповнено частиною п`ятою згідно із Законом № 3498-IX від 22 листопада 2023 року, якою передбачено, що максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %. Закон України від 22 листопада 2023 року № 3498-ХІ «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» набрав чинності 24 грудня 2023 року. Пунктом 17 Прикінцевих та Перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» передбачено, що тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 %; протягом наступних 120 днів - 1,5 %. Отже наведені норми, які регулюють питання споживчого кредитування, передбачають, що починаючи з 24 грудня 2023 року денна ставка має бути не більше 2,5%, з 23 квітня 2024 року не більше 1,5%, а з 21 серпня 2024 року не більше 1%. Як вбачається з матеріалів справи, Договір між сторонами укладено 07 січня 2024 року строком на 25 днів з 07 січня 2024 року по 01 лютого 2024 року із фіксованою процентною ставкою - дисконтна (знижена) (у відповідності до умов Програми Лояльності ТОВ «ІННОВА ФІНАНС» 1,99% на день) таким чином, умова укладеного між сторонами договору, передбачена п. 1.1.5 Кредитного договору щодо встановлення денної процентної ставки позаакційної ( базової ) в розмірі 2,99 %, згідно ч.5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування» є нікчемною . Таким чином. розмір заборгованості відповідача зі сплати відсотків за період з 07 січня 2024 року по 01 лютого 2024 року, тобто за 25 днів складає 1990,00 грн (4000,00 грн х 1,99% / 100% х 25 днів). Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про стягнення необхідність стягнення з відповідача [PERSON] на користь ТОВ «ІННОВА ФІНАНС» заборгованості за тілом кредиту в сумі 4000,00 грн та заборгованості за відсотками в розмірі 1990,00, всього на загальну суму 5990,00грн. З огляду на викладене позовну заяву необхідно задовольнити частково. Відповідно до положень ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з платіжною інструкцією № 246 від 28 червня 2025 року позивачем при поданні даної позовної заяви до суду сплачений судовий збір у сумі 2422,40 грн. (а.с. 33). Враховуючи, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути сплачений при подачі позову судовий збір пропорційно розміру задоволених вимог, в сумі 395грн. 10коп. Відповідно до п. 1 ч. 3 ст.133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Приписами ч. 2 ст.137 ЦПК України передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу, до матеріалів справи, позивачем долучено ордер на надання правничої допомоги серія АН № 1685544, копія договору про надання правничої допомоги № 06-05/2025 від 06 травня 2025 року, укладений між ТОВ «ІННОВА ФІНАНС» та адвокатом Андрущенко М.В., копія свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю від 07 липня 2022 року, видане Андрущенку М.В. Дослідивши надані докази, враховуючи положення статті 141 ЦПК України, викладені обставини та складність справи, з урахуванням виконаної адвокатом роботи, застосовуючи принципи співмірності та розумності розміру судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, виходячи з конкретних обставин справи, суд вважає за необхідне стягнути з позивача на користь відповідача 4500,00 грн, як компенсацію витрат на професійну правничу допомогу. На підставі викладеного, ст. ст.\~512,\~514,\~526,\~614,\~626,\~628,\~639,\~1054 ЦК України\~ст. ст.\~3,\~12 Закону України «Про електронну комерцію»,

Outcome: partial