Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-08 00:00:00

І. Короткий зміст позовних вимог [PERSON] звернувся до суду із указаним позовом, у якому просить суд: - стягнути з ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА НАЦІОНАЛЬНА АКЦІОНЕРНА СТРАХОВА КОМПАНІЯ «ОРАНТА» на користь [PERSON] 121740,11 грн майнової шкоди; - стягнути з ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА НАЦІОНАЛЬНА АКЦІОНЕРНА СТРАХОВА КОМПАНІЯ «ОРАНТА» на користь [PERSON] моральну шкоду в розмірі 20 000,00 грн. Позов обґрунтовано тим, що 05.01.2025 близько 14:25 год у с. Романівка по вул. Луганська, 61 сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Peugeot 4008» р/н [NUMBER] та автомобіля «Peugeot 308» р/н [NUMBER] , застрахованого у ПАТ НАСК «ОРАНТА» (поліс № 220283329). Внаслідок ДТП автомобіль позивача отримав значні механічні пошкодження. Ураховуючи те, що на момент зіткнення учасники ДТП мали чинні договори обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів; відсутні-травмовані/загиблі люди на місці ДТП; була наявна згода водіїв щодо обставин скоєння ДТП; відсутні ознаки алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння водіїв або їх перебування під впливом лікарських препаратів тощо; [PERSON] та [PERSON] , скористались механізмом спрощеного оформлення пригоди та склали повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду (Європротокол). Цивільно-правова відповідальність транспортного засобу - «Peugeot 308» р/н [NUMBER] , була застрахована у ПАТ НАСК «ОРАНТА», відповідно до полісу № 220283329. Водій [PERSON] свою вину у порушенні Правил дорожнього руху визнав повністю, водії обох застрахованих автомобілів склали «Європротокол», тобто письмо- графічне повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, який подали до страхової компанії винуватця - ПАТ НАСК «ОРАНТА». Транспортний засіб, яким керував [PERSON] на момент дорожньо-транспортної пригоди, забезпечений відповідно до договору (полісу) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів у ПАТ НАСК «ОРАНТА», у зв' язку з чим позивач звернувся до відповідача з заявою про відшкодування матеріальних збитків завданих в результаті дорожньо- транспортної пригоди. ПАТ НАСК\~«ОРАНТА» завело\~страхову справу\~№ 25-06-276\~та направило\~страхового комісара\~для визначення\~розміру матеріальної\~шкоди,\~завданої позивачу\~і обіцяло виплатити визначену автотоварознавцем суму. У подальшому представник ПАТ «НАСК «ОРАНТА» за участю [PERSON] провів огляд автомобіля «Peugeot 4008» р/н [NUMBER] , визначив перелік пошкоджень, про що складено протокол (акт) огляду транспортного засобу. Далі ПАТ «НАСК «ОРАНТА» оцінило шкоду, завдану внаслідок ДТП транспортному засобу «Peugeot 4008» р/н [NUMBER] . Відповідно до розрахунку страхового відшкодування ПАТ «НАСК «ОРАНТА» від 27.02.2025 сума страхового відшкодування складає 121 740,1 гривень. Однак через деякий час відповідач, без відома сторони позивача, звернувся до приватного експерта для проведення автотехнічного дослідження обставин ДТП. Після отримання висновку відповідач повідомив позивачу відсутність правових підстав для визнання випадку страховим та здійснення виплати страхового відшкодування. НАСК "ОРАНТА" у своєму листі посилається на висновки експертної установи, згідно з якими нібито встановлено відсутність порушень правил дорожнього руху з боку водія транспортного засобу «Peugeot 308» р/н [NUMBER] , та наявність порушень з боку позивача. Однак, документ, на який посилається страхова компанія, не може вважатися належним та допустимим доказом у розумінні процесуального законодавства України. Судовий експерт [PERSON] у своєму документі прямо та недвозначно зазначає: "В свою чергу, встановити, чи відповідали дії водія вимогам п.12.3 ПДР, за наданими матеріалами неможливо у зв`язку з недостатністю у них кількісних характеристик і параметрів руху ТЗ для проведення відповідних розрахунків". Це твердження експерта є ключовим для правильного вирішення питання про наявність підстав для страхової виплати. Таким чином, експертний документ не лише не спростовує наявність порушень з боку водія «Peugeot 308», але й прямо вказує на неможливість встановлення відповідності його дій вимогам ПДР через недостатність даних. Це означає, що страхова компанія не має правових підстав стверджувати про відсутність вини водія забезпеченого транспортного засобу. Основною причиною відмови у виплаті позивачу страхового відшкодування була, на думку страховика, відсутність страхового випадку через не встановлення вини у дорожньо-транспортній пригоді [PERSON] .. Позивач заявив вимогу про відшкодування моральної шкоди. Зазначає, що моральна шкода полягає у переживаннях, емоційної напруженості, порушенні життєвих планів та зміні звичайного життєвого устрою (необхідність участі в судовій тяганині, відвідуванні експертних установ, юристів, адвокатів та судових органів для відновлення порушених своїх прав відповідачем). Причиною виникнення цих всіх змін є те, що відповідач не виконав належним чином свої зобов`язання передбачені законом, щодо сплати позивачу страхового відшкодування, а позивач в зв`язку з цим був позбавлений можливості відновити стан свого автомобіля до стану, який був до моменту ДТП, оскільки в нього бракує коштів здійснити ремонт. Ситуація, що стала підставою цього позову за звичайних умов суспільного життя є неодмінно психотравмуючою за своєю сутністю. Позивач обумовлює заявлений розмір моральної шкоди у 20000,00 грн., тим, що страховик відмовився сплачувати позивачу страхове відшкодування, цим самим поставив позивача у скрутне становище, завдав йому моральних страждань, Позивач вимушений був звертатись до суду за захистом свої порушених прав. Указані обставини стали підставою звернення до суду з цим позовом. ІІ. Процедура та позиції сторін Ухвалою суду від 16.06.2025 позовну заяву залишено без руху, надано позивачу строк для усунення недоліків, які були ним усунені 17.06.2025. Ухвалою суду від 17.06.2025 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито загальне позовне провадження. 02.07.2025 на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому відповідач проти позову заперечує та зазаначає, що 11.04.2024 між [PERSON] та ПАТ «НАСК «ОРАНТА» був укладений поліс №220283329 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, за яким страховик бере на себе зобов`язання відшкодувати завдану шкоду життю, здоров`ю та майну третіх осіб, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки - транспортним засобом «Peugeot 308» з номерним знаком [NUMBER] . 05.11.2025 сталася подія (ДТП) яка має ознаки страхового випадку, за участю забезпеченого транспортного засобу «Peugeot 308» з номерним знаком [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] з автомобілем «Peugeot 4008» з номерним знаком [NUMBER] . 06.01.2025 надійшло повідомлення про ДТП від [PERSON] до ПАТ «НАСК «ОРАНТА». Також, 06.01.2025 надійшло повідомлення про ДТП та заява про страхове відшкодування від [PERSON] до ПАТ «НАСК «ОРАНТА». 21.03.2025 ПАТ «НАСК «ОРАНТА» було прийнято рішення про відмову у виплаті страхового відшкодування [PERSON] в зв`язку не настанням цивільно правової відповідальності водія [PERSON] , а також порушенням правил дорожнього руху саме водієм автомобіля «Peugeot 4008» з номерним знаком [NUMBER] самим позивачем. Ураховуючи те, що на даний час цивільно-правова відповідальність водія не настала, про свідчить відсутність постанови чи вирок про притягнення до відповідальності, у відповідача відсутні правові підстави для виплати страхового відшкодування урахуванням умов Полісу №220283329 обов`язкового страхування нивільно-правов відповідальності власників наземних транспортних засобів. Щодо позовних вимог стосовно відшкодування моральної шкоди зазначає, що оскільки відповідач не отримав жодних підтверджених витрат на лікування позивача і перебування його на лікарняному після ДТП, відповідальності страховика за шкоду заподіяну життю та здоров`ю потерпілих, становить 0 грн., та моральна шкода 0 грн. Просить відмовити у задоволенні позову. Ухвалою суду від 23.07.2025 закрито проведення підготовчого засідання, призначено справу до судового розгляду по суті. Учасники провадження в судове засідання не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Представник позивача подав до суду заяву про розгляд справи за відсутності позивача та її представника, позовні вимоги підтримує. Представник відповідача подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, відзив від 02.07.2025 підтримує, просить відмовити у задоволенні позову за безпідставністю та недоведеністю. Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Згідно ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного пристрою не здійснювалося на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України. ІІІ. Національне законодавство, що підлягає застосуванню. Фактичні обставини справи, встановлені судом, докази на їх підтвердження, оцінка та мотиви суду Суд встановив, що 05.01.2025 близько 14:25 год у с. Романівка по вул. Луганська, 61 сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Peugeot 4008» р/н [NUMBER] та автомобіля «Peugeot 308» р/н [NUMBER] , застрахованого у ПАТ НАСК «ОРАНТА» (поліс № 220283329). НАСК "ОРАНТА"\~повідомила [PERSON] \~листом від\~21.03.2025\~за №\~09-02-20\~3495\~про те,\~що його\~заяву про\~страхове відшкодування\~від 06.01.2025\~розглянуто.\~Цивільно-правова\~відповідальність водія\~транспортного засобу\~«Peugeot\~ 308»\~д.р.н.\~ [NUMBER] \~настає за\~умови його\~вини,\~що встановлена\~в законному\~порядку.\~З метою\~проведення повної\~та об`єктивної\~оцінки обставин\~випадку,\~прийняття рішення\~щодо визнання\~випадку страховим,\~матеріали щодо\~обставин випадку:\~відео та\~фотографії заявлених\~пошкоджень транспортних\~засобів,\~пояснення водіїв\~щодо обставин\~випадку було передано на вивчення до експертної установи, за висновками якої було встановлено, що в діях водія транспортного засобу «Peugeot 308» д.р.н. [NUMBER] , порушення правил дорожнього руху не вбачається, а дії водія транспортного засобу «Peugeot 4008» д.р.н. [NUMBER] , не відповідають вимогам п. 10.1 Правил дорожнього руху. Учасники ДТП зафіксували дане ДТП європротоколом, з якого вбачається вина водія автомобіля «Peugeot 308» р/н [NUMBER] , [PERSON] . На час дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність власника автомобіля «Peugeot 308» р/н [NUMBER] , [PERSON] , була застрахована в ПАТ НАСК «ОРАНТА» відповідно до полісу № 220283329. [PERSON] , як власник транспортного засобу, звернувся до ПАТ НАСК «ОРАНТА» з заявою про виплату страхового відшкодування, однак отримав відмову у виплаті страхового відшкодування, оскільки в діях водія транспортного засобу «Peugeot 308» д.р.н. [NUMBER] , порушення правил дорожнього руху не вбачається, а дії водія транспортного засобу «Peugeot 4008» д.р.н. [NUMBER] , не відповідають вимогам п. 10.1 Правил дорожнього руху. Так, в силу норми ст. 33 Закону України «Про ОСЦВВНТЗ», положень Інструкції щодо заповнення Повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, затвердженої протоколом Президії МТСБУ від 11.08.2011 р. № 274/2011, погодженої начальником управління державної автомобільної інспекції МВС України 31.08.2011, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду (європротокол) заповнюється та підписується водіями транспортних засобів, причетних до дорожньо-транспортної пригоди, та виключно у разі настання ДТП за участю лише забезпечених транспортних засобів за умови відсутності травмованих (загиблих) людей, а також за згоди водіїв цих транспортних засобів щодо обставин її скоєння, за відсутності у них ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, ці водії мають право спільно скласти Повідомлення. Для того, щоб учасники ДТП могли скласти "Європротокол", мають бути дотримані наступні умови: - учасників ДТП має бути не більше 2-х; -в обох учасників ДТП мають бути страхові поліси; -під час ДТП нікому не завдано шкоди здоров`ю чи життю; -учасники ДТП не перебувають у стані алкогольного чи іншого сп`яніння; -учасники погоджуються з обставинами ДТП. При цьому, у п. 1.10 Правил дорожнього руху, дорожньо-транспортна пригода - це подія, що сталася під час руху транспортного засобу, внаслідок якої загинули або поранені люди чи завдані матеріальні збитки. Згідно ст. 14 Закону України «Про дорожній рух» учасниками дорожнього руху є особи, які використовують автомобільні дороги, вулиці, залізничні переїзди або інші місця, призначені для пересування людей та перевезення вантажів за допомогою транспортних засобів (ч. 1). Учасники дорожнього руху зобов`язані: знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативно- правових актів з питань безпеки дорожнього руху; створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам; виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух. У Правилах дорожнього руху, які затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306, передбачено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими (п. 1.3). Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків (п.1.5). Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством (п. 1.9). Дорожні умови - сукупність факторів, що характеризують (з урахуванням пори року, періоду доби, атмосферних явищ, освітленості дороги) видимість у напрямку руху, стан поверхні проїзної частини (чистота, рівність, шорсткість, зчеплення), а також її ширину, величину схилів на спусках і підйомах, віражів і заокруглень, наявність тротуарів або узбіч, засобів організації дорожнього руху та їх стан (абз. 38 п. 1.10). Дорожня обстановка - сукупність факторів, що характеризуються дорожніми умовами, наявністю перешкод на певній ділянці дороги, інтенсивністю і рівнем організації дорожнього руху (наявність та стан дорожньої розмітки, дорожніх знаків, дорожнього обладнання, світлофорів), які повинен ураховувати водій під час вибору швидкості, смуги руху та прийомів керування транспортним засобом (абз. 39 п. 1.10). Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі (пп. «б» п. 2.3). Під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним (п. 12.1). У разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди (п. 12.3). Відповідно до п. 26 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти адміністративні безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про правопорушення на транспорті» від 23.12.2005 (із змінами, внесеними згідно з постановою Пленуму Верховного Суду України № 18 від 19.12.2008), суб`єктом адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, може бути будь-яка особа, яка бере безпосередню участь у процесі руху на дорозі як пішохід, водій, пасажир, погонич тварин. При цьому, пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна має бути наслідком порушення Правил дорожнього руху. Згідно до примітки ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення, особа, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, звільняється від адміністративної відповідальності за порушення правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, за умови, що учасники дорожньо-транспортної пригоди скористалися правом спільно скласти повідомлення про цю пригоду відповідно до Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів". Відповідно до п. 33.2. ст. 33 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання дорожньо-транспортної пригоди за участю лише забезпечених транспортних засобів, за умови відсутності травмованих (загиблих) людей, а також за згоди водіїв цих транспортних засобів щодо обставин її скоєння, за відсутності у них ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, ці водії мають право спільно скласти повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду (Європротокол). У такому разі водії транспортних засобів після складення зазначеного в цьому пункті повідомлення мають право залишити місце дорожньо-транспортної пригоди та звільняються від обов`язку інформувати відповідні підрозділи Національної поліції про її настання. Європротокол - спеціальний бланк повідомлення про настання дорожньо-транспортної пригоди, який заповнюється водіями-учасниками ДТП на місці аварії, потім надається страховику та стає підставою для виплати страхового відшкодування потерпілим. Європротокол може заповнюватися як в паперовому вигляді, на спеціальному бланку, так і в електронній формі, з використанням системи «Електронний Європротокол», що доступна за посиланням https://dtp.mtsbu.ua. Бланк Європротоколу видається автовласнику безкоштовно під час укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. У разі втрати або використання бланку Європротоколу, новий бланк видається страховиком безоплатно на підставі письмової заяви. Якщо водії скористались Європротоколом, то вони: - мають право залишити місце ДТП, - звільняються від обов`язку інформувати відповідний підрозділ Національної поліції України про настання ДТП, - звільняються від адміністративної відповідальності, передбаченої за спричинення ДТП. При складанні Європротоколу в письмовій формі водії повинні не пізніше трьох робочих днів з дати ДТП звернутись зі своїм примірником заповненого Європротоколу до страховика, з яким укладали договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Якщо Європротокол укладався в електронному вигляді через систему «Електронний європротокол», повідомлення страховим компаніям учасників ДТП відправляються автоматично. Як вбачається з матеріалів справи, Європротокол було складено учасниками ДТП законно і фіксування органами поліції не було обов`язковим. Суд визнає Європротокол як належний та допустимий доказ у справі, виходячи з наступного. У зв`язку із тим, що між учасниками дорожньо-транспортної пригоди спільно складено Повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду (Європротокол), отже водій, винний у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди, звільняється від адміністративної відповідальності за порушення Правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів. Таким чином, Європротокол або Повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, яке складене учасниками дорожньо-транспортної пригоди відповідно до норм чинного законодавства і є належним доказом вини особи, що скоїла дорожньо-транспортну пригоду, у зв`язку із чим завдана шкода підлягає відшкодуванню, а обставини визнані сторонами не підлягають доказуванню. Так, суд за змістом Європротоколу встановив обставини скоєння дорожньо-транспортної пригоди та особу, відповідальну за заподіяну шкоду. Статтею 22 ЦК України встановлено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. У відповідності зі ст. 22 ЦК України збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Згідно ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ст. 1187 ЦК України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату). Відповідно з ч. 1 ст. 16 Закону України «Про страхування» договір страхування це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору. Пунктом 3 ч. 1 ст. 28 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода, пов`язана з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого. Частиною 1 ст. 9 Закону України «Про страхування» встановлено, що страхова сума - грошова сума, в межах якої страховик відповідно до умов страхування зобов`язаний провести виплату при настанні страхового випадку. Визначення розміру матеріального збитку, завданого власнику пошкодженого транспортного засобу, здійснюється відповідно до Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України № 142/5/2092 від 24.11.2003. Відповідно до пунктів 1.6, 8.1 та 8.3 Методики відновлювальний ремонт (або ремонт) - це комплекс операцій щодо відновлення справності або роботоздатності колісного транспортного засобу чи його складника (ів) та відновлення їхніх ресурсів. Ремонт здійснюється методами відновлення чи заміни складових частин. Для визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу, застосовуються витратний підхід і метод калькуляції вартості відновлювального ремонту. Вартість матеріального збитку визначається як сума вартості відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складників колісного транспортного засобу та величини втрати товарної вартості. З наведених підстав вартість відновлювального ДТП ремонту пошкодженого матеріального транспортного засобу більша за вартість матеріального збитку, а вартість страхове збитку - це та сума, яку за Законом має сплатити страховик як страхове відшкодування. Відповідно п. 9.1. ст. 9 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно- правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.10.2018 в справі № 760/15471/15-ц (провадження № 14-316 с 18) вказано, що у разі якщо деліктні відносини поєдналися з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування є страховик завдавача шкоди. Такий страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у порядку, передбаченому Законом № 1961-IV. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. Відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно із цим договором або Законом № 1961-IV у страховика не виникло обов`язку з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках передбачених статтею 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. У такому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди сумою страхового відшкодування. Відповідачем було визначено відповідно до узгодження суми відшкодування розмір страхового відшкодування 121740,11 грн. Ураховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що ПАТ НАСК «ОРАНТА» у зв`язку із настанням страхового випадку у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі зобов`язане відшкодувати позивачу фактично понесену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди його майну в узгодженому розмірі 121740,11 грн. Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача моральної шкоди, суд відмічає наступне. Статтею 23 ЦК України передбачено, що моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Відповідно до вимог ст. 1167 ЦК України - моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Позивач зазначав, що моральна шкода спричинена невиплатою страхового відшкодування, в повному обсязі, у строки визначені законом. Суд погоджується з тим, що позивачеві було завдано моральні страждання, пов`язані із незаконними діями відповідача, які виразилась у його небажанні здійснювати виплату суми страхового відшкодування в повному обсязі. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в постанові № 4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру в наслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку із ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Статтею 23 ЦК України встановлено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів. Відповідно до ч. 2 цієї статті моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Згідно із ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою 2 цієї статті. Таким чином, ч. 1 ст. 1167 ЦК України встановлює загальне правило, відповідно до якого відповідальність за заподіяння моральної шкоди настає за наявності загальної підстави - наявності моральної (немайнової) шкоди, а також за наявності всіх основних умов відповідальності, а саме: неправомірної поведінки, причинного зв`язку та вини заподіювача. Звертаючись до суду з вказаним позовом, зокрема з вимогою про відшкодування моральної шкоди, позивач мотивував небажанням відповідача здійснювати виплату страхового відшкодування в повному обсязі, порушенням зобов`язань за договором страхування і незаконною відмовою у виплаті страхового відшкодування, що, за його твердженнями, змусило звертатись до суду, і як наслідок до отримання страхового відшкодування із затримкою, що призвело до тривалих переживань і душевних страждань та вимагало додаткових зусиль і часу. Наведене узгоджується з правовим висновком викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11.12.2019 у справі № 465/4287/15 (провадження № 14-406цс19). Разом з тим, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Моральна шкода - це негативні наслідки (втрати) немайнового характеру, що виникли в результаті душевних страждань, яких фізична особа зазнала у зв`язку з посяганням на її права та інтереси. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При оцінці обґрунтованості вимог позивачів у справах про відшкодування моральної шкоди необхідно керуватися принципом розумності, тобто виходити з об`єктивно передбачуваних за обставин конкретної справи втілень моральної шкоди. Відповідно, як основний доказ заподіяння моральної шкоди слід розглядати достатньо переконливі з погляду розумності пояснення потерпілої сторони щодо характеру завданих їй немайнових втрат. Моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою, честі, гідності особи. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз. Розмір відшкодування повинен бути адекватним нанесеній моральній шкоді. Разом з тим, з огляду на моральну зумовленість виникнення інституту відшкодування моральної шкоди, цілком адекватними і самодостатніми критеріями визначення розміру належної потерпілому компенсації є морально-правові імперативи справедливості, розумності та добросовісності. З урахуванням викладеного, суд вважає, що позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди підлягають частковому задоволенню, оскільки під час розгляду справи знайшов підтвердження той факт, що діями відповідача, позивачу завдано моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків, які вимагають від останнього, додаткових зусиль для організації свого життя, відчуття ним негативних емоцій, неможливість користуватися автомобілем, у зв`язку з відсутністю суми коштів на відновлювальний ремонт, а тому суд стягує з відповідача на користь позивача 1000,00\~грн у відшкодування моральної шкоди. ІV. Розподіл судових витрат Відповідно до ч. ч. 1, 13 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Ураховуючи положення ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно задоволеним вимогам: за подання позовної заяви у розмірі 1048,90 грн.

Outcome: partial