Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-19 00:00:00

Позивач - Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Провідна» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення 35 724,00 грн шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та 2 684,00 грн судового збору. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 11 серпня 2022 року між ПрАТ "СК "Провідна" та Іноземним підприємством "Кока-Кола Беверіджиз Україна Лімітед" укладено Договір добровільного страхування наземного транспорту № 06/6781792/9069/22. Предметом Договору страхування є страхування в тому числі транспортного засобу «SKODA FABIA» [NUMBER] . 25 жовтня 2022 року приблизно о 07 годині 45 хвилин, м. Полтава, вул. Небесної Сотні (колишня Леніна) 25 відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю застрахованого ТЗ «SKODA FABIA» д/н [NUMBER] та ТЗ «Dacia Duster» д/н [NUMBER] під керуванням відповідача [PERSON] . Постановою Октябрського районного суду м. Полтави від 18.11.2022 року відповідач визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. В результаті ДТП було пошкоджено застрахований ТЗ «SKODA FABIA» д/н [NUMBER] . Позивач виплатив страхове відшкодування для ремонту застрахованого ТЗ на користь СТО (ФОП [PERSON] ) у розмірі 69 870,00 грн (16.11.2022 р.) та 13 380,00 грн (27.12.2022 р.), що становить загалом 83 250,00 грн. Цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована в ПАТ «НАСК «ОРАНТА» згідно Полісу № АТ/1556305. Позивач звернувся до ПАТ «НАСК «ОРАНТА» з заявами на виплату страхового відшкодування. Заяви позивача задоволено частково на загальну суму 47 526,00 грн. Зазначена сума виплачена з урахуванням коефіцієнту зносу замінених складових згідно Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів відповідно до ст. 29 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Позивач вважає, що відповідно до ст. 1194 ЦК України відповідач зобов`язаний сплатити різницю між фактичним розміром збитків (83 250,00 грн) та страховим відшкодуванням (47 526,00 грн) у розмірі 35 724,00 грн. Представник позивача в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи у їх відсутності, просив задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленим про день, час та місце слухання справи, про причину неявки суд не повідомив, заперечень на позов не подав. Представник третьої особи - ПАТ «НАСК «ОРАНТА» Деміденков В.М. надав письмові пояснення та зазначив, що ПАТ «НАСК «ОРАНТА» виконало у повному обсязі свої договірні зобов`язання за страховим полісом № АТ/1556305 з відшкодування шкоди. Страхове відшкодування у розмірі 47 526,00 грн виплачено з урахуванням фізичного зносу (48%) та франшизи 1 500,00 грн, передбаченої страховим полісом, що відповідає положенням п. 12.1 ст. 12, ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову з наступних підстав. Ухвалою Шевченківського районного суду міста Полтави від 04 вересня 2025 року замінено позивача на Приватне акціонерне товариство «Провагроінвест». Згідно зі ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно зі ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Згідно зі ст. 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток. Судом встановлено, що 25 жовтня 2022 року з вини водія транспортного засобу «Dacia Duster», д.р.н. [NUMBER] , відповідача [PERSON] сталася дорожньо-транспортна пригода, в результаті якої було пошкоджено транспортний засіб «Skoda Fabia», д.р.н. [NUMBER] , застрахований його власником у позивача за Договором добровільного страхування наземного транспорту № 06/6781792/9069/22. Вина відповідача підтверджується постановою Октябрського районного суду м. Полтави від 18.11.2022 року. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ці самі особи, або особа, щодо якої встановлені ці обставини. Позивач як страховик виплатив страхове відшкодування страхувальнику у розмірі 83 250,00 грн та у порядку суброгації звернувся до ПАТ «НАСК «ОРАНТА», в якому була застрахована цивільно-правова відповідальність відповідача за полісом № АТ/1556305. За результатами розгляду заяв позивача ПАТ «НАСК «ОРАНТА» здійснило виплату страхового відшкодування у розмірі 47 526,00 грн з урахуванням фізичного зносу (48%) та франшизи 1 500,00 грн, передбаченої страховим полісом. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Згідно зі ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Відповідно до ст. 78 ЦПК України суд не бере до розгляду докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. На обґрунтування факту понесення збитків у розмірі 83 250,00 грн позивач надав до суду наступні докази: Копію Акту первинного огляду ТЗ; Копію Рахунку СТО ФОП [PERSON] № С000001340 від 02.11.2022 р. на суму 69 870,00 грн; Копію Розрахунку суми матеріального збитку на суму 69 870,00 грн, складеного самим позивачем; Копію Страхового акту по справі № 2300386635 на суму 69 870,00 грн; Копію Платіжного доручення № 038146 від 16.11.2022 р. на суму 69 870,00 грн; Копію акту виконаних робіт по перевірці розвал-сходження ТЗ; Копію Рахунку СТО ФОП [PERSON] № С000001340 від 09.12.2022 р. на суму 13 380,00 грн; Копію Розрахунку суми матеріального збитку на суму 13 380,00 грн, складеного самим позивачем; Копію Страхового акту 2 № 2300386635 від 23.12.2022 року на суму 13 380,00 грн; Копію Платіжного доручення № 043275 від 27.12.2022 р. на суму 13 380,00 грн. Оцінюючи зазначені докази, суд дійшов висновку про їх неналежність та недостатність для підтвердження фактичного розміру збитків з наступних підстав. Рахунки СТО ФОП [PERSON] № С000001340 від 02.11.2022 р. та № С000001340 від 09.12.2022 р. не є незалежною оцінкою вартості відновлювального ремонту, оскільки складені комерційною організацією (СТО), яка має прямий фінансовий інтерес у завищенні вартості ремонтних робіт. Розрахунки суми матеріального збитку, складені самим позивачем, не можуть вважатися належними та достовірними доказами, оскільки позивач є зацікавленою особою у збільшенні розміру збитків. Страхові акти по справі № 2300386635, складені позивачем на підставі власних розрахунків та рахунків СТО, також не є незалежним підтвердженням фактичного розміру збитків. Позивачем не надано до суду висновку незалежної судової експертизи або звіту оцінювача щодо вартості відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу «Skoda Fabia», д.р.н. [NUMBER] , станом на дату ДТП (25.10.2022 р.). Суд зазначає, що відповідно до ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» розмір страхового відшкодування визначається за Методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України. Проте позивач не довів, що виплачена ним сума 83 250,00 грн відповідає ринковій вартості відновлювального ремонту згідно з цією Методикою. Платіжні доручення підтверджують лише факт перерахування позивачем грошових коштів на користь ФОП [PERSON] , але не доводять, що ця сума відповідає реальній ринковій вартості необхідного відновлювального ремонту. Суд також звертає увагу на те, що різниця між виплаченим позивачем страховим відшкодуванням (83 250,00 грн без урахування зносу) та виплаченим ПАТ «НАСК «ОРАНТА» страховим відшкодуванням (47 526,00 грн з урахуванням зносу 48% та франшизи 1 500,00 грн) становить значну суму - 35 724,00 грн. За відсутності висновку незалежної судової експертизи або звіту оцінювача суд не може встановити, чи відповідає виплачена позивачем сума 83 250,00 грн дійсній ринковій вартості відновлювального ремонту з урахуванням вимог законодавства про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Таким чином, позивач не виконав свого обов`язку доказування, передбаченого ст. 81 ЦПК України, щодо фактичного розміру понесених ним збитків. Відповідно до ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Розмір страхового відшкодування, що підлягає виплаті потерпілому за шкоду, заподіяну його майну, визначається: у разі пошкодження майна - у розмірі витрат, необхідних для приведення майна до стану, в якому воно було до страхового випадку (відновлювальні витрати), з урахуванням зносу комплектуючих виробів (деталей, вузлів і агрегатів), які підлягають заміні, та матеріалів, необхідних для ремонту пошкодженого майна, у порядку, встановленому Методикою Згідно з п. 12.1 ст. 12 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи. Відповідно до п. 36.6 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхувальником або особою, відповідальною за завдані збитки, має бути компенсована сума франшизи, якщо вона була передбачена договором страхування. Згідно з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. У даному випадку судом встановлено, що ПАТ «НАСК «ОРАНТА» виконало свої зобов`язання за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів у повному обсязі відповідно до вимог Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Різниця між фактичними витратами позивача на виплату страхового відшкодування за договором майнового страхування (83 250,00 грн) та виплаченим ПАТ «НАСК «ОРАНТА» страховим відшкодуванням (47 526,00 грн) виникла внаслідок застосування зносу комплектуючих виробів, що є обов`язковим згідно зі ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», а також франшизи 1 500,00 грн, передбаченої полісом № АТ/1556305. Розмір завданої шкоди не перевищив ліміт відповідальності страховика 130 000,00грн, встановлений страховим полісом № АТ/1556305. За таких обставин у страховика виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, який було виконано в повному обсязі згідно з вимогами закону. Підстави для покладення на відповідача обов`язку з відшкодування різниці між фактичними витратами позивача та виплаченим ПАТ «НАСК «ОРАНТА» страховим відшкодуванням відсутні. Суд зазначає, що сума франшизи 1 500,00 грн відповідно до п. 36.6 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» має бути компенсована страхувальником [PERSON] безпосередньо на користь ПАТ «НАСК «ОРАНТА» (або потерпілого), а не на користь позивача, який виступає іншим страховиком за договором майнового страхування. Крім того, суд вказує, що різниця між сумою, виплаченою позивачем за договором майнового страхування без урахування зносу (83 250,00 грн) та сумою, виплаченою ПАТ «НАСК «ОРАНТА» за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності з урахуванням зносу (47 526,00 грн + 1 500,00 грн франшизи = 49 026,00 грн), є наслідком різних умов страхування за цими двома видами договорів страхування. Позивач, виплачуючи страхове відшкодування без урахування зносу за договором майнового страхування, діяв на власний ризик та не може перекладати наслідки своїх договірних зобов`язань на відповідача. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог як необґрунтованих та недоведених. Згідно зі ст. 141 ЦПК України судові витрати у зв`язку з розглядом справи покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У разі відмови в позові судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на позивача. Позивачем сплачено судовий збір у розмірі 2 684,00 грн. У зв`язку з відмовою у задоволенні позовних вимог судовий збір стягненню з відповідача не підлягає.

Outcome: dismissed