Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-14 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача У жовтні 2024 року до Броварського міськрайонного суду Київської області надійшла вищевказана позовна заява. В обґрунтування вимог позивач посилається на те, що [PERSON] є співвласником квартири [ADDRESS] власності на вищевказану квартиру зареєстроване за [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] в рівних частинах, тобто квартира перебуває у спільній сумісній власності, частки співвласників не визначені та є рівними. [INFO] [PERSON] помер. На момент смерті батька [PERSON] позивач [PERSON] проживав разом зі спадкодавцем та прийняв спадщину фактично. [PERSON] , рідний брат позивача, подав заяву про прийняття спадщини після смерті батька [PERSON] . У квітні 2024 року позивач звернувся до нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину на майно, що залишилося після смерті [PERSON] , а саме на 1/3 частину квартири [ADDRESS] . Однак, постановою нотаріуса про відмову від 30.04.2024 [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва на підставі ст. ст. 49, 50 Закону України «Про нотаріат». У зв`язку з вищевикладеним, позивач [PERSON] позбавлений можливості в позасудовому порядку оформити права співвласника квартири на частку, яка належала за життя його батьку [PERSON] , який помер [INFO] . З наведених підстав, позивач просив визначити, що [PERSON] належить 1/3 частка із спільної сумісної власності квартири [ADDRESS] ; визначити, що частка померлого [PERSON] у праві спільної сумісної власності на вищевказану квартиру становить 1/3; а також визначити за [PERSON] право власності на 1/6 частину квартири [ADDRESS] у порядку спадкування за законом. Заяви, інші процесуальні дії у справі Ухвалою судді Броварського міськрайонного суду Київської області Радзівіл А.Г. від 12 листопада 2024 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання. Відповідно до розпорядження керівника апарату суду Овдієнко Л.П. від 01.04.2025 щодо призначення повторного автоматизованого розподілу судової справи та протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01 квітня 2025 року вищевказану цивільну справу передано на розгляд судді Петришин Н.М. Ухвалою судді Броварського міськрайонного суду Київської області Петришин Н.М.від 18 квітня 2025 року справу прийнято до провадження судді та призначено підготовче засідання. Ухвалою судді Броварського міськрайонного суду Київської області від 13 серпня 2025 року підготовче провадження у справі закрито, справу призначено до судового розгляду по суті. У судове засідання позивач [PERSON] та його представник адвокат Кубрак Ж.Б. не з`явилися, подали заяву про підтримання позовних вимог та розгляд справи за їх відсутності. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, про місце, час та дату розгляду справи повідомлялася належним чином. Відзив не подала, причини неявки суду не відомі. Від третьої особи - Броварської міської ради Броварського району Київської області надійшли пояснення, в який міська рада у вирішенні позову покалалася на розсуд суду та за відсутності представника міської ради. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи згідно з положеннями статті 280 ЦПК України. Обставини справи, що встановлені судом Згідно копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , [PERSON] народився [INFO] , батьком якого є [PERSON] , матір`ю [PERSON] . Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] , [INFO] народився [PERSON] , батьком якого є [PERSON] , матір`ю [PERSON] . Таким чином, судом встановлено, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] є синами [PERSON] . Згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 31 жовтня 2006 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Броварського міськрайонного управління юстиції Київської області, [PERSON] , помер [INFO] . З матеріалів спадкової справи № 228 до майна померлого [INFO] [PERSON] встановлено, що спадщину після його смерті прийняв син [PERSON] , про що подав до Броварської міської державної нотаріальної контори відповідну заяву. Згідно Довідки Центру обслуговування «Прозорий офіс» Виконавчого комітету Броварської міської ради Броварського району Київської області № 1.12.3-04/4739 від 11.04.2024, станом на час смерті спадкодавця [PERSON] 30.10.2006 разом з померлим також зареєстрований за адресою: [ADDRESS] позивач [PERSON] . Відтак, [PERSON] є таким, що прийняв спадщину після смерті батька фактично. Відповідно до Довідки № 107, виданої 07.02.2024 КП Броварської міської ради Броварського району Київської області «Броварське бюро технічної інвентаризації», згідно архівних даних станом на 31.12.2012 право власності на квартиру [ADDRESS] зареєстроване за: [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] в рівних частина на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого фондом комунального майна Броварської міської ради згідно з наказом від 28.12.2002 № 756. Факт належності [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] вищевказаної квартири на праві спільної сумісної власності також підтверджується свідоцтвом про право власності на житло (а.с. 9). Постановою нотаріуса Першої броварської державної нотаріальної контори Броварського району Валентини Журавської від 30 квітня 2024 року позивачу [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/3 частку квартири [ADDRESS] після смерті батька відмовлено з тих підстав, що позивачем не надано правовстановлюючих документів на вищевказане нерухоме майно, для оформлення такого свідоцтва спадкодавець має надати документ, що підтверджує, що частка квартири дійсно належала померлій особі. Мотиви, з яких виходить суд, та застосування норм права, що регулюють дані правовідносини Відповідно до ч. 1 ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути у тому числі, визнання права. Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. У ст. 392 ЦК України передбачено, що право власності встановлюється в судовому порядку, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Згідно ст. 355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦК України, спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Право спільної сумісної власності відрізняється від права спільної часткової власності за підставами виникнення, характером внутрішніх правовідносин, а також і за підставами припинення сумісної або часткової власності. Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно зі ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. За змістом ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї (ч. 3 ст. 1268 ЦК України). Відповідно до роз`яснень Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладених в листі «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» №24-753/0/4-13 від 16.05.2013 згідно ст. 1226 ЦК України частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Суб`єкт права спільної сумісної власності має право заповідати свою частку у праві спільної сумісної власності до її визначення та виділу в натурі. У разі відмови нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину спадкоємці учасники спільної сумісної власності мають право звернутися з позовом про визначення частки майна, належної померлому на праві спільної сумісної власності. У пункті 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 № 7 « Про судову практику у справах про спадкування» зазначено, що за загальними правилами частини 2 ст.372 ЦК України при поділі майна, що є у спільній сумісній власності, за рішенням суду частки співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі смерті співвласника приватизованого будинку (квартири) частки кожного із співвласників у праві спільної власності є рівними, якщо інше не було встановлено договором між ними (ч. 2 ст. 370, ч. 2 ст. 372 ЦК України). Частка померлого не може біти змінена за рішенням суду. Для оформлення права на спадщину закон вимагає рішення суду про визнання частки спадкодавця. Згідно з правовою позицією Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, закріпленої в п. 3.4 Інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013, у разі відмови нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину спадкоємці учасника спільної сумісної власності мають право звернутися з позовом про визначення частки майна, належної померлому на праві спільної сумісної власності. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 січня 2021 року в справі № 522/1528/15-ц (провадження № 14-67цс20) зроблено висновок, що визнання права як у позитивному значенні (визнання існуючого права), так і в негативному значенні (визнання відсутності права і кореспондуючого йому обов`язку) є способом захисту інтересу позивача у правовій визначеності. Спосіб захисту порушеного права або інтересу має бути таким, щоб у позивача не виникала необхідність повторного звернення до суду. Тому спосіб захисту інтересу, передбачений пунктом 1 частини другої статті 16 ЦК України, може застосовуватися лише в разі недоступності позивачу можливості захисту його права. Так, судом встановлено, що спадкодавцю [PERSON] , позивачу [PERSON] та відповідачу [PERSON] на праві спільної сумісної власності належала квартира [ADDRESS] . [PERSON] помер [INFO] , спадщину після його смерті прийняли обидва його сини: [PERSON] (фактично) та [PERSON] (шляхом звернення до нотаріальної контори із відповідною заявою про прийняття спадщини. Оскільки спірне нерухоме майно перебуває у спільній сумісній власності, відповідно частки співвласників не визначені, спадкоємці не мають можливості у позасудовому порядку вирішити питання щодо визнання права власності на 1/3 частину спадкової квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] . Відтак, суд вважає обґрунтованими позовні вимоги у частині визначення, що [PERSON] належить 1/3 частка із спільної сумісної власності квартири [ADDRESS] та визнання за [PERSON] права власності на 1/6 частини вищевказаної квартири у порядку спадкування за законом. Щодо позовних\~вимог про\~визначення частки\~померлого у\~праві спільної\~сумісної власності\~на квартиру, суд дійшов що такі вимоги є безпідставними. Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, як вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачено статтею 16 ЦК України. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Позивач [PERSON] звертаючись до суду з позовом просив, зокрема, визначити, що частка померлого [PERSON] у праві спільної сумісної власності на вищевказану квартиру становить 1/3. Однак, визначення судом частки співвласника у праві спільної власності на нерухоме майно за померлим не узгоджується з вимогами чинного законодавства, оскільки у такому разі судом буде вирішено питання про права особи, яка не має цивільної процесуальної правоздатності та дієздатності, що свідчить, у тому числі, про неефективність способу захисту права особи відповідно до положень статті 16 ЦК України. У такому випадку спадкоємець не позбавлений можливості захисту своїх прав шляхом подання позову про визнання права власності в порядку спадкування. Так, щодо неможливості визначення судом частки співвласника у праві спільної власності на нерухоме майно за померлим, Верховний Суд неодноразово висловлювався, зокрема, у постановах від 22 квітня 2020 року у справі № 601/2592/18, від 22 квітня 2020 року у справі № 127/23809/18, від 27 травня 2020 року у справі № 361/7518/16-ц, від 16 вересня 2020 року у справі № 464/1663/18, 16 червня 2021 року у справі № 570/997/19. Відтак, правові підстави для задоволення позовних вимог [PERSON] про визначення розміру частки померлого співвласника спірної квартири відсутні. Отже, враховуючи всі наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, всебічно та повно їх оцінивши, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову.

Outcome: partial