Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-14 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з вищевказаною позовною заявою, мотивуючи свої вимоги тим, що 20 вересня 2014 року вона з відповідачем уклали шлюб. Від шлюбу мають двох дітей: доньку [PERSON] , [INFO] , та сина [PERSON] , [INFO] , які проживають разом із нею та перебувають на її утриманні. Сімейне життя з відповідачем не склалося, спільне проживання припинено з 22 квітня 2025 року та нею продано до суду також позовну заяву про розірвання шлюбу. Відповідач є працездатною особою як за віком, так і за станом здоров`я, інших утриманців не має, а тому має можливість сплачувати аліменти, тож вона вимушена звернутися до суду з цією позовною заявою, в якій просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання двох неповнолітніх дітей: [PERSON] , [PERSON] у розмірі 1/3 частини його заробітку (доходу) щомісячно до досягнення дітьми повноліття. Ухвалою судді Новокодацького районного суду міста Дніпра від 11 липня 2025 року залишено без руху вищевказану позовну заяву та надано позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви, які були усунені 28 липня 2025 року. 28 липня 2025 року ухвалою судді Новокодацького районного суду міста Дніпра повторно залишено без руху вищевказану позовну заяву та надано позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви, які були усунені 14 серпня 2025 року та передано судді вказану заяву канцелярією суду 21 серпня 2025 року. Ухвалою судді Новокодацького районного суду міста Дніпра від 21 серпня 2025 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Позивач [PERSON] надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити. Відповідач [PERSON] надав до суду заяву в якій просив розглянути справу за його відсутності та не заперечував щодо задоволення позовних вимог про стягнення з нього аліментів у розмірі 1/3 частки його заробітку на утримання двох дітей. Враховуючи, що сторони у судове засідання не з`явились, відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Вивчивши письмові матеріали справи, дослідивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, оцінивши надані докази, та виходячи зі свого внутрішнього переконання і визнання позовних вимог відповідачем, суд дійшов висновку, що вимоги позивача підлягають задоволенню з таких підстав. Статтею 263 ЦПК України передбачено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Судом встановлено, що 20 вересня 2014 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб Серії [NUMBER] , виданим Ленінським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції, про що складено відповідний актовий запис № 519 (а. с. 8). Матеріалами справи підтверджено, що сторони мають двох дітей: доньку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження Серії [NUMBER] , виданим Ленінським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції, про що складено відповідний актовий запис № 965, та сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження Серії [NUMBER] , виданим Соборним районним у місті Дніпрі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), про що складено відповідний актовий запис № 588 (а. с. 9, 10). Також судом встановлено, що діти проживають разом з матір`ю за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується довідками № 2480 від 15 квітня 2025 року та № 4880 від 14 серпня 2025 року про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб (а. с. 11, 31). Частинами 1, 2 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної\~Ради України\~№ 789\~ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, передбачено, що держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умови життя, необхідних для розвитку дитини. У національному законодавстві України право дитини на утримання, що також прямо кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття, знайшло своє закріплення у Сімейному кодексі України. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Статтею 141\~СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою. Згідно із ст.\~180\~СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються в частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (ч. 3 ст. 181 СК України). Відповідно до ст.\~182\~СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. У роз`ясненнях, викладених у п. 17 постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України від\~15\~травня 2006\~року №\~3\~"Про\~застосування судами\~окремих норм\~СК України\~при розгляді\~справ щодо\~батьківства,\~материнства та\~стягнення аліментів" та ст.\~182\~СК України зазначено, що при вирішенні питання щодо розміру аліментів, суд повинен урахувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають значення. У цьому випадку суд виходить з того, що відповідач не відноситься до категорії непрацездатних осіб, має можливість самостійно визначати обсяг забезпечення себе роботою та відповідно отримання доходів від такої роботи, інших осіб на утриманні не має. Відповідно до ст.\~183\~СК України розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини. Крім того, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі (ч. 1 ст.184 СК України). При цьому підстави визначення розміру аліментів у частках до заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень ст. 182 СК України, так і положень ст. ст. 183, 184 СК України. Частина перша статті 192\~СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Суд враховує п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» №3 від 15 травня 2006 року, в якому судам роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Згідно із ст. ст. 181, 192\~СК\~України розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] є батьком [PERSON] , [INFO] , і [PERSON] , [INFO] , та на цей час позивач самостійно здійснює догляд за дітьми, а у свою чергу відповідач є працездатним, що свідчить про можливість відповідача в достатній мірі надавати матеріальну допомогу. Крім того, судом встановлено, що відповідач [PERSON] не заперечує проти стягнення з нього аліментів у зазначеному позивачем розмірі. Враховуючи встановлені судом обставини та визнання позову відповідачем, виходячи із засад розумності, добросовісності і справедливості, та беручи до уваги ту обставину, що обов`язок утримувати дітей є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька, суд визначає розмір аліментів на дітей у відповідності до встановлених обставин, що мають значення для вирішення цього питання, та вимог закону, в розмірі 1/3 частки всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, до досягнення найстаршою дитиною повноліття, оскільки відповідач, будучи, батьком дітей зобов`язаний їх матеріально утримувати. Відповідно до ч. 1 ст. 191\~СК України суд вважає необхідним стягнути аліменти з [PERSON] на утримання дітей з дня подання позову до суду, тобто з 07 липня 2025 року. На підставі п. 7 ч. 1 ст.\~264,\~п.\~1\~ч.\~1\~ст.\~430\~ЦПК України суд вважає можливим допустити негайне виконання судового рішення у межах сум платежів за один місяць. У відповідності до вимог ч. 6 ст.\~141\~ЦПК\~України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Згідно із ст.\~141\~ЦПК\~України з відповідача в дохід держави повинно бути стягнено судовий збір у справі за одну майнову вимогу у розмірі 1\~211,20 грн., оскільки позивач звільнена від сплати судового збору при зверненні до суду.

Outcome: approved