Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-16 00:00:00

У травні 2025 року представник позивача адвокат Сідельник К.О., діючи в інтересах [PERSON] , звернувся до суду позовом та свої вимоги мотивує тим, що позивач з 2021 року є одноособовим власником квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] є рідною сестрою і залишається зареєстрованою за вказаною адресою, але з 2013 року та на даний час проживає на тимчасово окупованій території Автономної республіки Крим і через фактичні військові дії не може особисто з`явитися до ЦНАП для зняття з реєстрації. Посилаючись на ст.309, ст.405 ЦК України, просить усунути перешкоди у користуванні житлом шляхом визнання [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою суду від 22.05.2025 року відкрито провадження у справі, вирішено справу розглядати в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи. Представник позивача в поданій до суду заяві позовні вимоги підтримав, просить задовольнити. Відповідач в поданій на електрону пошту суду заяві позовні вимоги визнала, просить задовольнити, справу розглянути за її відсутності. Згідно з ч. 1 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. За нормами ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про право власності на житло від 13.04.1993 року, виданого виконавчим комітетом Сумської міської Ради народних депутатів квартира [ADDRESS] надана у спільну власність [PERSON] та членам її сім`ї [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (а.с.5-7) . Згідно свідоцтва про шлюб серія [NUMBER] [PERSON] 10 травня 2014 року зареєструвала шлюб з [PERSON] та змінила прізвище на [PERSON] , про що складений актовий запис № 278 (а.с.10 зі звороту). Згідно договору про поділ нерухомого майна (частини квартири), що є спільною сумісною власністю від 24.06.2021 року визначено, що частки власників у праві спільної власності у квартирі за адресою : [ADDRESS] є рівними, тобто по частині у кожного (а.с.7б-8). Згідно договору дарування частини квартири від 24.06.2021 року [PERSON] прийняв в дар від матері [PERSON] частину, та від сестри - [PERSON] частину вищезазначеної квартири (а.с.7а). Відповідно до інформації на запит про склад зареєстрованих у житловому приміщенні осіб від 05.05.2025 за адресою: [ADDRESS] , зареєстровані: [PERSON] , [PERSON] (а.с.155). Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійснення ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно з ч.2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла. Дослідженими доказами підтверджується, що відповідач фактично не проживає у квартирі, оскільки з січня 2021 року та перебуває на тимчасово окупованій території, позов визнала. Судом не встановлено поважних причин, які перешкоджають відповідачу користуватися спірним житлом та проживати у ньому. За комунальні послуги відповідач не сплачує, участі в утриманні квартири не приймає. З матеріалів справи не вбачається, що з боку позивача не чиняться відповідачу перешкоди у користуванні спірною квартирою. Судом встановлено, що відповідач не проживає у вказаній квартирі більше року, матеріали справи не містять доказів, що відповідач не проживає у квартирі з поважних причин. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що наявні підстави для визнання відповідачки такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Щодо вимоги позивача про усунення перешкод у користуванні належної йому власності, суд вважає, що дана вимога задоволенню не підлягає у зв`язку з тим, що позивачем не доведено наявність перешкод з боку [PERSON] у користуванні спірним житловим приміщенням. Позовна заява подана до суду через «Електронний суд». Відповідно до\~статті 4 пункту 3 Закону України «Про судовий збір», при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору. При подачі позову представником позивача було надмірно сплачено судовий збір у розмірі 1211,20 грн, замість передбаченого Законом України «Про судовий збір» 968,96 грн. Отже, стягненню з відповідача на користь позивачки підлягає судовий збір в сумі 484,48 грн. (968,96 грн./2 ). На підставі ч. 1\~ст. 142 ЦПК України\~та ч. 3\~ст.7 Закону України «Про судовий збір»\~визнанням відповідачем позову до початку розгляду справи по суті підлягає поверненню позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, який підлягав сплаті поданні позову. На підставі п. 1 ч. 1\~ст. 7 Закону України "Про судовий збір"\~позивачу підлягає поверненню з Державного бюджету надміру сплачений при зверненні до суду судовий збір у розмірі 242,24 грн (1211,20 грн. - 968,96 грн.) Тобто всього з Державного бюджету підлягає поверненню позивачу судовий збір у розмірі 726,72 грн. (484,48 грн. + 242,24 грн.) Зі згоди представника позивача, висловленої в заяві від 17.10.2025 року судові витрати з відповідачки не стягуються.

Outcome: partial