Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-13 00:00:00

В провадження Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області надійшла позовна заява [PERSON] , яка діє в інтересах [PERSON] , до [PERSON] , третя особа Виконавчий комітет Чкаловської сільської ради Нікопольського району, про усунення перешкод у вихованні та спілкуванні з дитиною, шляхом визначення способу участі батька у вихованні та спілкуванні з малолітньою дитиною. В обгрунтування заявлених вимог, з урахуванням уточненої позовної заяви, представник позивача посилається на те, що 07 липня 2018 року позивач та відповідач уклали шлюб, який було зареєстровано Нікопольським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, про що складено відповідний актовий запис № 297. Від даного шлюбу мають доньку [PERSON] , [INFO] . З лютого 2019 року шлюбні відносини між сторонами були припинені і з того часу подружжя мешкає окремо. Її довіритель обов`язки по утриманню дитини виконує належним чином, щомісячно перераховуючи на картковий рахунок відповідачки необхідні грошові суми за взаємною домовленістю. Тому, позивач як батько дитини має право звернутись до суду з даним позовом, оскільки відповідачка чинить йому перешкоди в спілкуванні з дитиною, з якою позивач має намір та бажання спілкуватись. На підставі викладеного, представник позивача просить суд зобов`язати [PERSON] не перешкоджати [PERSON] брати участь у вихованні та спілкуванні з дочкою [PERSON] , [INFO] , та визначити [PERSON] наступний спосіб у спілкуванні з дочкою: на час перебування дитини разом з матір`ю за кордоном України - за допомогою відеодзвінків через мережу Інтернет, періодичність спілкування - щотижнево в середу та суботу, час відеодзвінка 18:00-19:00 години за часовим поясом країни перебування дитини з відповідачем; після повернення дитини в Україну щотижнево, шляхом особистих побачень з 11.00 ранку щоп`ятниці до 11.00 ранку неділі за адресою: [ADDRESS] , починаючи з дня ухвалення судового рішення. Окрім цього, представник позивача просить суд стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] сплачений ним при поданні позову судовий збір в розмірі 840 грн. 80 коп., а також витрати, пов`язані з наданням професійної правничої допомоги адвоката, в розмірі 2\~000 грн. 00 коп. Ухвалою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 17 червня 2020 року по даній справі було відкрито провадження в порядку загального позовного провадження (а.с.20-21). Копію вищевказаної ухвали суду було направлено сторонам та роз`яснено відповідачці її право протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання ухвали суду подати відзив та заперечення на позовну заяву. 24 лютого 2021 року на адресу суду від [PERSON] , який діє в інтересах [PERSON] , в порядку ст.178 ЦПК України, надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що дитина з народження звикла бути в оточенні рідних людей, яких вона бачить цілодобово та до яких звикла. Позивач для дитини є незнайомою людиною, оскільки донька не спілкувалась і не спілкується з батьком з одного року та по сьогоднішній день. Залишення дитини на одинці з батьком, якого вона майже не знає, вважають стресом, що може вплинути на психологічний стан дитини, та мати наслідки у майбутньому. При спілкуванні з батьком дитина повинна мати комфортні та сприятливі умові, які не будуть впливати на її психологічний стан, що в подальшому може негативно вплинути на дитину. При цьому, його довірителька не проти спілкування батька з дитиною та не заперечує проти його участі у вихованні та спілкуванні з донькою, вважає за необхідним батькові бути присутнім у житті дитини. Проте, зазначені вимоги вважає не зовсім доцільними, оскільки необхідно брати до уваги індивідуальні потреби дитини, відповідно до її віку, статі, стану здоров`я, особливостей розвитку, ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них та інші обставини, що мають істотне значення. Щодо заявлених вимог позивача про особисті побачення з дитиною, шляхом залишення дитини з ночівлею у місті Нікополь, просить суд звернути увагу та той факт, що у лютому 2022 року в Україні було введено воєнний стан, починаючи з 8:30 ранку 24.02.2022 року (Президент Володимир Зеленський підписав Указ № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», у зв`язку із вторгненням російських військ на територію незалежної України). В березні 2022 року російською федерацією було окуповано територію міста Енергодар Запорізької області, що знаходиться на протилежному березі від міста Нікополь. Тому, цей факт, до сьогоднішнього дня, становить загрозу для всіх жителів Нікопольського району та територій, розташованих вздовж берегової лінії. Починаючи з 12.07.2022 року, територія Нікопольського району, в тому числі, й місто Нікополь, знаходиться під постійними обстрілами з боку тимчасово окупованого м.Енергодар. Тому, відповідно до Наказу Міністерства розвитку громад та територій України № 376 від 28.02.2025 року, затверджено Перелік територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією. Підпунктом 2.1. пункту 2 даного Наказу встановлено, що, починаючи з 21.07.2022 року, на території Нікопольської міської територіальної громади (Дніпропетровської області), а саме: м.Нікополя ведуться активні бойові дії. Отже, вважає, що перебування дитини на небезпечній для її життя та здоров`я території є недоречним та має підвищену небезпеку для дитини. Окрім того, відповідач не планує повертатись саме до міста Нікополь, а тому, у разі прийняття рішення щодо ночівлі дитини у батька в м.Нікополь, це не буде сприяти нормальному розвитку та вихованню дитини, не відповідатиме віковим потребам дитини, а необхідність частих переїздів від батька до матері може порушувати інтереси малолітньої дитини, завдавати шкоди психологічному та психічному здоров`ю. Тому, вважають, як мінімум, зустрічі з батьком повинні відбуватись по місцю проживання дитини. Таким чином, необхідно визначити такий спосіб участі батька у вихованні\~дитини, який буде відповідати віку дитини та забезпечуватиме її найкращі інтереси, з урахуванням наявності загрози її безпеці через ведення бойових дій на території України. На підставі викладеного, представник відповідача вважає за доцільне визначити спосіб участі у вихованні та спілкуванні батька з дитиною через зустрічі один день на тиждень - щоп`ятниці з 12.00 год. до 14.00 год., за попередньою домовленістю з матір`ю дитини та в її присутності або присутності бабусі за місцем проживання дитини (а.с.51-56). В судові засідання, які відбувались раніше, позивач, будучи належним чином повідомленим про розгляд справи, до суду не прибував. Його представник адвокат Крихта А.А. викладені обставини в позовній заяві підтримала та на задоволенні позову наполягала. В судове засідання, яке відбулось 14.10.2025 року, надала заяву про розгляд справи у свою та свого довірителя відсутність, на задоволенні уточненого позову наполягала. Представник відповідача Шашликов Д.Г. в судових засіданнях, які відбувались раніше, позовні вимоги не визнавав, посилаючись на обставини, викладені у відзиві на позовну заяву. Окрім цього, просив суд, при ухваленні рішення по даній справі, врахувати їхню думку та визначити спосіб спілкування позивача з дитиною у спосіб, що був викладений у відзиві на позовну заяву, а саме: щоп`ятниці з 12.00 год. до 14.00 год., за попередньою домовленістю з матір`ю дитини та в її присутності або присутності бабусі за місцем проживанням дитини. В судове засідання, яке відбулось 14.10.2025 року, надав заяву про розгляд справи у свою та своєї довірительки відсутність, просив врахувати їх думку, викладену раніше. Представник третьої особи - Виконавчого комітету Чкаловської сільської ради Нікопольського району - Світлична О. в судовому засіданні, яке відбулось раніше, пояснила, що при підготовці документів до суду, вони спілкувались з дідусем дитини, а з матір`ю дитини спілкування проходило в телефонному режимі, оскільки вона з дитиною знаходиться за межами України. Однак, про відповідачку має лише позитивні відгуки, впевнена, що дитина забезпечена усім необхідним. Що стосується позивача, то з ним спілкування не проводилось, оскільки він проживає не на території Чкаловської сільської ради. В судове засідання, яке відбулось 14.10.2025 року, не прибула, жодної заяви чи клопотання про відкладення розгляду справи або розгляд справи к свою відсутність до суду не надала, хоча, повідомлялась належним чином. Суд вважає за можливе подальше слухання справи проводити у відсутність третьої особи. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, суд приходить до наступного. Згідно зі ст.6 Конвенції „Про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. У статті 129 Конституції України однією із засад судочинства проголошено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом. Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови реалізації процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та їх гарантій. У частині четвертій статті 10 ЦПК України і статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Відповідно до § 23 рішення ЄСПЛ від 06 вересня 2007 року, заява № 3572/03 у справі «Цихановський проти України», національні суди мають створювати умови для того, щоб судове провадження було швидким та ефективним. Зокрема, національні суди мають вирішувати, чи відкласти судове засідання за клопотанням сторін, а також, чи вживати якісь дії щодо сторін, чия поведінка спричинила невиправдані затримки у провадженні. Як встановлено судом, сторони з 07 липня 2018 року перебували в зареєстрованому шлюбі, про що свідчить актовий запис № 297, складений Нікопольським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області (а.с.9). Від даного шлюбу мають доньку [PERSON] , [INFO] (а.с.10). Як вбачається з матеріалів справи (що не заперечується й сторонами), після припинення спільного проживання сторін по справі, дитина залишилась проживати з матір`ю, однак, позивач як батько дитини від її виховання та утримання не усунувся, а, навпаки, має бажання бути в житті дитини. Згідно з рішенням № 112 від 22 червня 2021 року виконавчого комітету Першотравневської сільської ради Нікопольського району Дніпропетровської області, затверджено висновок щодо розв`язання спору та усунення перешкод у вихованні та спілкуванні з дитиною, шляхом визначення способу участі [PERSON] у вихованні та спілкуванні з малолітньою дитиною [PERSON] , [INFO] (а.с.70-71). Проте, як вбачається з матеріалів справи, відповідачкою вищевказане рішення не виконується, незважаючи, навіть, на той факт, що рішення було прийнято вже після того, як позовна заява була подана до суду і, не дивлячись на тривалий час перебування справи в суді, спір між сторонами так і не врегульовано. Тобто, з поданих документів та з урахуванням викладеної думки представника позивача, можливо встановити той факт, що позивач як батько дитини, прагне брати участь у вихованні та спілкуванні з дитиною [PERSON] , а також бажає опікуватись її здоров`ям та розвитком. Згідно ч.1\~ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У принципі 6 Декларації ООН про права дитини від 20 листопада 1959 року закріплено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона має, якщо це можливо, зростати в піклуванні та під відповідальністю своїх батьків, у будь-якому разі - в атмосфері любові та моральної і матеріальної забезпеченості. Відповідно до ч.ч.2, 7, 8\~ст.7 СК України,\~сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених\~Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Частиною 3\~статті 51 Конституції України\~передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Ст.1 Закону України "Про охорону дитинства"\~визначає контакт з дитиною як реалізацію матір`ю, батьком, іншими членами сім`ї та родичами, у тому числі, й тими, з якими дитина не проживає, права на спілкування з дитиною, побачення зазначених осіб з дитиною, а також надання їм інформації про дитину або дитині про таких осіб, якщо це не суперечить інтересам дитини. Відповідно до\~ст.15 Закону України "Про охорону дитинства",\~дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. У разі коли батьки не можуть дійти згоди щодо участі одного з батьків, який проживає окремо, у вихованні дитини, порядок такої участі визначається органами опіки та піклування за участю батьків виходячи з інтересів дитини. Рішення органів опіки та піклування з цих питань можуть бути оскаржені до суду у порядку, встановленому законом. Відповідно до ст.ст.18, 27 Конвенції про права дитини, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У п.1 ст.9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалась з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи, згідно з судовим рішенням, визначають, відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Згідно п.3 ст.9 Конвенції про права дитини, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. За змістом ст.150,\~155 СК України, здійснюючи свої права та виконуючи обов`язки, батьки повинні передусім дбати про інтереси дитини, батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини. Згідно\~ст.153 СК України, мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли це право обмежене законом. Ст.141 СК України\~передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до\~ст.157 СК України,\~питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Частинами 1, 2\~статті 159 Сімейного кодексу України\~передбачено, що, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема, якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. Таким чином, вирішуючи питання про усунення перешкод [PERSON] у спілкуванні з донькою та її вихованні, суд виходить з того, що одним із найважливіших прав дитини є право на сімейне виховання. Це право полягає, перш за все, у наданні дитині можливості жити і виховуватись в повноцінній сім`ї. Позивач бажає приймати участь у вихованні доньки та спілкуватись з нею, а, отже, на думку суду, спілкування дитини з батьком тільки сприятиме її повноцінному вихованню та розвитку, а також служитиме задоволенню життєво важливих психологічних потреб, але, при цьому, відповідачка не повинна перешкоджати у реалізації цих прав в інтересах дитини, оскільки позбавлення батька права на спілкування з донькою може позбавити дитину родинних зв`язків, турботи та любові з його боку. У зв`язку з наведеним вище, суд звертає увагу сторін на те, що вони зобов`язані заради забезпечення якнайкращих інтересів дитини прикласти максимум зусиль для нормалізації стосунків між собою та уникати будь-яких конфліктів в її присутності. З урахуванням всього викладеного вище, суд вважає за доцільне позовні вимоги задовольнити частково та зобов`язати [PERSON] не перешкоджати [PERSON] брати участь у вихованні та спілкуванні з дочкою [PERSON] , [INFO] , та визначити [PERSON] такий спосіб у спілкуванні з донькою: - на час перебування дитини разом з матір`ю за кордоном України - за допомогою відеодзвінків через мережу Інтернет, періодичність спілкування - щотижнево в середу та суботу, час відеодзвінка 18:00-19:00 години за часовим поясом країни перебування дитини з відповідачем; - після повернення дитини в Україну щотижнево, шляхом особистих побачень з 11.00 ранку щоп`ятниці до 11.00 ранку неділі в місті проживання дитини з можливістю спілкування поза межами місця проживання дитини, з можливістю відвідування місць культурно-розважального характеру, призначених для повноцінного відпочинку дітей, без присутності матері, із обов`язковим урахуванням стану здоров`я, бажання та інтересів і потреб дитини. Такий спосіб участі позивача у вихованні і спілкуванні з дитиною буде відповідати інтересам як сторін по справі, так й інтересам неповнолітньої дитини. Окрім цього, як вбачається з матеріалів справи, позивачем заявлена вимога щодо стягнення з відповідача на його користь витрат по сплаті судового збору та витрат на правову допомогу. Суд, розглянувши заявлені вимоги, приходить до висновку, що дані вимоги підлягають частковому задоволенню, лише в частині стягнення витрат по сплаті судового збору, що відповідає вимогам ст.141 ЦПК України та які є доведеними і не викликають сумніву у суду та учасників процесу. При цьому, що стосується стягнення з відповідачки на користь позивача витрат на правову допомогу в розмірі 2\~000 грн. 00 коп., то суд вважає за необхідне зазначити наступне. Відповідно до частин 1 та 3 (пункт 1) статті\~133\~та частин 1 3 ст.137 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Частини 1-3 статті 134\~ЦПК України\~визначають, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат, суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи. Згідно ч.8\~ст.141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. До складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою. Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом (професійна правнича допомога) робіт; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт; обсягом наданих адвокатом послуг; ціною позову та значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи та репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог співмірності, за клопотанням іншої сторони, суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами При цьому, договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (ст.1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Отже, на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу та їх відшкодування за рахунок опонента в судовому процесі сторонам необхідно надати суду такі докази: 1) договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо); 2) документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження тощо); 3) докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт (акти наданих послуг, акти виконаних робіт та ін.); 4) інші документи, що підтверджують обсяг, вартість наданих послуг або витрати адвоката, необхідні для надання правничої допомоги. Як вбачається з матеріалів справи, стороною позивача як на підставу заявлення вимог про стягнення з відповідачки витрат на правову допомогу було долучено договір № 59 від 21 березня 2020 року, укладений з адвокатом Криктою А.А., акт № 7 до договору від 21 березня 2020 року та свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю (а.с.5-8). При цьому, з вищевказаного акту вбачається, що клієнт передає адвокату кошти за надання правової допомоги в розмірі 2 000 грн. 00 коп., які просить стягнути. Проте, у відповідності до вимоги чинного законодавства, вищевказані документи не можуть бути беззаперечним фактом, який буде свідчити про понесення витрат на правову допомогу, оскільки в поданому акті відсутній детальний опис виконаних робіт, дана сума зазначена як «Передоплата», квитанція або прибутково касовий ордер про переказ коштів відсутній, а тому суд вважає, що, в розуміння вимог чинного законодавства, долучені вищевказані документи не є належними та допустимими доказами, на підставі яких слід вважати, що сторона позивача понесла витрати на правову допомогу.

Outcome: partial