Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-13 00:00:00

Позивач звернувся до Солом`янського районного суд м. Києва в якому просить встановити факт постійного проживання та реєстрації місця проживання [PERSON] [INFO] , за адресою: [ADDRESS] , з 1974 по 1997 р.р. Свої вимоги мотивує тим, що [PERSON] , [INFO] , уродженець м. Гайсин Вінницької області, з 1974 по 1997 рік був зареєстрований і фактично проживав за адресою: [ADDRESS] . 26.07.2024 року представник [PERSON] звернувся до відділу «Центр надання адміністративних послуг» Гайсинської міської ради з адвокатським запитом про підтвердження факту його проживання за вказаною адресою у зазначений період та про відсутність участі у приватизації цього будинку. 01.08.2024 року отримано відповідь, відповідно до якої у реєстрі Гайсинської об`єднаної територіальної громади відомості про [PERSON] відсутні. 10.09.2024 року представник повторно звернувся до Гайсинської міської ради з аналогічним запитом. У відповіді від 13.09.2024 року зазначено, що для надання довідки про участь у приватизації необхідно отримати підтвердження місця реєстрації у відділі ЦНАП, однак відповідно до раніше отриманої відповіді такі відомості у реєстрі відсутні. Таким чином, через втрату архівних даних у державних реєстрах позивач позбавлений можливості отримати офіційне підтвердження факту свого постійного проживання за адресою: [ADDRESS] з 1974 по 1997 рік, що зумовлює необхідність встановлення цього факту в судовому порядку. 12.12.2024 згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, вищезазначену справу було передано до провадження головуючому судді Букіній О.М. 23.12.2024 року до суду надійшла інформація про зареєстроване місце проживання відповідача. Ухвалою судді Солом`янського районного суду м. Києва від 01.01.2025 заяву [PERSON] про встановлення факту місця проживання - залишено без руху та надано строк у п`ять днів для усунення недоліків. 05.02.2025 на вимогу ухвали суду від 01.01.2025 до суду надійшла позовна заява в новій редакції. Ухвалою судді Солом`янського районного суду м. Києва від 07.02.2025 відкрито провадження в цивільній справі за правилами окремого провадження. 02.09.2025 від представника заінтересованої особи надійшов відзив на позовну заяву в якій зазначено, що у поданій заяві [PERSON] просить суд встановити факт його постійного проживання та реєстрації за адресою: [ADDRESS] з 1974 по 1997 рік для підтвердження невикористаного права на безоплатну приватизацію державного житлового фонду. Водночас,Солом`янська районна в місті Києві державна адміністрація не є належною заінтересованою особою у справі, оскільки рішення суду не вплине на її права та обов`язки. Відповідно до затвердженої структури адміністрації, повноваження щодо приватизації державного житлового фонду здійснює Управління житлово-комунального господарства та будівництва, до складу якого входить відділ приватизації державного житла. З огляду на предмет заяви та характер правовідносин, саме зазначене Управління є належною заінтересованою особою, оскільки рішення суду може безпосередньо вплинути на його права та обов`язки. У судовому засіданні 09.09.2025 судом було залучено в якості заінтересованої особи Управління житлово-комунального господарства та будівництва Солом`я»нської районного в м.Києві державної адміністрації. В судовому засіданні заявник та представник заявника підтримали заяву та просили її задовольнити. Представник Відділу «Центру надання адміністративних послуг» Гайсинської міської ради просив розглядати справу у їх відсутності та проти задоволення заяви не заперечував. Представник Управління житлово-комунального господарства та будівництва Солом`я»нської районного в м.Києві державної адміністрації у судове засідання не з`явився про причини неявки суд до відома не поставив. Вислухавши думку заявника та його представника,суд вважає за мождиве розглядати справу у відсутності зацікавлених осіб оскільки їх неявка не перешкоджає розгляду справи. Суд, дослідивши подані докази, вислухавши пояснення заявника та його представника , допитавши свідків, дійшов наступного висновку. Пунктом 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995 р. передбачено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Згідно з ч. 2 ст. 315 Цивільного процесуального кодексу України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Отже, судовий порядок встановлення юридичних фактів має виключний характер і застосовується лише тоді, коли заявник не має можливості отримати відповідні документи у компетентних органах, які наділені повноваженнями щодо їх оформлення або відновлення. Як убачається з матеріалів справи, заявник просив встановити факт його проживання та реєстрації за адресою: [ADDRESS] в період з 1974 по 1997 рік. Разом із тим, суд звертає увагу, що у матеріалах справи відсутні докази звернення заявника до відповідних органів - зокрема до архівних установ, органів реєстрації місця проживання (підрозділів Державної міграційної служби), житлово-експлуатаційних організацій або органів місцевого самоврядування - з метою отримання або відновлення відомостей про реєстрацію місця проживання. Крім того, заявник у судовому засіданні підтвердив, що паспорт громадянина України було втрачено, а новий видано у 2004 році. Однак доказів того, що заявник звертався до органів Державної міграційної служби України чи архівних підрозділів для отримання довідки або копії облікових документів зразка 1974-1997 років, суду не надано. Оскільки встановлення факту місця проживання особи у минулі роки може бути підтверджено довідками архівних установ, виписками з домових книг, довідками з органів міграційної служби або житлових організацій, суд приходить до висновку, що заявник не вичерпав усіх можливих способів для отримання необхідних документів позасудовим шляхом. Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] підтвердила факт проживання [PERSON] за вказаною адресою у період 1974 по 1997 рік, оскільки вони були сусідами. Свідок [PERSON] у судовому засіданні повідомив, що одружений на хрещеній заявника. З 1976 року бачив як він ріс, ходив до школи, та може підтвердити факт проживання заявника за вказаною адресою з 1976 року. Свідок [PERSON] зазначила що була сусідкою заявника та може підтвердити факт його проживання за вказаною адресою у період 1976 по 1997 рік. Таким чином, допитані у судовому засіданні свідки підтвердили лише загальні обставини проживання заявника, однак їхні показання не можуть вважатися належним і достатнім доказом для встановлення юридичного факту, який підлягає підтвердженню та може бути підтверджено документально, зокрема його місця реєстрації у певний період часу та певною адресою з метою підтвердження відсутності участі у приватизації будинку за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до статті 76 Цивільного процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Частиною першою статті 77 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно з частиною другою статті 78 Цивільного процесуального кодексу України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до частин першої та шостої статті 81 Цивільного процесуального кодексу України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. З огляду на викладене, суд вважає, що заявником не доведено неможливості отримання офіційних документів, які підтверджують факт проживання та реєстрації за певною адресою у визначений період з метою підтвердження відсутності участі у приватизації будинку за адресою : [ADDRESS] , а тому правових підстав для встановлення такого факту у судовому порядку, суд не вбачає. Відтак, заява [PERSON] задоволенню не підлягає, як необґрунтована. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed