Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-12 00:00:00

01 травня 2025 представник ТОВ «Він Фінанс», адвокат Романенко М.Е. звернувся до Олександрівського районного суду Кіровоградської області з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором № 809148 від 20 квітня 2019 року у розмірі 27489 грн. 35 коп., судового збору у розмірі 2\~422 грн. 40 коп. та витрат на професійну правничу допомогу. В обґрунтуванні позову посилається на те, що 25 липня 2024 року на загальних зборах учасників ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» вирішено змінити найменування ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» на ТОВ «Він Фінанс». 20 квітня 2019 року між ТОВ «Авентус Україна» та [PERSON] укладено договір про надання фінансового кредиту № 809148. Первісний кредитор виконав умови кредитного договору та перерахував на рахунок відповідача кошти у розмірі 7\~000 грн., в свою чергу позичальник не виконав умови кредитного договору щодо повернення кредитних коштів в наслідок чого виникла заборгованість. Загальний розмір заборгованості становив 18\~288 грн. 60 коп., яка складала тіло кредиту в розмірі 5 100 грн. та заборгованість по відсоткам в розмірі 10\~740 грн. 60 коп., сума боргу за пенею і штрафами 2\~448 грн. 00 коп. 12 квітня 2018 року між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» укладено договір факторингу №1 відповідно до умов якого відбулося відступлення права вимоги за кредитними договорами. 21 серпня 2019 року укладено додаткову угоду № 24 відповідно до умов якого до позивача перейшло право вимоги до [PERSON] . Станом на дату відступлення прав вимоги сума загальної заборгованості складала 18\~288 грн. 60 коп. Сума збитків з урахуванням 3% річних - 1 647 грн.48 коп., сума збитків інфляційних втрат за несвоєчасне виконання кредитних зобов`язань 7\~553 грн. грн. 27 коп. Разом заборгованість становить 27\~489 грн. 35 коп. Окрім того позивач просить поновити строк позовної давності для подання позову до [PERSON] оскільки у пункті 12 розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України у редакції Закону України від 30 березня 2020 року перелічені всі статті, які визначають строки позовної давності. І всі ці строки продовжено для всіх суб`єктів цивільних правовідносин на строк дії карантину у зв`язку з поширенням короновірусної хвороби. Окрім того, введення в Україні режиму воєнного стану 24 лютого 2022 року та подальше його продовження є об`єктивною та поважною причиною пропуску процесуальних строків, встановлених законом та судом. Ухвалою Олександрівського\~районного суду\~Кіровоградської області\~від 05\~травня 2025 року матеріали позовної заяви разом з доданими до неї документами передано за підсудністю на розгляд Світловодському міськрайонному суду Кіровоградської області. Ухвалою Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 02 червня 2025 року відкрито провадження у справі, вирішено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін, надано відповідачу строк для подання відзиву. Відповідач, правом на подання відзиву, в порядку\~ст.178 ЦПК України, не скористався. Представник позивача в судове засідання не з`явився, у позовній заяві просив розгляд справи проводити без участі представника позивача, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач в судове засідання не з`явився. Про день, час та місце розгляду справи повідомлений за місцем реєстрації та шляхом опублікування оголошення про виклик до суду на офіційному веб-порталі судової влади України, на адресу суду повернувся конверт з відміткою працівників пошти «Адресат відсутній за вказаною адресою». Відповідно до п.4 ч.8 ст.128 ЦПК України, відповідач вважається таким, що повідомлений належним чином за місцем реєстрації. У відповідності до вимог ст.ст.280, 281 ЦПК України, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи, на підставі наявних у справі письмових доказів поданих позивачем разом з позовом до суду. Оскільки, сторони у справі не з`явилися в судове засідання для розгляду справи по суті, фіксація судового засідання технічними засобами не здійснювалася, у відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України. Дослідивши письмові докази у справі, судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини. 25 липня 2024 року на загальних зборах учасників ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» вирішено змінити найменування ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» на ТОВ «Він Фінанс».(а.с.53) 20 квітня 2019 року між ТОВ «Авентус Україна» та [PERSON] укладено Договір № 809148 про надання коштів у позику на умовах споживчого кредиту. ТОВ «Авентус Україна» на виконання умов договору надав [PERSON] грошові кошти у розмірі 5 100 грн., що підтверджується довідкою ТОВ «Авентус Україна» від 11 лютого 2025 року. (а.с.50-52, 55). Загальний розмір заборгованості становив 18\~288 грн. 60 коп., яка складала тіло кредиту в розмірі 5 100 грн. та заборгованість по відсоткам в розмірі 10\~740 грн. 60 коп., сума боргу за пенею і штрафами 2\~448 грн. 00 коп.(а.с.26, 38-40) 12 квітня 2018 року між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» укладено договір факторингу №1 Відповідно до умов якого відбулося відступлення права вимоги за кредитними договорами. 21 серпня 2019 року укладено додаткову угоду № 24 відповідно до умов якої до позивача перейшло право вимоги до [PERSON] за кредитним договором № 809148 від 20 квітня 2019 року.(а.с.57) Згідно розрахунку позивача проведеного за період з 31 березня 2022 року по 31 березня 2025 року сума збитків з урахуванням 3% річних - 1 647 грн. 48 коп., сума збитків інфляційних втрат за несвоєчасне виконання кредитних зобов`язань 7\~553 грн. грн. 27 коп. Разом заборгованість становить 27\~489 грн. 35 коп. Відповідно до\~ст.1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення закону щодо договору позики, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно\~ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору. Відповідно до\~ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Частиною 1\~статті 1049 ЦК України\~передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позичкодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позичкодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно\~ст.629 ЦК України, договір є обов`язковим до виконання сторонами. Відповідно до ч.1\~ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Частина 1\~ст. 612 ЦК України\~визначає, що боржник, у даному випадку відповідач, вважається таким, що прострочив виконання зобов`язання, якщо він не виконав зобов`язання у строк, який встановлений договором чи законом. Відповідач умов договору у встановлений договором термін не виконав. Відповідно до ч. 1 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно із ч. 2 ст. 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Статтею 78 ЦПК України визначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 80 ЦП К України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно із ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. З огляду на викладене, враховуючи, що відповідач своїм правом на подання відзиву на позов не скористався, суд вважає доведеним невиконання останнім взятого на себе зобов`язання за кредитним договором, у зв`язку з чим з відповідача на користь позивача слід сягнути заборгованість за Кредитним договором № 809148 від 20 квітня 2019 року у загальному розмірі 27\~489 грн. 35 коп., яка складається з : суми заборгованості 18\~288 грн. 60 коп., суми інфляційних втрат 7\~553 грн. 27 коп., суми 3% річних 1\~647 грн. 48 коп. Положеннями ст. 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Правові засади організації і діяльності адвокатури та здійснення адвокатської діяльності в Україні визначаються Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність». Відповідно до частини першої статті 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги. Згідно із частиною першою статті 27 Закону договір про надання правової допомоги укладається в письмовій формі. До договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права (частина третя статті 27 Закону). За своєю правовою природою договір про надання правової допомоги є договором про надання послуг, що регулюється Главою 63 ЦК України та загальними положенням про договір, передбаченими Главою 52 ЦК України. Відповідно до частини першої статті 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до статті 903 ЦК України визначено, що у разі, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає із суті договору (частина п`ята статті 626 ЦК України). Отже, договір про надання правової допомоги, як і будь-який договір про надання послуг, може бути оплатним або безоплатним. Згідно з статтею 30 Закону, статтею 28 Правил адвокатської етики ( у редакції 2012 року) гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. У постанові від 18 грудня 2019 року у справі № 522/17845/15-ц Верховний Суд зауважує, що адвокатський гонорар є однією із умов, яка визначається сторонами договору про надання правової допомоги, тому відсутність у договорі розміру та/або порядку обчислення адвокатського гонорару (погодинної оплати або фіксованого розміру) не дає підстав вважати, що сторони при укладенні договору про надання правової допомоги погодили розмір адвокатського гонорару. Суд зазначає, що за змістом ст.141 ЦПК України розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою. Згідно ч.6 ст.137 ЦПК України, обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Позивачем на підтвердження понесених витрат на оплату правничої допомоги адвоката додано: Договір № 33 про надання правової допомоги від 22 березня 2024 року, укладений між ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» та Адвокатським Бюро «Анастасії Міньковської»; Акт про підтвердження фату надання правничої допомоги адвокатом від 02 квітня 2025 року з зазначенням загальної вартості робіт наданих послуг і виконаних робіт на загальну суму 5\~000 грн., Детальний опис робіт на підставі договору № 33 від 22 березня 2024 року. Враховуючи подання представником позивача до суду належних доказів щодо вартості вказаних послуг та наявність підстав для задоволення позовних вимог, суд приходить висновку, що з відповідача на користь позивача необхідно стягнути 5 000 грн. на відшкодування понесених ним витрат на оплачену професійну правничу допомогу. Таким чином, дослідивши матеріали справи, оцінивши всі надані докази у їх сукупності, суд вважає позовні вимоги доведеними та такими, що підлягають повному задоволенню. Відповідно до ч. 1\~ст. 141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, у зв`язку з чим з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 2 422 грн. 40 коп.

Outcome: approved