Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-19 00:00:00

Короткий зміст та обґрунтування позовних вимог, позиція позивача У серпні 2025 року представник позивача - адвокат Таргоній В.М. в інтересах позивача [PERSON] через систему «Електронний суд» звернувся до суду із позовною заявою до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про відшкодування моральної шкоди в розмірі 300000 грн. Позов мотивований тим, що 01.11.2024 о 07:20 у селі Траулин, Шепетівського району, Хмельницької області на залізничному перегоні поблизу станції «Хролин» пасажирський електропоїзд [NUMBER] сполученням «Козятин-Шепетівка», під керуванням машиніста [PERSON] смертельно травмував [PERSON] , 1996 року народження. Смертю [PERSON] його батькові [PERSON] завдано моральну шкоду. Шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки, тому підлягає відшкодуванню незалежно від наявності вини. При визначенні розміру моральної шкоди позивач враховує: 1. Сам факт загибелі людини під час ДТП є безумовним свідченням глибини та тривалості моральних страждань його рідних, враховуючи те, що згідно з ч. 1 ст. 3 Конституції України, людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Такого, ж висновку дійшов і Верховний суд у Постанові від 02.11.2020 по справі № 133/1238/17; у Постанові від 06 квітня 2021 року по справі № 545/3210/18; у Постанові від 16 грудня 2020 року по справі № 161/3557/19. 2. Загиблий був молодого віку, загинув у віці 28 років, що додатково завдає батькові моральних страждань, оскільки попереду в сина було все життя. 3. Загиблий не встиг створити власну сім`ю, його сім`ю фактично складав лише батько, що свідчить про міцність та стійкість життєвих зв`язків, руйнування яких завдає моральної шкоди. 4. Позивач розлучений, проживав вдвох із сином, а після його смерті залишився один. 5. Сталий життєвий устрій позивача непоправно змінений з незалежних від нього обставин. До смерті сина у позивача було звичне життя, в якому син займав важливе місце. Він втратив можливість тривалого життєвого зв`язку з своєю дитиною, який не може бути відновлений. 6. Внаслідок смерті сина позивач назавжди позбавлений можливості отримувати від нього підтримку та допомогу як моральну так і матеріальну і жодні зусилля з його сторони не зможуть виправити ситуацію, що склалася. 7. Позивач мав правомірні сподівання отримувати від свого сина допомогу. Відповідно до ч. 1 ст. 202 СК України, ст. 51 Конституції України повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги. Позивач є особою з інвалідністю, не може в повній мірі забезпечувати себе. Позивач змушений докладати додаткових зусиль для організації свого життя. Крім того позивач позбавлений можливості отримувати допомогу і в майбутньому, оскільки з часом в людини природно зменшуються можливості самостійно піклуватися про себе. 8. Позивач відчуває біль та страждання пов`язані з смертю сина, оскільки смерть дитини є найтяжчою втратою для матері, як і для будь-якої людини, не може не спричиняти зміну в психоемоційному стані позивача. 9. Щодо часу та зусиль, необхідних для відновлення попереднього стану- попередній стан ніколи не може бути відновлений, оскільки смерть є невідворотною і непоправною втратою. 10. Щодо характеру та обсягу страждань - емоції пов`язані зі смертю є особливими емоціями, які неможливо порівняти з будь-якими іншими стражданнями через їх глибину і тяжкість. 11. Передчасна смерть сина стала різкою психотравматичною подією. Особливу увагу заслуговує те, що страждання позивача, пов`язані зі смертю сина, є не «одномоментними», а «триваючими», тому що його втрата є непоправною подією. Встановити ціну людського життя неможливо, як і неможливо точно оцінити завдану моральну шкоду, будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз. З врахуванням наведеного та невідновності заподіяної шкоди, її тривалості та глибини страждань, оцінює розмір грошового відшкодування завданої моральної шкоди у грошовому еквіваленті 300 000 гривень. Такий розмір є розумним і справедливим і зможе хоча б частково допомогти повивачу в організації свого життя після тяжкої втрати. Позиція відповідача Представник відповідача Чешковський В.А. подав письмову заяву у якій просив відмовити у задоволенні позовних вимог [PERSON] до АТ «Українська залізниця». Заперечення мотивовані тим, що [INFO] локомотивна бригада в складі машиніста [PERSON] та помічника машиніста [PERSON] слідувала сполученням Козятин-Шепетівка. На перегоні Полонне-Хролин машиніст [PERSON] , помітивши, що в напрямку переїзду наближається чоловік, подав декілька звукових сигналів свистком та тифоном, після чого чоловік зупинився. Коли поїзд наблизився на відстань близько 20-30 м, чоловік вийшов на колію і зупинився. Машиніст застосував екстрене гальмування, але не вдалося запобігти зіткнення, чоловік був смертельно травмований. За даним фактом внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12024244000001900 від [INFO] за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.276 КК України. Під час досудового розслідування встановлена особа потерпілого - [PERSON] ,1996 р.н. Згідно висновку судово-медичного експерта смерть [PERSON] настала від поєднаної травми голови, поперекового відділу хребта, живота, лівого передпліччя та лівої гомілки, яка супроводжувалась шоком. При експертизі крові та спиномозкової рідини [PERSON] - етилового алкоголю не виявлено. Потерпілий був травмований при зіткненні з поїздом, ознак насильницької смерті не виявлено. За результатами розслідування транспортної події встановлено, що швидкість слідування електропоїзда під час застосування екстреного гальмування становила 70 км/год, при дозволеній швидкості 120 км/год, гальмівний шлях склав 300м, при розрахунковому - 317м. Максимально допустима швидкість на відрізку перегону, де трапилася подія становить 120/80км/год. За висновком комісії з розслідування транспортної події дії бригади машиністів визнані правильними, згідно встановлених вимог. Відповідно до Правил безпеки громадян на залізничному транспорті України, затверджених наказом Міністерства транспорту України № 54 від 19 лютого 1998 року та зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 24 березня 1998 року за № 193/2633, перед тим, як увійти в небезпечну зону (ступити на колію) пішохід повинен впевнитися у відсутності поїзда (або локомотива, вагона, дрезини тощо). При наближенні поїзда до перону або платформи громадяни повинні стежити за звуковими сигналами, що подаються з локомотива, моторвагонного рухомого складу та іншого спеціального самохідного рухомого складу. Пішоходам забороняється переходити і перебігати через залізничні колії перед поїздом (локомотивом, вагоном, дрезиною тощо), що наближається, якщо до нього залишилося менше 400 м. Згідно постанови слідчого від 19.12.2024 про закриття кримінального провадження №12024244000001900 встановлено, що суспільно-небезпечні наслідки настали через порушення потерпілим вимог безпеки громадян на залізничному транспорті. Машиніст [PERSON] та помічник машиніста [PERSON] , допитані як свідки, підтвердили встановлені слідчим обставини щодо порушення правил потерпілим. Позивач [PERSON] , що є батьком потерпілого, допитувався як свідок, показав, що йому повідомили про те, що син кинувся під поїзд. При цьому [PERSON] допустив, що причиною такого вчинку може бути психологічна травма сина внаслідок перебування його в зоні бойових дій на сході України з 26.02.2022 по 26.03.2023, був комісований з інвалідністю Ш групи після тяжкого поранення. Вважає, що позивач визнав, що нещасний випадок трапився внаслідок умисних дій потерпілого. Саме на цій підставі було закрите кримінальне провадження. Зазначає, що особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Вказуючи на те, що смерть [PERSON] настала внаслідок свідомого умислу потерпілого на самогубство, а не внаслідок неправомірних дій чи умислу машиністів АТ «Українська залізниця», моральна шкода не підлягає відшкодуванню. Заяви, клопотання та інші процесуальні дії у справі. 01.08.2025 представник позивача через систему «Електронний суд» звернувся до суду з цим позовом. 04.08.2025 суд відкрив загальне позовне провадження та призначив справу до підготовчого засідання на 02.09.2025. 08.08.2025 представник відповідача Чешковський В.А. через систему «Електронний суд» подав заяву, у якій, посилаючись на відсутність доказів наявності у представника позивача Таргонія В.М. повноважень представляти інтереси [PERSON] (в ордері зазначено надання [PERSON] правової допомоги в усіх судах, хоча такого суду в системі судів України не існує), звернув увагу суду на необхідність залишення позову без розгляду. 14.08.2025 представник відповідача Чешковський В.А. подав заяву про участь у судових засіданнях в режимі відеоконференції, 19.08.2025 - заяву, у якій виклав заперечення на позов. Правом на подачу відповіді на відзив у встановлений судом строк сторона позивача не скористалася. 26.08.2025 представник позивача Таргоній ВМ. подав заяву про участь у судових засіданнях в режимі відеоконференції. Підготовче засідання відкладалося на 18.09,2025 у зв`язку з оголошеною повітряною тривогою. 18.09.2025 суд встановив, що повноваження представників сторін підтверджені в установленому законом порядку, роз`яснив представнику відповідача Чешковському В.А. , що відповідно до ст.89 ЦК України суд безпосередньо досліджує наявні у справі докази, право заявити клопотання про допит свідків машиніста та його помічника, показаннями яких представник обґрунтовує заперечення позовних вимог, закрив підготовче провадження, викликав в судове засідання позивача [PERSON] , якого представник відповідача Чешковський В.А. просив допитати як свідка, та роз`яснив позивачу його право брати безпосередню участь у розгляді справи, подати заяву про розгляд справи без його участі, а також висловити свою позицію щодо його допиту як свідка за клопотанням представника відповідача, призначив справу до судового розгляду на узгоджену дату 09.10.2025. 07.10.2025 до суду надійшла письмова заява позивача [PERSON] про розгляд справи за його відсутності, за участі його представника Таргонія В.М . Позивач позов підтримав, заперечив проти його допиту як свідка. Суд постановив ухвалу, без оформлення окремого документа, про розгляд справи без участі позивача [PERSON] за участі його представника Таргонія В.М. , заслухав позиції представників сторін, дослідив письмові докази, перейшов до стадії ухвалення судового рішення та відповідно до ч.1 ст. 244 ЦПК України відклав ухвалення та проголошення судового рішення на 20.10.2025. Виклад встановлених судом обставин та зміст спірних правовідносин Між сторонами виникли правовідносини з приводу відшкодування моральної шкоди завданої джерелом підвищеної небезпеки. Відповідно до постанови слідчого від 19.12.2025 про закриття кримінального провадження, [INFO] близько 07 год 20 хв в с. Хролин Шепетівського району Хмельницької області машиніст потягу [PERSON] , керуючи пасажирським електропотягом [NUMBER] сполученням Козятин-Шепетівка на 134км пікет №5 залізничного перегону Полонне-Хролин «Південно-Західна залізниця Акціонерного товариства «Укрзалізниця» допустив наїзд на [PERSON] , [INFO] , жителя с. Хролин, Шепетівського району, Хмельницької області, який раптово вийшов на залізничну колію. Внаслідок наїзду [PERSON] загинув на місці події. Відповідно до лікарського свідоцтва про смерть №2315 від [INFO] смерть [PERSON] настала внаслідок шоку та політравми. Згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] [PERSON] помер [INFO] у с. Хролин, Шепетівського району, Хмельницької області. Відповідно до висновку судово-медичної експертизи №279 від 29.11.2024 при судово-медичній експертизі трупа [PERSON] виявлені такі тілесні ушкодження: відкрита черепно-мозкова травма з множинними переломами кісток склепіння черепа в лівій лобно-скроневій тім`яній ділянці з розривом твердої мозкової оболонки, розмізженям лівої півкулі великого мозку, раною в лівій лобно-тім`яній ділянці голови та в області маківки; переломи верхньої та нижньої щелепи з раною на шкірі верхньої губи та садном нижньої губи і підборіддя; розрив міжхребцевого з`єднання поперекового відділу хребта з повним розривом спинного мозку, розрив печінки; закриті переломи кісток лівого передпліччя та лівої гомілки. Дані тілесні ушкодження утворились від дії тупих твердих предметів, якими могли бути частини поїзда, що рухався, з послідуючим відкиданням тіла на тупі тверді предмети залізничного полотна незадовго до настання смерті, мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень, небезпечних для життя в момент їх спричинення, а вданому випадку , що призвели до смерті. Смерть [PERSON] настала від поєднаної травми голови, поперекового відділу хребта, живота, лівого передпліччя та лівої гомілки, яка супроводжувалась шоком. Згідно висновку судово-медичного експерта токсиколога №2220 від [INFO] при судово-медичній експертизі зразків крові та спинномозкової рідини трупа [PERSON] наявність етилового алкоголю не виявлено. Не виявлено метиловий, пропіловий, бутиловий, аміловий спирти та їх ізомери. Постановою слідчого СВ Шепетівського РУП ГУНП в Хмельницькій області капітана поліції Яворського П.В. від 19.12.2024, кримінальне провадження №12024244000001900, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань [INFO], закрите на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України, за відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 276 КК України. Орган досудового розслідування встановив, що по факту даної пригоди РФ «Південно-Західна залізниця» АТ «Укрзалізниця» провела службове розслідування, яким встановлено, що під час прямування [INFO] електропоїзда [NUMBER] на перегоні Полонне-Хролин голова електропоїзда була позначена двома ліхтарями білого кольору та прожектором, а хвіст - трьома червоними вогнями. Переїзд освітлювався, працювала звукова та світлова сигналізація. Машиніст подавав великої гучності сигнал, застосував екстрене гальмування із подачею піску під колісні пари при швидкості згідно відомостей розшифрування швидкостемірної стрічки 70 км/год. Гальмівний шлях склав 300м, при розрахунковому 317м. Електропоїздом керувала локомотивна бригада в складі машиніста [PERSON] та помічника машиніста [PERSON] . На перегоні Полонне-Хролин на 134км ПК 5, машиніст, помітивши, що в напрямку переїзду наближається чоловік, подав декілька звукових сигналів свистком та тифоном, чоловік зупинився. Коли поїзд наблизився на відстань близько 20-30 м, чоловік вийшов на колію і зупинився, машиніст застосував екстрене гальмування, але зіткнення запобігти не вдалося. Суспільно небезпечні наслідки настали через порушення потерпілим [PERSON] встановлених законодавством вимог безпеки громадян на залізничному транспорті, відповідно до яких пішоходам дозволяється переходити залізничні колії тільки у встановлених місцях (пішоходні мости, переходи, тунелі, переїди тощо). Перед тим як увійти в небезпечну зону (ступити на колію) потрібно впевнитись у відсутності поїзда (локомотива, вагона, дрезини тощо) При наближенні поїзда до перону або платформи громадяни повинні стежити за звуковими сигналами, що подаються з локомотива, моторвагонного рухомого складу та іншого спеціального самохідного рухомого складу. Пішоходам забороняється: ходити по залізничних коліях та наближатися до них на відстань менше п`яти метрів; переходити і перебігати через залізничні колії перед поїздом (локомотивом, вагоном, дрезиною тощо), що наближається, якщо до нього залишилося менше 400 м. Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] [PERSON] народився [INFO] , його батьком є [PERSON] , що також встановлено постановою про закриття кримінального провадження та не заперечувалося стороною відповідача. Згідно змісту постанови про закриття кримінального провадження від 19.12.2024 Електропоїзд [NUMBER] належить РФ «Південно-західна залізниця» АТ «Укрзалізниця», машиніст [PERSON] та помічник машиніста [PERSON] станом на дату події [INFO] перебували у трудових відносинах із власником електропоїзда АТ «Укрзалізниця». Мотиви та висновки суду, застосовані норми права Заслухавши позиції сторін, дослідивши матеріали справи суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення, з таких підстав. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є невід`ємною частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд. Згідно з ч.1 ст.4, ч.1 ст.5 ЦПК України, кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. В силу положень ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, у межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Суд встановив, що [INFO] електропоїзд [NUMBER] на перегоні Полонне-Хролин скоїв наїзд на [PERSON] , [INFO] , який помер від отриманих травм. Факт смерті [PERSON] підтверджується копією свідоцтва про смерть [PERSON] , висновком судово-медичної експертизи. За фактом настання цієї події були внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань. За результатами досудового розслідування кримінальне провадження, внесене до ЄРДР закрите у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 276 КК України Шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, завжди є неправомірною та передбачає безвинну відповідальність власника такого джерела. Відповідно до правової позиції, висловленої у постанові Верховного Суду від 03.04.2019 року № 61-10154св18 (справа №355/812/17) власник (володілець) джерела підвищеної небезпеки відповідає за шкоду без врахування вини та може бути звільнений від такої відповідальності лише якщо спричинення шкоди було за наслідками непоборної сили або умислу потерпілого на завдання самому собі цієї шкоди. У постанові від 21 квітня 2021 року у справі № 450/4163/18 Верховний Суд зазначив, що особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки (крім випадку відшкодування шкоди, завданої внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки), є те, що володілець такого джерела зобов`язаний відшкодувати завдану шкоду незалежно від його вини. Разом із цим відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається. До них належать непереборна сила та умисел потерпілого. Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається також на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція заподіювача шкоди. Суд враховує, що в даному випадку мала місце груба необережність потерпілого, який в порушення вимог Правил безпеки громадян на залізничному транспорті України перебував на залізничній колії, що за нормами частини другої статті 1193 ЦК України є підставою для зменшення розміру відшкодування за завдану шкоду. Відповідно до пунктів 2.1, 2.2, 2.3, 2.6 Правил безпеки громадян на залізничному транспорті України, затверджених Наказом Міністерства транспорту України від 19.02.1998 №54, пішоходам дозволяється переходити залізничні колії тільки у встановлених місцях (пішохідні мости, переходи, тунелі, переїзди тощо); перед тим, як увійти в небезпечну зону (ступити на колію), потрібно впевнитись у відсутності поїзда (або локомотива, вагона, дрезини тощо). При наближенні поїзда до перону або платформи громадяни повинні стежити за звуковими сигналами, що подаються з локомотива, моторвагонного рухомого складу та іншого спеціального самохідного рухомого складу, уважно слухати оповіщення, що передаються по гучномовного зв`язку; при наближенні поїзда (або локомотива, вагона, дрезини тощо) треба зупинитись поза межами небезпечної зони, пропустити його і, впевнившись у відсутності рухомого складу, що пересувається по сусідніх коліях, почати перехід.; переходити і перебігати через залізничні колії перед поїздом (або локомотивом, вагоном, дрезиною тощо), що наближається, якщо до нього залишилося менше ніж 400 м. Суд зауважує, що дотримання зазначених Правил не вимагає від пішоходів особливих зусиль, певних навичок чи здібностей. Крім того, [PERSON] порушив п 3 Постанови КМУ № 903 від 10.11.1995 «Про правила поведінки громадян на залізничному транспорті», відповідно до якого особи, які не належать до працівників залізничного транспорту, не мають права ходити по залізничних коліях У постанові про закриття кримінального провадження від 19.12.2024 слідчий не встановив обставин непереборної сили, або умислу потерпілого на завдання самому собі цієї шкоди, тобто, закриваючи кримінальне провадження, слідчий дійшов висновку, що настання смерті [PERSON] відбулось внаслідок необережності потерпілого, а не у зв`язку із бажанням вчинити самогубство. Відповідно до п.1 ч.2 ст. 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Відповідно до ч.1 ст.1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Для виникнення обов`язку з відшкодування шкоди заподіяної джерелом підвищеної небезпеки необхідно: 1) факт заподіяння шкоди; 2) причинно-наслідковий зв`язок між подією та заподіянням шкоди. Згідно постанови про закриття кримінального провадження від 19.12.2024 наявні обидва елементи необхідні для відшкодування шкоди. Отже, між наїздом на загиблого [PERSON] пасажирського електропоїзда [NUMBER] сполученням Козятин-Шепетівка на 134 км, пікет №5 залізничного перегону Полонне-Хролин (джерела підвищеної небезпеки в розумінні ст.1187 ЦК України), та смертю потерпілого [PERSON] наявний причинно-наслідковий зв`язок. Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до ч. 1 ст. 1172 ЦК України, юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. Машиніст потяга перебував у трудових відносинах з Акціонерним товариством "Українська залізниця", власником пасажирського електропоїзда [NUMBER] сполученням Козятин-Шепетівка є Акціонерне товариство "Українська Залізниця", що підтверджується змістом постанови про закриття кримінального провадження та не заперечувалося стороною відповідача. Відповідно до ч.2 ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю. Позивач [PERSON] є батьком загиблого [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження [PERSON] , [INFO] . Відповідно до ч.3 ст. 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням, інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості, У п. 9 Постанови Пленуму ВСУ від 31 березня 1995 року № 4 Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової шкоди), зазначено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви. Відповідно до Постанови Пленуму ВСУ від 25.05.2001р. № 5 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної шкоди» остаточне рішення щодо розміру відшкодування моральної шкоди приймає суд. При визначенні питання про розмір відшкодування моральної шкоди суд повинен враховувати в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі Позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Як зазначено в Постанові КЦС ВС у справі № 447/2015/16-ц від 02.10.2019року наявність моральної шкоди доводиться Позивачем, який в позовній заяві має зазначити, які моральні страждання та у зв`язку з чим він поніс і чим обґрунтовується розмір компенсації. Розмір відшкодування моральної шкоди оцінюється самим потерпілим та визначається у позовній заяві. Позивач втратив єдиного сина, з яким мав спільний побут та проживання. Внаслідок смерті сина позивач назавжди позбавлений можливості спілкування з ним, отримувати від нього підтримку та допомогу, як матеріальну, так і моральну, і жодні зусилля з його сторони не зможуть виправити ситуацію, що склалася. Смерть [PERSON] настала внаслідок його необережності, а саме порушення загиблим Правил безпеки громадян на залізничному транспорті України. З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що відсутність вини водія електропотяга та закриття кримінального провадження за відсутністю в його діянні складу кримінального правопорушення не звільняє відповідача від обов`язку відшкодувати позивачу [PERSON] моральну шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, оскільки особа, яка завдала шкоди джерелом підвищеної небезпеки, відповідає й за випадкове її завдання (без вини). Відтак, у даному випадку, суд вважає за доцільне врахувати норми частини 2 статті 1193 ЦК України, згідно якої якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом. При цьому суд виходить з природно-правового уявлення про право людини на відшкодування моральної шкоди. Це виявляється, головним чином, у посиланні на міркування справедливості як головного мотиву присудження відповідної компенсації , а крім того у самій формі констатації факту заподіяння немайнових втрат та особливостей їх індивідуального вияву, оскільки судове рішення постає як практичне втілення принципу розумності, результат об`єктивної, всебічно зваженої оцінки обставин справи у їх сукупності. Враховуючи те, що завдана позивачу [PERSON] моральна шкода безпосередньо пов`язана з втратою сина, внаслідок чого він зазнав та продовжує зазнавати душевних страждань, що відобразилось на його психоемоційному стані, то розмір відшкодування повинен бути достатнім для забезпечення можливості відновити втрачену психологічну рівновагу та не бути джерелом збагачення за рахунок відповідача. Також, при визначенні розміру моральної шкоди суд враховує, що моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як не має і не може бути точних критеріїв майнового виразу душевного болю. Будь яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз. Водночас, у контексті визначення справедливого розміру відшкодування моральної шкоди суд зважає на такий елемент, як врахування притаманного конкретній країні рівня життя, адже некритичне слідування заявленим вимогам у частині визначення розміру відшкодування може призвести до істотного порушення балансу інтересів сторін з приводу відшкодування моральної шкоди. Гроші виступають еквівалентом моральної шкоди. Грошові кошти, як загальний еквівалент всіх цінностей, в економічному розумінні «трансформують» шкоду в загальнодоступне вираження, а розмір відшкодування «обчислює» шкоду. Розмір визначеної компенсації повинен, хоча б наближено, бути мірою моральної шкоди та відновленого стану потерпілого. При визначенні компенсації моральної шкоди складність полягає у неможливості її обчислення за допомогою будь-якої грошової шкали чи прирівняння до іншого майнового еквіваленту. Тому грошова сума компенсації моральної шкоди є лише ймовірною, і при її визначенні враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставин, які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості. Подібні правові висновки викладено у постановах Верховного Суду від 25 травня 2022 року в справі № 487/6970/20 (провадження № 61-1132св22), від 23 листопада 2022 року в справі № 686/13188/21 (провадження № 61-3943св22). Розмір відшкодування моральної шкоди перебуває у взаємозв`язку з фізичним болем, моральними стражданнями, іншими немайновими втратами, яких зазнала потерпіла особа, а не із виключністю переліку та кількістю обставин, які суд має врахувати (постанова Великої Палати Верховного Суду від 29 червня 2022 року в справі № 477/874/19 (провадження № 14-24цс21). Таким чином, розмір моральної шкоди не є конкретно визначеною сумою, а визначається судом в кожному конкретному випадку з урахуванням всіх обставин справи. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення. За приписами статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Статтями 12, 13 ЦПК України встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення, не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд відхиляє твердження представника відповідача Чешковського В.А. про те, що кримінальне провадження за фактом загибелі [PERSON] закрите внаслідок самогубства останнього, а тому моральна шкода, завдана його смертю не підлягає відшкодуванню власником джерела підвищеної небезпеки. Так постановою органу досудового розслідування встановлено, що в діях машиністів електропоїзда відсутні ознаки складу кримінального правопорушення, передбаченого ст. 276 КК України, смерть потерпілого [PERSON] настала внаслідок порушення ним правил безпеки громадян на залізничному транспорті. Постанова не містить висновків про те, що суспільно небезпечні наслідки у виді смерті потерпілого настали внаслідок його самогубства. Під час досудового розслідування слідчий проаналізував показання допитаних ним свідків та у сукупності з іншими доказами дійшов висновку про відсутність ознак складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 276 КК України та настання смерті потерпілого [PERSON] внаслідок нещасного випадку (необережних дій самого потерпілого). Суд також не приймає до уваги твердження представника відповідача про нібито визнання позивачем обставини вчинення його сином самогубства. Так, звертаючись до суду з цією позовною заявою позивач свої вимоги мотивував завданням шкоди джерелом підвищеної небезпеки та не зазначав, що його син загинув внаслідок власного самогубства. Не містить таких висновків щодо визнання [PERSON] обставини загибелі сина [PERSON] внаслідок його самогубства і постанова про закриття кримінального провадження. Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, §62, 12.07.2007). Отже, враховуючи вищевикладені обставини, приймаючи до уваги обставини смерті [PERSON] внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, допущення ним необережності, що полягала в порушенні пунктів 2.2, 2.3, 2.5,2.6 Правил безпеки громадян на залізничному транспорті України, те, що позивач (батько) втратив найріднішу людину (сина) [PERSON] , те, що відновити становище яке існувало до смерті сина не можливо, такі душевні та моральні страждання будуть відчуватися та впливатимуть на позивача протягом усього його життя, аналізуючи суть самого порушення права позивача, виходячи зі справедливих і розумних критеріїв належного розміру відповідальності у вигляді відшкодування моральної шкоди, суд вважає, що до стягнення з відповідача на користь позивача підлягає 200000 грн. У задоволенні решти позовних вимог слід відмовити. Розподіл судових витрат Відповідно до пунктів 2 та 6 статті 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також смертю фізичної особи, та про відшкодування матеріальних збитків, завданих внаслідок вчинення кримінального правопорушення. Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору за звернення до суду з позовом про відшкодування моральної шкоди, його позовні вимоги задоволено частково, тому з відповідача в дохід держави належить стягнути судові витрати у розмірі 2000 грн., у відповідності до вимог ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір". Решту судових витрат слід віднести на рахунок держави. Враховуючи наведене та

Outcome: partial