Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-12 00:00:00

У квітні 2024 року [PERSON] звернулась до Голосіївського районного суду міста Києва з позовом до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Святошинський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), в якій позивач просить: - визнати [PERSON] , громадянина України, [INFO] , РНОКПП [NUMBER] батьком дитини [PERSON] , [INFO] , який народився у місті Києві, про що в Книзі реєстрації народжень 28 травня 2008 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Святошинського районного управління юстиції м. Києва зроблено відповідний актовий запис № 1507; - внести зміни до актового запису № 1507 від 28 травня 2008 року про народження дитини [PERSON] , [INFO] , складеного Відділом реєстрації актів цивільного стану Святошинського районного управління юстиції м. Києва, зазначивши батьком дитини [PERSON] , громадянина України, [INFO] , РНОКПП [NUMBER] ; - стягнути з [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] на користь [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , аліменти на утримання сина - [PERSON] , [INFO] , у розмірі однієї чверті всіх видів заробітку (доходу), але не менше за 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Свої вимоги мотивує тим, що у 2004 році вона з відповідачем разом працювали на центральному медичному складі Міністерства оборони України, де й познайомилися. З часом їх взаємовідносини переросли в інтимні. Оскільки відповідач на той момент був одружений та не бажав покидати сім?ю, вони приховували стосунки. В той же час, постійно бачилися на роботі та спільно проводили дозвілля. Такі стосунки тривали між сторонами три роки. У 2007 році позивачка дізналася, що вагітна та одразу розповіла про це відповідачу, як батьку дитини. Однак він вкрай негативно відреагував на таку новину та наполягав на перериванні вагітності. Після того, як позивачка повідомила відповідача про відмову переривати вагітність та намір народжувати, останній припинив будь-яке спілкування з нею. [INFO] народився син, [PERSON] , про що в Книзі реєстрації народжень 28.05.2008 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Святошинського районного управління юстиції м. Києва зроблено відповідний актовий запис №1507. При реєстрації народження сина запис про батька був зроблений зі слів позивачки, тобто відповідно до ч. і ст. 135 Сімейного кодексу України. Про народження дитини позивачка повідомила відповідача, однак він відмовився визнавати сина своїм, оскільки ця дитина, з його слів, для нього небажана. В подальшому, будь-якої участі у житті та вихованні сина відповідач не приймав. Відповідач категорично заперечував своє батьківство та не бажав бачитися із дитиною. Відповідач відмовляється добровільно, в позасудовому порядку, подавати заяву про реєстрацію його як батька до органу державної реєстрації актів цивільного стану, через що позивач змушена звернутись до суду з позовом про визнання батьківства Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 07 травня 2024 року відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено здійснювати за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 05 вересня 2024 року провадження у цивільній справі зупинено на час проведення судової молекулярно-генетичної експертизи, проведення якої було доручено експертам Київського міського клінічного бюро судово-медичної експертизи. Також, вищевказаною ухвалою суду зобов`язано відповідача з`явитись разом з дитиною до експертної установи за її викликом для відбору біологічних зразків та проведення експертизи. Роз`яснено, що відповідно до положень ст. 109 ЦПК України, у разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні. 28 січня 2025 року до Голосіївського районного суду міста Києва від Державної спеціалізованої установи «Київське міське бюро судово-медичної експертизи» надійшов лист від 21.01.2025 р. №100-27/112 про залишення ухвали суду від 05.09.2024 року по цивільній справі № 752/9314/24 без виконання, у зв`язку з неможливістю проведення судово-медичної експертизи генетичної ідентифікації з огляду на те, що [PERSON] , на відбір зразка крові не з`явився, незважаючи на неодноразові призначення дати відбору. Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 12 лютого 2025 року поновлено провадження у справі. Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 30 квітня 2025 року закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті. Позивач в судовому засіданні надала пояснення аналогічні тим, що викладені в позовній заяві, позовні вимоги підтримала та наполягала на їх задоволенні. Проти заочного розгляду справи не заперечують. Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги в повному обсязі, просив позов задовольнити. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи у відсутності їх представника. Відповідач в судове засідання за викликом у судове засідання не з`явився, відзиву на позовну заяву чи інших письмових пояснень від нього до суду не надходило, а також повідомлення про іншу адресу, клопотання про відкладення судового розгляду також не заявлялося. Відповідач повідомлявся про дату, час та місце розгляду справи належним чином, шляхом направлення судової повістки, а також копії ухвали суду про відкриття провадження разом із доданою копією позовної заяви з додатками на адресу його останнього відомого зареєстрованого місця проживання, проте направлена судом поштова кореспонденція повернулася на адресу суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». Також відповідно до приписів частини одинадцятої статті 128 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) відповідач повідомлявся про дату, час та місце розгляду справи через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України. Відповідно до частини першої статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Згідно з пунктом 1 частини третьої статті 223 ЦПК України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки. У відповідності до положень частин першої, другої статті 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У разі участі у справі кількох відповідачів заочний розгляд справи можливий у випадку неявки в судове засідання всіх відповідачів. Враховуючи наявність в справі достатніх матеріалів для розгляду справи по суті, а також те, що позивач щодо заочного розгляду справи не заперечує, суд, на підставі статтей 280, 281 ЦПК України, постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд приходить до наступного. Як убачається з матеріалів справи та установлено судом [INFO] народився [PERSON] , батьками якого вказано: батько - [PERSON] , мати - громадянка України [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 28 травня 2008 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Святошинського районного управління юстиції м. Києва, актовий запис 1507. (а.с. 14) Згідно Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження вбачається, що запис про батька діитини був вчинений відповідно до положень ст. 135 СК України (а.с.12-13). Відповідно до ч. 3 ст. 51 Конституції України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 СК України. Відповідно до частини другої статті 125 СК України, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається: за заявою матері та батька дитини; за рішенням суду. Визнання батьківства це волевиявлення особи, яка вважає себе батьком дитини. Однак одного волевиявлення особи щодо визнання себе батьком певної дитини недостатньо для настання правових наслідків. Необхідно також ще й волевиявлення матері дитини, яке полягає у вираженні згоди на те, щоб чоловік був записаний батьком її дитини. Саме тому вимагається подання до органів реєстрації актів цивільного стану спільної заяви матері дитини та чоловіка, який вважає себе батьком цієї дитини. Визнання батьківства є констатацією факту біологічного батьківства особи, яка подала заяву до органів реєстрації актів цивільного стану, метою якого є підтвердження вже існуючого біологічного (кровного) споріднення між чоловіком, який визнає себе батьком, та дитиною. Отже, підставою актового запису про народження дитини є заява її матері; запис про батька дитини вчинено відповідно до частини першої статті 135 СК України. Чинне законодавства, зокрема, ст. 125 СК України якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається за заявою матері та батька дитини, за рішенням суду. Згідно ст. 128 СК України, за відсутності заяви, право на подання якої встановлено ст. 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до ч. 1 ст. 135 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України, при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою. Пунктом 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 р. № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» визначено, що справи про визнання батьківства суд розглядає у позовному провадженні, у таких справах позови осіб, зазначених у ч. 3 ст. 128 СК України приймаються до судового розгляду, якщо, зокрема дитина народжена матір`ю, яка не перебуває у шлюбі, немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду і запис про батька дитини в Книзі реєстрації народжень учинено за прізвищем матері, а ім`я та по батькові дитини записано за вказівкою матері (ч. 1 ст. 135 СК України). Законодавством визначено перелік осіб, які вправі звернутися з позовом про визнання батьківства. Зокрема, позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю дитини. Щодо предмету доказування у даній категорії справі, то СК України будь-яких особливостей не визначає. Доказами у такій справі можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, показань свідків, письмових або речових доказів, висновків експертів. Тобто при вирішенні спору про визнання батьківства мають враховуватись усі передбачені законом докази в їх сукупності.

Outcome: approved