Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-12 00:00:00

Стислий виклад позиці й сторін. Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначає, що 27 січня 2025 року близько 18 год 30 хв. [PERSON] в [ADDRESS] під час керування транспортним засобом Мерседес-Бенц н.з. [NUMBER] в порушення п. 10.9 ПДР України не впевнився в безпечності та під час руху заднім ходом скоїв наїзд на металеву огорожу домоволодіння [ADDRESS] , що належить [PERSON] . Постановою Тисменицького районного суду від 20.03.2025 року у справі №352/367/25 [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 850 грн. У зв`язку з наведеним просить стягнути з [PERSON] на свою користь матеріальну шкоду в розмірі 35608 грн, моральну шкоду в розмірі 25000 грн. та судові витрати по справі. Процесуальні дії у справі. Ухвалою суду від 21 вересня 2022 року було відкрито провадження по справі, призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, просив задовольнити позовні вимоги. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з`явився, відзив не подав, про дату, час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, зокрема за останнім зареєстрований м місцем проживання та на сайті суду, причини неявки суду не відомі. За таких обставин, суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів, в порядку статей 280, 281 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги і заперечення, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов такого висновку. Фактичні обставини встановлені судом та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. Так, постановою Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 20 березня 2025 року по справі №352/367/25 [PERSON] визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 850 грн. (а.с.5-10). Згідно з цією постановою судом встановлено, що 27.01.2025 о 18 год 30 хв год. [PERSON] в с. Підлужжя по вул. Грушевського під час керування автомобілем Мерседес-Бенц н.з. [NUMBER] в порушення п. 10.9 ПДР України не впевнився в безпечності та під час руху заднім ходом скоїв наїзд на металеву огорожу домоволодіння по [ADDRESS] , за що передбачена відповідальність за ст. 124 КУпАП. Процесуальне судочинство визначає основне правило преюдиції: обставини, встановлені рішенням суду, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини. Преюдиційні обставини - це обставини, встановлені рішенням суду, що набрало законної сили; преюдиційність грунтується на правовій властивості законної сили судового рішення і визначається його суб`єктивними і об`єктивними межами, за якими сторони та інші особи, які брали участь у справі, а також їх правонаступники не можуть знову оспорювати в іншому процесі встановлені судовим рішенням у такій справі правовідносини. Отже, преюдиційні факти\~це факти, встановлені судовими рішеннями, що набрали законної сили і не підлягають доведенню в іншій справі, нагадав Верховний Суд, розглядаючи справу №234/16272/15-ц. При розгляді справи про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду у справі про адміністративне правопорушення, ця постанова обов`язкова для суду з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Позивач є потерпілим у даному провадженні, оскільки за фактом порушення правил безпеки дорожнього руху та вчинення адміністративного правопорушення. Такі дії відповідача заподіяли позивачу матеріальну шкоду, внаслідок чого він вже поніс значні витрати від ДТП. Особа, якій завдано збитків в результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування (частина перша\~статті 22 ЦК України). Збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки) (пункт 1 частини другої\~статті 22 ЦК України). Майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини (частини перша та друга\~статті 1166 ЦК України). Стаття 1187 ЦК України\~регулює питання завдання шкоди джерелом підвищеної небезпеки. Згідно із частиною першою цієї статті джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (частина друга\~статті 1187 ЦК України). Згідно Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справі від 01.03.2013р., п.п.4,6 зазначено про те, що при вирішенні позову про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до ст.ст.1166,1187 ЦК\~шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок\~відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Особою, яка зобов`язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Протиправна поведінка особи може виявлятися у неправомірній поведінці (діях або бездіяльності). Протиправною у цивільному праві вважається поведінка, яка порушує імперативні норми права або санкціоновані законом умови договору, внаслідок чого порушуються права іншої особи. Причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою є обов`язковою умовою відповідальності, яка передбачає, що шкода стала об`єктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 04 серпня 2020 року у справі № 925/1478/16). Цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини заподіювача шкоди. Якщо у процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. З огляду на наведене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності і диспозитивності цивільного процесу, положень\~ЦК України\~щодо відшкодування шкоди, саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності вини у завданні шкоди (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 27 грудня 2019 року у справі № 686/11256/16-ц). Доведення відсутності вини у спричиненні шкоди відповідно до вимог\~ст. 1166 ЦК України\~покладено на відповідача. Такий висновок зробив ВС у постанові №753/7281/15-ц від 23 січня 2018 року. Відповідно до ч. 1\~ст. 1192 ЦК України, якщо інше не встановлено законом, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Судом встановлено, що протиправними діями/правопорушенням відповідача позивачу було заподіяно майнову шкоду, яка полягала в пошкодженні огорожі позивача, внаслідок протиправних дій відповідача [PERSON] , який\~ допустив зіткнення з огорожею домоволодіння [ADDRESS] . Внаслідок даної ДТП пошкоджено огорожу. Щодо розміру заподіяної шкоди, то відповідно до принципу змагальності встановленого ст.12 ЦПК України цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. Позивач надав належні та достатні докази, досліджені судом, а саме: локальний кошторис з розрахунком договірної ціни складеного генпідрядником ФОП [PERSON] на замовлення [PERSON] щодо ремонту огорожі після ДТП в [ADDRESS] сума ремонту огорожі становить 35608 грн (а.с.11-18). Даний доказ узгоджується з іншими зібраними у справі доказами та матеріалами щодо обставин події, дати, характеру пошкоджень, доданими до матеріалів справи. Відповідачем не спростовано належними та допустимими доказами розмір матеріально шкоди, спричиненої пошкодженням майна, тому, суд дійшов висновку, що завдана шкода позивачу у розмірі 35608 грн підлягає стягненню з відповідача. Висновки суду щодо позовної вимоги про стягнення завданої моральної шкоди. Згідно ч. 1, п. 3 ч. 2, ч. ч. 3 - 5 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна, а також у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку ушкодженням здоров`я. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Як було встановлено судом, позивачу [PERSON] була заподіяна моральна шкода, яка полягала у пережитому психологічному стресі, порушенням звичного ритму життя, яких він зазнав у зв`язку з пошкодженням його майна. Разом із тим, при вирішенні питання про розмір завданої моральної шкоди, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості з урахуванням обставин справи та тяжкості страждань позивача, суд вважає, що розмір моральної шкоди в сумі 25000 гривень, заявлений позивачем є завищеним та не відповідає засадам розумності та справедливості, а також є не доведеним у такому розмірі та приходить до висновку, що розмір моральної шкоди необхідно зменшити до 1000 гривень, як такий що відповідає характеру правопорушення, глибині фізичних та душевних страждань позивача. Рішення щодо розподілу судових витрат. Згідно вимог ч.1, 2 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються із судового збору та інших витрат пов`язаних з розглядом справи, зокрема: на професійну правничу допомогу та пов`язані із залученням експертів. Відповідно до вимог ч. 1, 2 ст.141 ЦПК України судовий збір та інші витрати пов`язані з розглядом справи покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З огляду на те, що суд прийшов до висновку про часткове задоволення позову, з відповідача слід стягнути на користь позивача судові витрати зі сплати судового збору пропорційно задоволеній частині позовних вимог в розмірі 731,58 грн. (60,40 % від 1211,20) (а.с. 4).

Outcome: partial