Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-13 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом та просила встановити факт ухилення [PERSON] від виконання обов`язку щодо утримання спадкодавця [PERSON] , що загинула [INFO] . Мотивувала позов тим, що [PERSON] (далі - Позивач) є матір`ю [PERSON] (далі - донька, Спадкодавець), яка народилась [INFO] та загинула [INFO] , під час виконання бойового завдання, про що свідчить: Свідоцтво про смерть, витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію смерті, лікарське свідоцтво про смерть №1690к/2657дон, довідка про причину смерті, сповіщення сім`ї [INFO] (копії зазначених документів додаються). Донька Позивача - [PERSON] в період з 07.04.2024 по 11.05.2024 р. пройшла курс базової загальноосвітньої підготовки, операції інтерфлекс під керівництвом інструкторів та командування з Великої Британії та країн-партнерів на території Сполученого Королівства, де продемонструвала високу майстерність і відданість навчанню. (копія сертифікату додається). 18.05.2024 року [PERSON] закінчила курс за програмою загальновійськової підготовки і здобула кваліфікацію «Стрілець» (копія сертифікату додається). [INFO] солдат [PERSON] ( [INFO] ), водій-електрик 1 стрілецького взводу 1 стрілецької роти військової частини [NUMBER] загинула в районі с. Побєда, Мар`їнської міської громади Покровського району Донецької області під час виконання бойового завдання в районі бойових дій пов`язаних із захистом Батьківщини, державного суверенітету та територіальної цілісності України, відбиттям російської збройної агресії в умовах воєнного стану. Проявивши мужність та героїзм, стійкість і рішучість, внаслідок ворожого вогню отримала травми несумісні із життям. Батьком покійної є - [PERSON] (далі - Відповідач). З яким Позивач 17 лютого 1995 року уклала шлюб, що було зареєстровано відділом реєстрації актів громадянського стану Мінського району міста Києва, який підтверджується свідоцтвом серії [NUMBER] (копія додається). В шлюбі в них народилась донька - [PERSON] . Проте сімейне життя не склалось і 06 лютого 1997 року шлюб між Позивачем та Відповідачем було розірвано. Після розлучення Відповідач повністю припинив будь-яку участь у житті їхньої спільної доньки, зовсім не цікавився її здоров`ям, навчанням, дозвіллям, не забезпечував її матеріально та не виконував своїх батьківських обов`язків. З моменту розірвання шлюбу Позивач виховувала доньку без будь-якої підтримки з боку Відповідача. Він не відвідував доньку у дитячому садку, не приходив на шкільні заходи, не вітав з днями народження та іншими святами. Жодного разу за всі ці роки він не проявив ініціативи зустрітися з дитиною або взяти на себе бодай якусь відповідальність за її виховання. Позивач всі ці роки проживала разом зі своєю донькою за адресою: [ADDRESS] . Вона сумлінно сплачувала комунальні послуги, утримувала житло у належному стані та організовувала побутові справи таким чином, щоб донька завжди відчувала підтримку та стабільність. Вона невтомно працювала у аптечних закладах, забезпечуючи їй всі необхідні умови для нормального розвитку та майбутнього, що підтверджується Довідками ОК-5 та ОК-7 (копії додаються). Завдяки своїй наполегливості та відданості справі, Позивач не лише заробляла на проживання, а й докладала зусиль, щоб донька мала можливість "стати на ноги" - отримувати якісну освіту, займатися розвитком власних здібностей та будувати власне майбутнє. Цей приклад свідчить про високий рівень відповідальності позивача як матері, її самостійність, а також про ті великі зусилля, які вона доклала для забезпечення гідного рівня життя для своєї доньки. Її праця, невтомна турбота та самовідданість стали основою для формування стійкої родинної системи, яка дозволила доньці розвиватися в безпечному та стабільному середовищі. У навчальних закладах, які відвідувала донька Позивача, підтверджують, що вона постійно перебувала під опікою [PERSON] , а про батька ніколи не згадувала. Характеристикою директора Ліцею №285 Оболонського району міста Києва від 23.01.2025 року, де навчалась донька Позивача, підтверджується, що всі питання, пов`язані з її навчанням, здоров`ям та вихованням, вирішувались лише Позивачем. Батько батьківські збори не відвідував та справами дитини не цікавився (копія додається). Довідка від 21.01.2025 року видана Директором центру науково-технічної творчості молоді «Сфера» Оболонського району міста Києва, підтверджує, що [PERSON] з 2006 року по 2011 рік брала активну участь у вихованні своєї дитини, [PERSON] , яка займалась в гуртку « [PERSON] ». Всі ці роки мати супроводжувала доньку на змагання, привозила та забирала її додому після закінчення занять чи тренувань на комплексі «ЧАЙКА», вирішувала всі організаційні питання щодо спортивного спорядження. Брала активну участь у становленні своєї дитини, як особистості. Користувалась повагою серед педагогічного колективу та адміністрації за якісне виконання своїх батьківських обов`язків та активну громадську позицію. (копіядодається). Водночас, відповідач, який міг би брати участь у вихованні доньки, не виявляв жодного інтересу чи бажання підтримувати її. Навіть у моменти, коли донька відчувала гостру потребу в матеріальній і моральній допомозі, відповідач ігнорував ці сигнали, не надаючи жодної підтримки чи допомоги. Усі витрати, пов`язані з її навчанням, лікуванням, відпочинком, захопленнями, спортом, покладалися виключно на Позивача. Таке ставлення Відповідача створило додаткове навантаження на позивача, змушуючи її не лише забезпечувати матеріальні потреби, а й нести всю відповідальність за емоційний стан доньки. Відповідно, позивач змушена була самостійно організовувати своє життя та життя доньки, працюючи над забезпеченням стабільності і безпеки сім`ї. Її приклад демонструє високий рівень самовідданості, рішучості та здатності долати життєві труднощі, незважаючи на відсутність підтримки з боку відповідача. Це свідчить про те, що позивач у повній мірі виконувала свою роль як єдина опора для доньки, а неучасть відповідача лише підкреслює важливість і необхідність її дій для забезпечення нормального і достойного рівня життя доньки. Позивач зверталася до Відповідача за матеріальною допомогою для забезпечення потреб спадкодавця, а Відповідач свідомо ухилявся від надання такої допомоги. Також, попри численні звернення спадкодавця з проханнями про допомогу (як матеріальну, так і моральну підтримку), відповідач не виявляв бажання реагувати на ці вимоги та відмовлявся від виконання обов`язку. Відповідач, як батько спадкодавця зобов`язаний був утримувати доньку згідно з нормами Сімейного кодексу України, однак, незважаючи на встановлені законодавством обов`язки щодо утримання батьком доньки, якої донька потребувала свого часу, та свідоме невиконання таких обов`язків відповідачем - ненадання матеріальної допомоги, коли донька потребувала такої допомоги, та Позивач, як мати, не спроможна була забезпечити в повній мірі потреби доньки, є підставою для встановлення факту ухилення Відповідача від виконання обов`язку щодо утримання спадкодавця [PERSON] , усунення спадкоємця [PERSON] від права на спадкування майна, що залишилось після смерті спадкодавця. Таким чином, протягом усього свого життя донька не отримувала від відповідача ні моральної, ні фізичної, ні матеріальної підтримки, якої потребувала. Він фактично самоусунувся від виконання батьківських обов`язків, що є достатньою підставою для його усунення від права спадкування відповідно до абз. 2 ч. 3 ст. 1224 Цивільного кодексу України. Статтею 1224 ЦК України визначено коло осіб, які позбавляються суб`єктивних прав на спадкування, незважаючи на те, що існували певні передумови для закликання їх до спадкування - призначення спадкоємцями у тексті заповіту, наявність певного ступеня спорідненості, перебування у шлюбі зі спадкодавцем або на його утриманні протягом встановленого строку. З аналізу норм ст.1224 ЦК України вбачається, що законодавець визначив дві групи негідних спадкоємців - осіб, які усуваються від права на спадкування. До першої належать особи, які не вправі спадкувати ні за заповітом, ні за законом (частини 1-2 ст.1224 ЦК України). До другої групи (ч.ч.3-5 ст.1224 ЦК України) належать спадкоємці, чиї проступки не становлять настільки великої суспільної небезпеки, як правопорушення осіб, зазначених у частинах 1,2 даної статті. Тому ці особи усуваються тільки від спадкування за законом, а право призначити їх спадкоємцями у тексті заповіту у спадкоємця зберігається. Абз. 2 ч. 3 ст. 1224 ЦК України передбачена можливість усунення від права на спадкування за законом батьків (усиновлювачів) та повнолітніх дітей (усиновлених), а також інших осіб, які ухилялися від виконання обов`язку щодо утримання спадкодавця, якщо ця обставина встановлена судом. Як роз`яснено у п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року за №7 «Про судову практику у справах про спадкування», правило частини п`ятої статті 1224 ЦК України стосується всіх спадкоємців за законом. Вимога про усунення спадкоємця від права на спадкування може бути пред`явлена особою, для якої таке усунення породжує пов`язані зі спадкуванням права та обов`язки, одночасно з її позовом про одержання права на спадкування з підстав, визначених у частині другій статті 1259 ЦК України. Виходячи з наведеного, правило частини п`ятої статті 1224 ЦК України стосується всіх спадкоємців за законом, зокрема, й тих, які відповідно до Сімейного кодексу України не були зобов`язані утримувати спадкодавця. Безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування. Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який її потребував, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю. Тобто ухилення, пов`язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Крім цього, принципове значення має питання, чи потребував спадкодавець допомоги від спадкоємця за умови отримання її від інших осіб, чи мав спадкоємець матеріальну та фізичну змогу надавати таку допомогу. Відповідно до абзацу 2 частини третьої статті 1224 ЦК України не мають права на спадкування за законом батьки (усиновлювачі) та повнолітні діти (усиновлені), а також інші особи, які ухилялися від виконання обов`язку щодо утримання спадкодавця, якщо ця обставина встановлена судом. За змістом частини п`ятої статті 1224 ЦК України особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо судом буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Факт ухилення особи від виконання обов`язку щодо утримання спадкодавця встановлюється судом за заявою заінтересованої особи (інших спадкоємців або територіальної громади). При цьому слід враховувати поведінку особи, розуміння нею свого обов`язку щодо надання допомоги, її необхідність для життєдіяльності спадкодавця, наявність можливості для цього та свідоме невиконання такою особою встановленого законом обов`язку. Для задоволення позовних вимог у справах про усунення від права спадкування відповідно до частини п`ятої статті 1224 ЦК України має значення сукупність обставин: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання, перебування спадкодавця у безпорадному стані, потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи. Лише при одночасному настанні наведених обставин та їх доведеності в сукупності спадкоємець може бути усунений від спадкування. У постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 01 квітня 2019 року у справі № 752/12158/14-ц, від 21 березня 2018 року у справі № 337/6000/15-ц та від 04 липня 2018 року у справі № 404/2163/16-ц зроблено висновок, що ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребує допомоги, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на ухилення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення, пов`язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 25 березня 2019 року по справі № 766/810/17, від 11 лютого 2019 року по справі № 756/11676/16-ц. Відповідно до статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Відповідно до статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Правовим наслідком зловживання правом в сімейних правовідносинах є позбавлення права або обмеження права. Механізм зловживання суб`єктивними правами зводиться до того, що особа, яка прагне до досягнення певних правових наслідків, здійснює дії (бездіяльність) матеріального або процесуального характеру, зовні «схожі» на юридичні факти, з якими закон пов`язує настання певних наслідків. Отже, зловживання правом за своєю правовою природою схоже з ухиленням від виконання батьківських прав та обов`язків. Водночас за сімейним законодавством ухилення від виконання батьківських прав є видом сімейного правопорушення, а зловживання батьківськими правами є видом неправомірної поведінки. Відповідно, ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребує допомоги, полягає в умисних діях чи бездіяльності, спрямованих на ухилення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення, пов`язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. З вище наведеного, Відповідач, розуміючи, усвідомлюючи та маючи можливість виконувати свій обов`язок щодо надання допомоги Спадкодавцеві, який потребував її, умисно своєю бездіяльністю ухилявся від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу Спадкодавцю, та не вчиняв необхідних дій. В додаткових поясненнях з обгрунтуанням позову зазначено , що [PERSON] (далі - Позивач) є матір`ю [PERSON] (далі - донька, Спадкодавець), яка народилась [INFO] та загинула [INFO] , під час виконання бойового завдання, про що свідчить: Свідоцтво про смерть,витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію смерті, лікарське свідоцтво про смерть №1690к/2657дон, довідка про причину смерті, сповіщення сім`ї [INFO] . Батьком покійної є - [PERSON] (далі - Відповідач). З яким Позивач 17 лютого 1995 року уклала шлюб, що було зареєстровано відділомпідтверджується свідоцтвом серії [NUMBER] шлюбі в них народилась донька - [PERSON] . Проте сімейне життя не склалось і 06 лютого 1997 року шлюб між Позивачем та Відповідачем було розірвано. Після розлучення Відповідач повністю припинив будь-яку участь у житті їхньої спільної доньки, зовсім не цікавився її здоров`ям, навчанням, дозвіллям, не забезпечував її матеріально та не виконував своїх батьківських обов`язків. З моменту розірвання шлюбу Позивач виховувала доньку без будь-якої підтримки з боку Відповідача. Він не відвідував доньку у дитячому садку, не приходив на шкільні заходи, не вітав з днями народження та іншими святами. Жодного разу за всі ці роки він не проявив ініціативи зустрітися з дитиною або взяти на себе бодай якусь відповідальність за її виховання. Позивач всі ці роки проживала разом зі своєю донькою за адресою: [ADDRESS] . Вона сумлінно сплачувала комунальні послуги, утримувала житло у належному стані та організовувала побутові справи таким чином, щоб донька завжди відчувала підтримку та стабільність. Вона невтомно працювала у аптечних закладах, забезпечуючи їй всі необхідні умови для нормального розвитку та майбутнього, що підтверджується Довідками ОК-5 та ОК-7. В жовтні 2021 року донька отримала травму та потребувала денного догляду вдома, оскільки отримала відкритий осколковий перелом кісток ноги, що підтверджу, що підтверджується Висновком про наявність порушення функцій організму №10/21 від 26.11.2021 року. Згідно висновку у [PERSON] був діагноз: відкритий осколковий перелом нижньої третини діафіза великогомілкової та малогомілкових кісток зі зміщенням уламків по довжині та під кутом. Розтрощення мяких тканин у ділянці перелому. Виражений больовий синдром, набряк та деформація гомілки, порушення опороздатності кінцівки. Через зазначені травми донька перебувала у безпорадному стані, потребувала постійного денного догляду вдома, не могла самостійно пересуватися та обслуговувати свої повсякденні потреби. У цей період донька неодноразово зверталася за допомогою до свого батька, відповідача у справі. Проте останній свідомо ухилявся від надання будь-якої допомоги, не забезпечував догляду, не підтримував матеріально та фактично самоусунувся від обов`язку піклуватися про дитину, яка перебувала у вкрай тяжкому стані. Таким відповідач, який міг би брати участь у вихованні доньки, не виявляв жодного інтересу чи бажання підтримувати її. Навіть у моменти, коли донька відчувала гостру потребу в матеріальній і моральній допомозі, відповідач ігнорував ці сигнали, не надаючи жодної підтримки чи допомоги. Усі витрати, пов`язані з її навчанням, лікуванням, відпочинком, захопленнями, спортом, покладалися виключно на Позивача. Таке ставлення Відповідача створило додаткове навантаження на позивача, змушуючи її не лише забезпечувати матеріальні потреби, а й нести всю відповідальність за емоційний стан доньки. Відповідач, як батько спадкодавця зобов`язаний був утримувати доньку згідно з нормами Сімейного кодексу України, однак, незважаючи навстановлені законодавством обов`язки щодо утримання батьком доньки, якої донька потребувала свого часу, та свідоме невиконання таких обов`язків відповідачем - ненадання матеріальної допомоги, коли донька потребувала такої допомоги, та Позивач, як мати, не спроможна була забезпечити в повній мірі потреби доньки, є підставою для встановлення факту ухилення Відповідача від виконання обов`язку щодо утримання спадкодавця [PERSON] , усунення спадкоємця [PERSON] від права на спадкування майна, що залишилось після смерті спадкодавця. Частиною п`ятою статті 1224 ЦК України передбачено, що за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Під безпорадним станом слід розуміти безпомічність особи, неспроможність її своїми силами через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво фізично та матеріально самостійно забезпечити умови свого життя, у зв`язку чим ця особа потребує стороннього догляду, допомоги та піклування. Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребує допомоги, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на ухилення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення, пов`язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Таким чином, ухилення характеризується умисною формою вини. Таким чином є всі підстави для задоволення позовних вимог у справах про усунення від права на спадкування відповідно до частини п`ятої статті 1224 ЦК України: 1. Відповідач свідомого ухилявся від наданні спадкодавцеві допомоги. 2. Померла донька перебувала у безпорадному стані, потребувала постійного денного догляду вдома, не могла самостійно пересуватися та обслуговувати свої повсякденні потреби. 3. Донька неодноразово зверталася за допомогою до свого батька, відповідача у справі Таку допомогу в той час міг надати лише рідний батько померлої доньки. Представник позивача - адвокат Шайко С.В. в судовому засіданні позов підтримав та просив задоволити в повному обсязі. Представника відповідача - адвокат Шаповалова А.М. в судовому засіданні дала пояснення про підтримання заяви про визнання позову. Судом встановлено, що [PERSON] (далі - Позивач) є матір`ю [PERSON] (далі - донька, Спадкодавець), яка народилась [INFO] та загинула [INFO] , під час виконання бойового завдання, про що свідчить: Свідоцтво про смерть, витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію смерті, лікарське свідоцтво про смерть №1690к/2657дон, довідка про причину смерті, сповіщення сім`ї [INFO] (копії зазначених документів додаються). Донька Позивача - [PERSON] в період з 07.04.2024 по 11.05.2024 р. пройшла курс базової загальноосвітньої підготовки, операції інтерфлекс під керівництвом інструкторів та командування з Великої Британії та країн-партнерів на території Сполученого Королівства, де продемонструвала високу майстерність і відданість навчанню. ( згідно копії сертифікату). 18.05.2024 року [PERSON] закінчила курс за програмою загальновійськової підготовки і здобула кваліфікацію «Стрілець» ( згідно копія сертифікату). [INFO] солдат [PERSON] ( [INFO] ), водій-електрик 1 стрілецького взводу 1 стрілецької роти військової частини [NUMBER] загинула , внаслідок ворожого вогню отримала травми несумісні із життям. Батьком покійної є - [PERSON] (далі - Відповідач). З яким Позивач 17 лютого 1995 року уклала шлюб, що було зареєстровано відділом реєстрації актів громадянського стану Мінського району міста Києва, який підтверджується свідоцтвом серії [NUMBER] . В шлюбі в них народилась донька - [PERSON] . Проте сімейне життя не склалось і 06 лютого 1997 року шлюб між Позивачем та Відповідачем було розірвано. Після розлучення Відповідач повністю припинив будь-яку участь у житті їхньої спільної доньки, зовсім не цікавився її здоров`ям, навчанням, дозвіллям, не забезпечував її матеріально та не виконував своїх батьківських обов`язків. В жовтні 2021 року донька отримала травму та потребувала денного догляду вдома, оскільки отримала відкритий осколковий перелом кісток ноги, що підтверджу, що підтверджується Висновком про наявність порушення функцій організму №10/21 від 26.11.2021 року. Згідно висновку від 26.11.2021 року у [PERSON] був діагноз: відкритий осколковий перелом нижньої третини діафіза великогомілкової та малогомілкових кісток зі зміщенням уламків по довжині та під кутом. Розтрощення мяких тканин у ділянці перелому. Виражений больовий синдром, набряк та деформація гомілки, порушення опороздатності кінцівки. Рекомендовано соціальні послуги: потребує постійного стороннього догляду. Висновок дійсний до 26.11.2022 року . Через зазначені травми донька перебувала у безпорадному стані, потребувала постійного денного догляду вдома, не могла самостійно пересуватися та обслуговувати свої повсякденні потреби. У цей період донька неодноразово зверталася за допомогою до свого батька, відповідача у справі. Проте останній свідомо ухилявся від надання будь-якої допомоги, не забезпечував догляду, не підтримував матеріально та фактично самоусунувся від обов`язку піклуватися про дитину, яка перебувала у вкрай тяжкому стані. Відповідно до ст.180 СК України : 1. Батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст.181 СК України : 1. Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. 2. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. Відповідач визнає в письмовій заяві до суду , що після розірвання шлюбу з 6.02.1997 року і до повнолітня дочки [PERSON] яке настало [INFO] не виконував батьківських обов`язків утримувати вказану дочку в грошовій і (або) натуральній формі . Відповідно до ст.82 ч.1 СК України вказані обставини не підлягають доказуванню так як суд не має обгрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або достовірності їх визнання. Відповідно до ст.198 ч.1 СК України : 1. Батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати. Відповідач визнає в письмовій заяві до суду , що з 26.11.2021 року по 26.11.2022 року не виконував обов`язок утримувати свою повнолітню непрацездатну дочку яка отримала травму ноги і яка потребувала матеріальної допомоги яку він міг надавати дочці. Відповідно до ст.82 ч.1 СК України вказані обставини не підлягають доказуванню так як суд не має обгрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або достовірності їх визнання. Відповідно до ст.1216 ЦК України : 1. Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст.1217 ЦК України : 1. Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст.1218 ЦК України : 1. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст.1220 ЦК України : 1. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Відповідно до ст.1223 ЦК України : 1. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. 2. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. 3. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Відповідно до ст.1224 ЦК України : 3. Не мають права на спадкування за законом батьки після дитини, щодо якої вони були позбавлені батьківських прав і їхні права не були поновлені на час відкриття спадщини. Не мають права на спадкування за законом батьки (усиновлювачі) та повнолітні діти (усиновлені), а також інші особи, які ухилялися від виконання обов`язку щодо утримання спадкодавця, якщо ця обставина встановлена судом. 5. За рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. 6. Положення цієї статті поширюються на всіх спадкоємців, у тому числі й на тих, хто має право на обов`язкову частку у спадщині, а також на осіб, на користь яких зроблено заповідальний відказ. Відповідно до ст.1261 ЦК України : 1. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ст.1268 ЦК України : 1. Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до ст.1269 ЦК України : 1. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Відповідно до ст.1270 ЦК України : 1. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст.4 ЦПК України: 1. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст.265ч.4 ЦПК України: У мотивувальній частині рішення зазначаються: п.4) чи були і ким порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси, за захистом яких мало місце звернення до суду; Відповідно до вказаних положень ЦК України, СК України, ЦПК України та ст.1224 ч.3 абзац 2 ЦК України в справі підлягають також доказуванню обставини про відсутність підстав для спадкування за заповітом, про прийняття спадщини позивачем і відповідачем , про наявність спадкового майна для підтвердження , що порушуються , невизнаються або оспорюються права позивача відповідачем . В поясненнях в судовому засіданні представник позивача зазначає, що позивач і відповідач прийняли спадщину шляхом подачі про це заяви нотаріусу. В поясненнях в судовому засіданні представник відповідача зазначає, що відповідач визнає цю обставину . Суд має обгрунтований сумнів щодо достовірності цих обставин , так як не зазначено коли конкретно і до якого нотаріуса подано заяви про прийняття спадщини, а також суд роз`яснив в судовому засіданні право представнику позивача надати додаткові докази, але представник позивача не побажав скористатись цим правом. Позивач посилався також на судову практику в цивільних справах з зазначенням підстав позову які передбачені ст.1224 ч.5 ЦК України, а в позові зазначав на обгрунтування позову обставини відповідно до положень ст.1224 ч.3 абзац 2 ЦК України. Відповідно до ст.81 ч.1 ЦПК України позивач не довів так як не надав належних і допустимих доказів про відсутність підстав для спадкування за заповітом, про прийняття спадщини позивачем і відповідачем , про наявність спадкового майна, а тому позивачем не доведено, що порушуються , невизнаються або оспорюються права позивача відповідачем. В задоволенні позову відмовити повністю.

Outcome: dismissed