Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-19 00:00:00

Керівник Кам`янської окружної прокуратури Дніпропетровської області Кузьменко С.С. в інтересах держави в особі Кам`янської міської ради звернувся до Заводського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області до [PERSON] , третя особа:Комунальне некомерційне підприємство Кам`янської міської ради «Міська лікарня швидкої медичної допомоги», про відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням. В обґрунтування позову зазначено, що [PERSON] , будучи раніше судимим за умисні злочини проти життя та здоров`я людини, належних висновків для себе не зробив, на шлях виправлення не став, та знов вчинив аналогічний злочин при наступних обставинах. 28.12.2019 року, [PERSON] на протязі дня вживав спиртні напої за місцем свого тимчасового мешкання, а саме в квартирі [ADDRESS] . В цей же день, приблизно о 19.00 годині, в зазначену квартиру прийшов раніше знайомий обвинуваченому [PERSON] , який приєднався до вживання спиртних напоїв разом з [PERSON] . Приблизно 02.30 годині 29.12.2019 року, між [PERSON] та [PERSON] виникла раптова сварка, під час якої [PERSON] реалізуючи свій раптово виниклий злочинний умисел на заподіяння [PERSON] тілесних ушкоджень, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, знаходячись в одній із кімнат вищезазначеної квартири, взяв із табурета кухонний ніж та, утримуючи його в лівій руці, умисно, протиправно наніс ним три удари [PERSON] , заподіявши останньому два проникаючи поранення грудної клітини (в 10-му межребір`ї праворуч по середньо-пахвинній лінії) та передньої черевної стінки (на 12,5 см вище пупка праворуч) з ушкодженням лівої частки печінки та шлунку, яке ускладнилось внутрішньочеревною кровотечею, які відносяться до тяжких тілесних пошкоджень по ознаці небезпеки для життя, що в момент заподіяння (завдання) чи в клінічному перебігу через різні проміжки часу спричиняють загрозливі для життя явища і котрі без надання медичної допомоги, за звичайним своїм перебігом закінчуються чи можуть закінчитися смертю, та рану на голові, яка відноситься до легких тілесних пошкоджень з короткочасним розладом здоров`я, як така, що викликала розлад здоров`я більше 6, але менш 21 дня. В результаті протиправних дій [PERSON] потерпілому [PERSON] спричинене тілесне ушкодження, з приводу чого він перебував на стаціонарному лікуванні у хірургічному відділенні Комунального некомерційного підприємства Кам`янської міської ради «Міська лікарня швидкої медичної допомоги» в період з 29.12.2019 по 06.01.2020. Витрати вказаного закладу охорони здоров`я на лікування потерпілого склали 6 570 грн. 47 коп., чим завдано матеріальних збитків державі на вказану суму. Факт лікування потерпілого [PERSON] та витрат на його лікування підтверджується довідкою калькуляції Комунального некомерційного підприємства Кам`янської міської ради «Міська лікарня швидкої медичної допомоги» (додається). Відповідно до інформації КНП КМР «МЛШМД» від 05.04.2024 за №580, 11.11.2024 за №1481 кошти на лікування [PERSON] витрачені з місцевого бюджету (кошти Кам`янської міської ради) у розмірі 6570 грн. 47 коп. Цивільний позов про відшкодування витрат на лікування потерпілого в межах даного кримінального провадження не заявлявся. Враховуючи те, що КНП КМР «МЛШМД» понесені витрати на лікування потерпілого [PERSON] внаслідок вчиненого кримінального правопорушення [PERSON] у сумі 6 570 грн. 47 коп., якого вироком Заводського районного суду м. Дніпродзержинська від 26.01.2022 у справі № 208/1226/20 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, понесені витрати лікарнею підлягають відшкодуванню за рахунок винної особи, а саме з відповідача [PERSON] . Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19.02.2025 року, цивільну справу №208/2350/25 передано до провадження судді Величко О.В. 24 лютого 2025 року ухвалою Заводського районного суду м. Дніпродзержинська відкрито провадження по справі № 208/2350/25. Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05.06.2025 року зазначену цивільну справу передано до розгляду судді Гречаній В.Г., здійсненого на підставі розпорядження керівника апарату суду, у зв`язку зі звільненням судді [PERSON] у відставку. 06 червня 2024 року ухвалою Заводського районного суду міста Кам`янського цивільну справу № 208/2350/25 прийнято до свого провадження суддею Гречаною В.Г. та призначено розгляд справи у судовому засіданні. 09.10.2025 року у судовому засіданні представник позивача - прокурор Єрзаулов С.С. підтримав позовну\~заяву у\~повному обсязі і просив її задовольнити, посилаючись на обставини зазначені в позові. Представник Кам`янської міської ради в судове засідання не з`явився, надав клопотання про розгляд справи за відсутністю представника, позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, повідомлений належним чином. Подав до суду заяву, у якій зазначив обставини своєї незгоди з вироком суду. Зазначив, що спочатку на нього не було заяви, не було потерпілого, не було тяжких травм. Представник третьої особи на стороні позивача, Комунального некомерційного підприємства Кам`янської міської ради «Міська лікарня швидкої медичної допомоги» в судове засідання не з`явився, повідомлений належним чином, причини не явки до суду не повідомив. \~ \~ \~ \~09.10.2025 року у судовому засіданні після судових дебатів, суд перейшов до стадії ухвалення судового рішення. На підставі ч.1 ст. 244 ЦПК України ухвалення судового рішення було відкладено та визначено дату та час судового засідання, в якому буде відбуватися проголошення судового рішення, про що учасники справи були повідомлені у спосіб, встановлений ЦПК України. \~ \~ \~ \~Відповідно до\~ст. 44 ЦПК України, учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Відповідно до положень ч. 4 ст. 174, ч. 8 ст. 178 ЦПК України суд вирішує справу за наявними матеріалами. Положеннями\~ст.174 ЦПК України\~закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Розумність тривалості судового розгляду має визначатися з огляду на обставини справи та наступні критерії: складність справи, поведінка заявника та компетентних органів, а також важливість предмета позову для заявника у справі (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Фрідлендер проти Франції»). Розглянувши подані сторонами справи докази, з`ясувавши фактичні обставини, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що надані позивачем докази та повідомлені ним обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, є достатніми для прийняття рішення у справі в порядку спрощеного позовного провадження, як це передбачено\~ст. 279 ЦПК України. Інші процесуальні дії (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження тощо) не застосовувались. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги позову, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи. Як вбачається з матеріалів справи, Вироком Заводського районного суду м. Дніпродзержинська від 26.01.2022 у справі № 208/1226/20 (кримінальне провадження № 12019040160002409 від 29.12.2019) [PERSON] визнано винним у скоєнні кримінального правопорушення за ч. 1 ст. 121 КК України та призначено йому покарання у виді 7 років 6 місяців позбавлення волі. Вирок Заводського районного суду м. Дніпродзержинська від 26.01.2022 у справі № 208/1226/20 набрав законної сили 10.05.2022. В результаті дій відповідача [PERSON] потерпілому [PERSON] згідно висновку експерта №130-Е від 05.02.2020 року виявлені два проникаючих поранення грудної клітини ( в 10-му міжребір`ї праворуч по середньо-пахвинній лінії) та передньої черевної стінки (на 12,5 см вище пупка праворуч) з ушкодженням лівої частини печінки та шлунку (29.12.2019 операція: лапоротомія: ушивання рани печінки та шлунку; ПХО ран грудної клітини та живота), яке ускладнилось внутрішньочеревною кровотечею - відноситься до тяжких тілесних ушкоджень. Відповідно до\~інформації КНП\~КМР «МЛШМД»\~від 05.04.2024\~за №\~580\~від 11.11.2024\~р.\~ \~№ 1481\~кошти на\~лікування [PERSON] \~витрачені з\~місцевого бюджету\~(кошти\~Кам`янської міської\~ради)\~у розмірі\~6570\~грн 47\~коп. Як вбачається з матеріалів справи, внаслідок отриманих тілесних ушкоджень потерпілий [PERSON] перебував на стаціонарному лікуванні у Комунальному некомерційному підприємстві Кам`янської міської ради «Міська лікарня швидкої медичної допомоги» в період з в період з 29.12.2019 по 06.01.2020. вартість його лікування становить 6 570 грн. 47 коп. Статтею 12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно зі статтею 131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадкам і в порядку, що визначені законом. З урахуванням ролі прокуратури в демократичному суспільстві та необхідності дотримання справедливого балансу у питанні рівноправності сторін судового провадження зміст п. 3 ч. 1 ст.131-1 Конституції України щодо підстав представництва прокурора інтересів держави в судах не може тлумачитися розширено. Положення п. 3 ч. 1 ст. 131-1 Конституції України відсилає до спеціального закону, яким мають бути визначені виключні випадки та порядок представництва прокурором інтересів держави в суді. Таким законом є Закон України «Про прокуратуру». Відповідно до ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті, крім випадку, визначеного абзацом четвертим цієї частини. Ключовим для застосування цієї конституційної норми є поняття інтерес держави. Так, встановлюючи відсутність підстав для представництва інтересів держави, обов`язковими є висновки Конституційного Суду України викладені у рішенні від 08.04.1999 р. № 3-рп/99, про те що інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання тощо (пункт 3 мотивувальної частини). Враховуючи зазначене, суд вважає, що позовні вимоги обґрунтовані належними нормами матеріального права, які узгоджуються та відповідають Конвенції та практиці ЄСПЛ. Так, Європейський суд з прав людини неодноразово звертав увагу на те, що сторонами цивільного провадження є позивач і відповідач. Підтримка, що надається прокуратурою одній зі сторін, може бути виправдані за певних обставин, наприклад, коли відповідним правопорушенням зачіпаються інтереси великої кількості громадян, або у випадках, коли потрібно захистити інтереси держави (справа «Менчинська» проти Росії). Тому участь прокурора у даній справі, з урахуванням вище зазначеної практики Верховного суду та Європейського Суду з прав людини є виправданою, не порушує справедливого балансу та зумовлена не тільки захистом державного, але й публічного інтересу, який полягає у захисті прав великого числа громадян. Таким чином, при порушенні або наявності загрози інтересам держави, бездіяльності органу державної влади чи місцевого самоврядування, компетенції якого віднесено відповідні повноваження, найефективнішим правовим способом захисту, поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право, буде саме представництво органів прокуратури інтересів держави в особі відповідачів. Аналогічна правова позиція викладена у Постанові Великої Палати Верховного Судувід 15.10.2019 року у справі № 903/129/18. Згідно до ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ч.2 ст.1191 ЦК України держава, Автономна Республіка Крим, територіальні громади, юридичні особи мають право зворотної вимоги до фізичної особи, винної у вчиненні кримінального правопорушення, у розмірі коштів, витрачених на лікування особи, яка потерпіла від цього кримінального правопорушення. Згідно вимог ч. ч. 1, 3 ст. 1206 ЦК України особа, яка вчинила кримінальне правопорушення, зобов`язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров`я на лікування потерпілого від цього кримінального правопорушення, крім випадку завдання шкоди при перевищенні меж необхідної оборони або у стані сильного душевного хвилювання, що виникло раптово внаслідок насильства або тяжкої образи з боку потерпілого. Якщо лікування проводилося закладом охорони здоров`я, що є у державній власності, у власності Автономної Республіки Крим або територіальної громади, спільній власності територіальних громад, кошти на відшкодування витрат на лікування зараховуються до відповідного бюджету, за рахунок якого таке лікування фінансувалося. Якщо лікування проводилося закладом охорони здоров`я, який за відповідні надані медичні послуги отримує кошти згідно з договором про медичне обслуговування населення за програмою медичних гарантій, такі кошти зараховуються до Державного бюджету України. Згідно ч. 6ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Відповідно до п. 2 Порядку обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 липня 1993 р. N 545(надалі Порядку), сума коштів, яка підлягає відшкодуванню, визначається закладом охорони здоров`я, в якому перебував на лікуванні потерпілий, виходячи з кількості ліжко-днів, проведених ним в стаціонарі та вартості витрат на його лікування в день. Кількість ліжко-днів визначається на підставі медичної картки стаціонарного хворого (форма 003/у) або інших документів, які підтверджують дату госпіталізації та виписки хворого із стаціонара лікувального закладу. Визначення суми витрат на лікування потерпілого за один ліжко-день провадиться виходячи з фактичної кількості ліжко-днів і загальної суми фактичних витрат за місяць (в якому проводилось лікування) на утримання лікувального закладу, за винятком витрат на капітальні вкладення, капітальний ремонт і придбання інвентаря та обладнання. Згідно з п. 4 зазначеного Порядку, стягнені в установленому порядку кошти залежно від джерела фінансування закладу охорони здоров`я, у якому перебував на стаціонарному лікуванні потерпілий зараховуються до відповідного бюджету або на користь юридичної особи (відомства), якій належить заклад охорони здоров`я. Крім того, п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 07.07.1995 року № 11«Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину, та судових витрат» передбачено, що позов про стягнення таких витрат може бути пред`явлений закладом охорони здоров`я, органом Державного казначейства України або прокурором. Згідно ч. 1 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» представництво прокурором інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави, у випадках та в порядку, встановлених законом. Відповідно з ч. 2 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді інтересів громадянина (громадянина України, іноземця або особи без громадянства) у випадках, якщо така особа не спроможна самостійно захистити свої порушені чи оспорювані права або реалізувати процесуальні повноваження через недосягнення повноліття, недієздатність або обмежену дієздатність, а законні представники або органи, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси такої особи, не здійснюють або неналежним чином здійснюють її захист. Згідно з ч. 3 статті 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті, крім випадку, визначеного абзацом четвертим цієї частини. Відповідно до ч. 4 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. Рішенням Конституційного Суду України №3-рп/99 від 08.04.1999 року встановлено, що поняття «інтереси держави» є оціночним і в кожному конкретному випадку прокурор чи його заступник самостійно визначає з посиланням на законодавство підстави подання позову, вказує, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення інтересів держави, обґрунтовує необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах. Інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання тощо. Суд погоджується з доводами прокурора про те, що невідшкодування витрат, здійснених за рахунок державного та місцевого бюджетів та стаціонарне лікування потерпілого від злочину [PERSON] негативно впливає на фінансування інших хворих, внаслідок чого порушуються інтереси держави у сфері дотримання прав і свобод людини і громадянина в галузі охорони здоров`я, забезпечення пов`язаних з ними державних гарантій, що і є підставою звернення прокурора в межах своєї компетенції до суду на захист державних інтересів та інтересів територіальної громади. Беручи до уваги вищевикладене, суд вважає, що оскільки Кам`янською міською радою понесено витрати на лікування потерпілого [PERSON] в розмірі 6 570 грн. 47 коп.., з відповідача слід стягнути вказану суму на користь держави в особі Кам`янської міської ради. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Відповідно до ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнений від сплати судового збору, то суд вважає необхідним стягнути судовий збір у розмірі 3028,00 грн. з відповідача на користь держави. Враховуючи викладене та

Outcome: approved