Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-12 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить стягнути з [PERSON] на користь позивача заборгованість за кредитним договором № АВН0СТ155101336522 від 26.09.2024 у розмірі 11014,92 грн, суму сплаченого судового збору у розмірі 2422,40 грн. Позов обґрунтований тим, що 25.09.2024 між сторонами укладено кредитний договір № ABH0CT155101336522, за умовами якого відповідач отримала кредит у розмірі 11400 грн, строком на 12 місяців. Позивач свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, надавши відповідачу у розпорядження кредитні кошти. Водночас, в порушення умов договору відповідач зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконала, у зв`язку з чим утворилась заборгованість, яка станом на 05.06.2025 складає 11014,92 грн. Враховуючи, що відповідач добровільно не погашає заборгованість, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав. Представник позивача в судове засідання не з`явився, разом з позовною заявою подав клопотання про розгляд справи без його участі, а також у разі виникнення обставин, викладених в ч. 1 ст. 280 ЦПК України, не заперечує проти постановлення заочного рішення. Відповідач в судові засідання не з`являється, про дату та час судового розгляду повідомлялась судом завчасно та належним чином. В подальшому, відповідно до ч. 11 ст. 128 ЦПК України, було розміщено оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України про виклик відповідача до суду, однак остання в судове засідання на вказану в оголошенні дату не з`явилась, жодних заперечень проти позову до суду не подала, про причини неявки суд не повідомила. Частиною 11 статті 128 ЦПК України передбачено, що з опублікуванням оголошення про виклик відповідач вважається повідомленим про дату, час і місце розгляду справи. Виходячи з викладеного, а також враховуючи положення ст. 130 Цивільного процесуального кодексу України суд вважає, що відповідач належним чином повідомлена про дату та час судового розгляду справи, отже суд, з урахуванням положень ч. 4 ст. 280 ЦПК України, за згодою позивача розглядає справу в заочному порядку. Під час розгляду справи судом встановлено наступне. [PERSON] підписала Анкету-Заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в АТ «А-Банк». Будучі клієнтом Банку 26.09.2024 відповідач уклала з позивачем кредитний договір № ABH0CT155101336522, за умовами якого відповідач отримала кредит у розмірі 11400 грн, строком на 12 місяців, зі сплатою процентів у розмірі 85% щорічно. Згідно умов договору погашення кредиту відбувається шляхом внесення щомісячного платежу у розмірі 1447.75 грн на визначений у заяві рахунок. АТ «Акцент-Банк» свої зобов`язання за договором виконало в повному обсязі, а саме надало відповідачу кредит, що підтверджується випискою по кредиту від 05.06.2025, меморіальним ордером № TR.40130421.37002.6082. Позивач вказує, що відповідачем зобов`язання за кредитним договором не виконуються, в зв`язку з чим виникла заборгованість. Відповідно до розрахунку заборгованість станом на 05.06.2025 складає 11014,92 грн та включає в себе: 8605,06 грн -\~ загальний залишок заборгованості за наданим кредитом; 2190,61 - загальний залишок заборгованості за процентами; 219,25 - заборгованість за пенею. За змістом ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язань або одностороння зміна його умов не допускається. Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК України, тобто норми про договір позики. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (ч. 2 ст. 1050 ЦК України). Таким чином, а також враховуючи, що відповідачем не надано до суду доказів виконання зобов`язання за кредитним договором, позовні вимоги щодо стягнення заборгованості за кредитом та процентами підлягають задоволенню в повному обсязі. Стосовно вимог позову про стягнення з відповідача пені, суд зазначає, що такі вимоги не підлягають задоволенню, з огляду на положення п. 18 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України, відповідно до якого в період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX в Україні введено воєнний стан, дія якого триває на теперішній час. Щодо доводів позивача, про застосування спеціального законодавства при стягненні неустойки (пені, штрафів), а саме Закону України «Про споживче кредитування» з посиланням на п. 6 розділу IV "Прикінцеві та перехідні положення"\~ Закону України "Про споживче кредитування", суд зазначає, що відповідно до статті 4 ЦК України основу цивільного законодавства України становить Конституція України. Основним актом цивільного законодавства є Цивільний кодекс України. Актами цивільного законодавства є також інші закони України, які приймаються відповідно до Конституції України та цього Кодексу. Велика Палата Верховного Суду неодноразово виснувала, що якщо ЦК України та інший нормативно-правовий акт, який має юридичну силу закону України, містять однопредметні приписи різного змісту, то пріоритетними є приписи ЦК\~ України (постанова ВП ВС від 22.06.2021 у справі №334/3161/17 (пункт 17), постанова ВП ВС від 18.01.2022 у справі №910/17048/17 (пункт 78) та постанова ВП ВС від 29.06.2022 у справі №477/874/19 (пункт 69)). Відтак, оскільки п. 6 розділу IV "Прикінцеві та перехідні положення"\~ Закону України "Про споживче кредитування" суперечить п. 18 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України суд застосовує приписи ЦК\~ України. Таким чином, в задоволенні вимог про стягнення пені належить відмовити. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Виходячи з викладеного, суд стягує з відповідача на користь позивача судовий збір пропорційно до задоволеної частини вимог.

Outcome: partial