Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-12 00:00:00

І. Короткий зміст позовних вимог. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача. Позиції інших учасників справи. \~\~ \~ \~ \~ \~Позивач ТОВ «ФК «ЄАПБ» звернулося до суду із позовом до [PERSON] в якому просить стягнути із відповідача заборгованість за кредитним договором в сумі 39650 гривень та\~ понесені судові витрати. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 22.05.2024 року між\~ ТОВ «АВАНС КРЕДИТ» та [PERSON] було укладено кредитний договір №33146-05/2024, за яким ТОВ «АВАНС КРЕДИТ» зобов`язалось надати кредит у розмірі 13000 гривень, а [PERSON] зобов`язалася повернути кредит через 120 днів зі сплатою відсотків, комісії. Позивач свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі надавши відповідачу обумовлену суму кредитних коштів. 19 листопада 2024 року ТОВ «АВАНС КРЕДИТ»\~ на підставі Договору факторингу № 191124/2 за плату відступило, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло право грошової вимоги до боржників, в тому числі до відповідача [PERSON] . Відповідач [PERSON] свої зобов`язання за кредитним договором не виконала, у зв`язку із чим, має заборгованість у загальному розмірі 39650\~ грн., яка складається: - 13000 грн.\~ заборгованість по тілу кредиту;\~ - 23400 грн.\~ заборгованість за процентами; - 3250 грн. сума заборгованості по штрафним санкціям. Зазначена сума заборгованості відповідачем на даний час не погашена, що підтверджується розрахунком заборгованості, тому позивач просить позов задовольнити, стягнути з відповідача\~ вказану заборгованість та судові витрати. ІІ. Заяви, клопотання, процесуальні дії у справі. Ухвалою судді від 08 липня 2025 року\~ було відкрите провадження у даній справі, а також роз`яснено відповідачу право подати відзив на позовну заяву або пред`явити зустрічний позов до позивача у строк 15 днів з дня отримання копії ухвали судді про відкриття провадження у справі.\~ Розгляд справи по суті вирішено\~ проводити\~ за\~ правилами\~ спрощеного\~ позовного провадження відповідно до ч. 5 ст. 279\~ ЦПК України\~ без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.\~ Копію ухвали про відкриття провадження було направлено позивачу до його електронного кабінету 08.07.2025 року. Відповідачу копію ухвали про відкриття провадження було надіслано 09.07.2025 року, який [PERSON] отримала 19.07.2025, про що свідчить рекомендоване повідомлення №0690922241380. 30.07.2025\~до суду\~надійшов відзив\~на позовну\~заяву,\~у якому\~відповідач просить\~відмовити у\~задоволенні позову,\~обґрунтовуючи тим,\~що ТОВ\~«ФК «ЄАПБ»\~не довело\~факт перерахунку\~кредиту на\~рахунок Відповідача\~та доказів\~існування заборгованості\~у заявленому\~розмірі. Відповідач не заперечує, що 22.05.2024 вона підписала електронним підписом позичальника через одноразовий ідентифікатор W2529 Паспорт споживчого кредиту, Кредитний договір та графік платежів по Кредитному договору. Разом з тим [PERSON] заперечує про доведеність факту видачі їй кредитних коштів в сумі 13 000,00 грн. відповідно до умов Кредитного договору. Вказує, що долучений розрахунок заборгованості не може бути прийнято судом як належний доказ наявності заборгованості, оскільки він не є первинним документом, який підтверджує отримання кредиту, а отже, не є належним доказом наявності заборгованості. Розрахунок не підписано представником ТОВ «Аванс Кредит» та не надано підверджуючих документів, які надають йому право виготовляти та підписувати бухгалтерські документи. Сума заборгованості за відсотками 26 650,00 грн. суперечить сумі, зазначеній у позовній заяві та у графіку платежів. Також вказує, що, умови п. 1.4.1 Договору про надання фінансового кредиту № 33146-05/2024 від 22.05.2024 щодо встановлення денної процентної ставки 1,5%, з огляду на положення частини 5 статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» є нікчемними в силу вимог Закону. 04.08.2025\~до суду\~надійшла відповідь\~на відзив\~у якій\~позивач вказує,\~що Позивач\~не має\~змоги надати\~суду виписку\~з особового\~рахунку,\~оскільки Положення\~про організацію\~операційної діяльності\~в банках\~України,\~затверджене постановою\~Правління Національного\~банку України\~від 04\~липня 2018\~року №\~75\~встановлює основні\~вимоги щодо\~організації бухгалтерського\~обліку в\~банках України,\~а позивач\~не є\~банком України,\~отже на\~нього дія\~Положення не\~розповсюджується,\~виписки по\~особовим рахункам\~клієнтів не\~формуються (Постанова\~Київського апеляційного\~суду по\~справі №\~381/1311/23\~від 25.06.2024)\~. Відповідачем не надано суду належних і допустимих доказів на спростування позовних вимог ТОВ «ФК «ЄАПБ», а саме того, що відповідні кошти не були зараховані на картковий рахунок Позичальника, вказаний у договорі, або доказів того, що вказаний картковий рахунок йому не належить. Заперечуючи проти перерахування кредитних коштів, Відповідач не позбавлений можливості надати відповідні банківські дані/інформацію на підтвердження своїх доводів, маючи при цьому безперешкодний та повний доступ до таких. Також зазначає, що перерахування коштів на платіжні карти Відповідача за укладеним договором було безпосередньо здійснено оператором онлайн-послуг платіжної інфраструктури, який не здійснює операцій з готівковими грошима, а перекази коштів здійснюються виключно у безготівковій формі, видаткові касові ордери на суму переказу не складаються. Також умовами угод з банками-екваєрами, від яких фактично надходять на картки клієнтів кошти до переказу, передбачено надходження від Компанії загальних сум поповнення карток за визначений період, а не сум окремих транзакцій, в зв`язку з цим виділення транзакції як окремого платежу із зазначенням призначення у банківській виписці не є можливим. Вказує, що жодних заперечень з приводу того, що Відповідач не погодився з Правилами надання кредиту Відповідачем при укладенні договору висловлено не було. Ніяких застережень або зауважень з боку Відповідача, щодо неповного розуміння або незгоди з умовами договору або додаткової угоди під час їх підписання, до суду не подано. Слід зазначити, що у випадку неповного розуміння умов договору у Відповідача була можливість відмовитися від підписання даного договору, якою він не скористався. ІІІ. Встановлені судом фактичні обставини та відповідні їм правовідносини, норми права, які застосовував суд, мотиви та висновки суду. Судом встановлено, що 22.05.2024 року [PERSON] уклала з ТОВ «АВАНС КРЕДИТ» договір про надання фінансового кредиту №33146-05/2024, відповідно до якого товариство надає клієнту фінансовий кредит в розмірі 13000 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в порядку та на умовах, визначених договором. У розділі 2 Договору погоджений порядок укладення договору, зокрема укладання договору відбувається згідно Закону України «Про електронну комерцію». Відповідно до п. 7.1 договір вважається укладеним з моменту його підписання електронними підписами сторін та діє протягом строку вказаного в п.1.2 цього договору. У статті 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронні правочини оформлюються шляхом фіксації волі сторін та його змісту. Така фіксація здійснюється за допомогою складання документу, який відтворює волю сторін. На відміну від традиційної письмової форми правочину воля сторін електронного правочину втілюється в електронному документі. Статтею 12 Закону визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Таким чином, укладання договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину. В іншому випадку, електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Також, відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувача електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. З урахуванням викладеного, лише наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх. Із матеріалів справи вбачається, що кредитний договір від 22.05.2024 № 33146-05/2024 підписаний електронним підписом позичальника [PERSON] , відтвореним шляхом використання одноразового ідентифікатора, що був надісланий на номер мобільного телефону [PERSON] , про що свідчить розділ 8 кредитного договору, в якому зазначені анкетні дані відповідача, відомості щодо його місця проживання, номер телефону, електронний підпис [NUMBER] . Також електронним підписом [PERSON] було підписано Додаток № 1 до договору про надання фінансового кредиту № 33146-05/2024, в якому визначено Графік платежів та паспорт споживчого кредиту, в якому зазначено тип кредиту, сума ліміту, строк кредитування та відсоткова ставка, а також вказана орієнтовна загальна вартість кредиту для споживача за весь строк користування кредитом (у т.ч. тіло кредиту, відсотки, комісії та інші платежі) яка становить 36400 грн. Таким чином, суд визнає, що 22.05.2024 року між [PERSON] та ТОВ «АВАНС КРЕДИТ» було укладено договір про надання фінансового кредиту № 33146-05/2024 та погоджено усі його істотні умови, такі як суму позики, строк та порядок її надання, порядок повернення та плату за користування позиковими коштами. Судом встановлено, що 19 листопада 2024 року між ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» та ТОВ «АВАНС КРЕДИТ» укладено договір факторингу №191124/2, відповідно до п. 1.1. якого Фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта (ціна продажу) за плату, а Клієнт відступити Факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав до третіх осіб Боржників, включаючи суму основного зобов`язання (Позики), плату за Позикою (плату за процентною ставкою), процент за порушення грошових зобов`язань, право на одержання яких належить клієнту. В подальшому відповідно до договору ТОВ «АВАНС КРЕДИТ» відступило на користь ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором № 33146-05/2024 від 22.05.2024. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ч. 1 ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Положеннями ст. 1077, 1078 ЦК України встановлено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Згідно ст.1081 ЦК України клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу. Таким чином, на думку суду, ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» наділено правом вимоги до відповідача за договором № 33146-05/2024 від 22.05.2024. Відповідно до умов договору № 33146-05/2024 від 22.05.2024товариство надає клієнту фінансовий кредит в розмірі 13000 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в порядку та на умовах, визначених договором. Відповідно до п. 1.2. кредит надається строком на 120 днів. Дата надання кредиту: 22.05.2024. Наданий кредит Клієнт зобов`язаний погасити в останній день вказаного строку кредитування. Дата погашення кредиту 18.09.2024. За користування кредитом товариством нараховуються проценти, що є платою за користування кредитом. Тип процентної ставки: фіксована. Процентна ставка становить 1,50 % в день та застосовується у межах строку кредиту, вказаного в п. 1.2 цього договору. (п.п.1.4- 1.4.1) Пунктом 1.6 договору встановлено, що кредит надається клієнту в безготівковій формі у національній валюті на рахунок клієнта включаючи використання реквізитів платіжної картки №4441-11хх-хххх-0640 протягом одного робочого дня з дня прийняття рішення про видачу кредиту. Як вбачається з листа ТОВ «УНІВЕРСАЛЬНІ ПЛАТІЖНІ РІШЕННЯ» №3466_250423101011 від 23.04.2025 між товариством та ТОВ «АВАНС КРЕДИТ» було укладено Договір на переказ коштів ФК-П-2022/01-1 від 2022-01-12, відповідно до зазначеного договору було успішно прийнято платежі на користь ТОВ «АВАНС КРЕДИТ»: 22-05-2024 08:25:08 на суму 13000,00 грн, маска картки [NUMBER] , номер транзакції в системі iPay.ua - 403294405, призначення платежу: Зарахування 13000 грн на карту [NUMBER] . Таким чином, судом достовірно встановлено, що позивач повністю виконав свої зобов`язання перед відповідачем. З приводу заперечень відповідача про те, що факт видачі кредитних коштів не доведений позивачем, суд зауважує, що відповідачем на спростування видачі коштів в сумі 13\~000 грн. не надано виписки за рахунком на підтвердження обставин, зазначених у відзиві на позовну заяву, також відповідач не позбавлена можливості подати клопотання про витребування доказів із банківської установи про відсутність факту зарахування кредитних коштів на її рахунок, проте не скористалась своїм правом. Відповідно до положень ч.1 ст.638, ч.1 ст. 640 ЦК України та правової позиції Верховного Суду України по справі №6-63цс12 кредитний договір є укладеним не з моменту передачі грошей, а з моменту досягнення сторонами в письмовій формі згоди з усіх істотних умов такого договору. У постанові Верховного Суду України від 24.02.2016 року №6-50цс16 наголошено на тому, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику. Отже, факт надання позичальнику грошових коштів первісним кредитором підтверджується сукупністю наявних у справі доказів, зокрема, самим кредитним договором, який є дійсним в силу статті 204 ЦК України. Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором № 33146-05/2024 від 22.05.2024 заборгованість [PERSON] становить 39650 грн, яка складається з : 13000 грн заборгованість за основною сумою боргу, 23400 грн сума заборгованості за відсотками, 3250 грн. сума заборгованості по штрафним санкціям. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Відповідно до ч. 1 ст. 527 ЦК України, боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Правові наслідки порушення зобов`язання регламентовані статтею 611 Цивільного кодексу України, відповідно до якої у разі порушення зобов`язання настають наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки, відшкодування збитків та моральної шкоди. У свою чергу частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно з ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Суд розглянувши доводи відповідача про те, що процентна ставка в договорі суперечить чинному законодавству, зазначає наступне. Згідно ст. 1056 -1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. При цьому відповідно до ч. 5 ст. 8 ЗУ «Про споживче кредитування» у редакції, яка набрала чинності 24.12.2023, максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %. Відповідно до ЗУ «Про споживче кредитування» Розділ 4 Прикінцеві та перехідні положення, частина 17 «Тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності ЗУ «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 %; протягом наступних 120 днів - 1,5 %. Відповідно до ст. 1 ЗУ «Про споживче кредитування» денна процентна ставка це загальні витрати за споживчим кредитом за кожний день користування кредитом, виражені у процентах від загального розміру виданого кредиту. Відповідно до ч. 5 ст. 8 ЗУ «Про споживче кредитування» максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 % (з визначенням розтермінування величини ставки протягом перехідного періоду після набрання законної сили цими положеннями). Отже максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: - протягом перших 120 днів - 2,5 %; (з 24.12.2023 до 22.04.2024 включно) - протягом наступних 120 днів - 1,5 % (з 23.04.2024 включно до 20.08.2024 включно) - з 21.08.2024 включно та надалі 1%. Відповідно до умов договору кредит у сумі 13000 грн надається строком на 120 днів з 22.05.2024 по 18.09.2024 року. Процентна ставка становить 1, 5 % в день та застосовується у межах строку кредиту. Отже, відповідно до положень Закону України «Про споживче кредитування» за вказаним договором у період з 22.05.2024 по 20.08.2024 доцільно нараховувати процентну ставку в розмірі 1, 5% /день, далі з 21.08.2024 року по 18.09.2024 (дата погашення кредиту) нарахування процентної ставки має здійснюватися у розмірі 1 % в день. Суд, обрахувавши нарахування відсотків за вказаним кредитним договором, встановив, що позивач заявив до стягнення відповідну заборгованість по відсоткам у межах, що перевищують визначені законодавством максимальні розміри нарахувань. Тобто за період з 22.05.2024 по 20.08.2024 нарахування відсотків необхідно обчислювати за процентною ставкою у розмірі 1,50% в день, що становить 17\~745 грн. (13000х1,5% =195 х 91 день = 17745 грн.); за період з 21.08.2024 по 18.09.2024 нарахування відсотків необхідно обчислювати за процентною ставкою у розмірі 1 % в день, що становить 3770 грн. (13000х1% =130 х 29 днів = 3770 грн.), що в загальному обсязі складає 21\~515 грн. Статтею 204 ЦК України встановлено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Водночас, кредитний договір №33146-05/2024 від 22.05.2024 відповідачем у судовому порядку не оспорювався. Зважаючи на те, що відповідач не надала власних розрахунків та доказів погашення або часткового погашення заборгованості за нарахованими відсотками, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення заборгованості за нарахованими відсотками підлягають частковому задоволенню у розмірі 21515 грн. Також суд зауважує, що частиною 1 ст.549 ЦК України передбачено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Водночас ч.1 ст.550 ЦК України встановлено, що право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання. Проте Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період воєнного стану» від 15.03.2022 №2120-ІХ, серед іншого, внесено зміни до розділу Прикінцеві та перехідні положення ЦК України та доповнено його пунктом 18 наступного змісту: «У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем)». Тлумачення пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України свідчить, що законодавець передбачив особливості у регулюванні наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання) певних грошових зобов`язань. Така особливість проявляється: 1) у періоді існування особливих правових наслідків. Таким є період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування; 2) в договорах, на які поширюються специфічні правові наслідки. Такими є договір позики, кредитний договір, договір про споживчий кредит, тобто договори, відповідно до яких позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем); 3) у встановленні спеціальних правових наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання). Такі наслідки полягають в тому, що позичальник звільняється від відповідальності, визначеної частиною 2 статті 625 ЦК, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. У разі якщо неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24.02.2022 за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Тобто в період існування особливих правових наслідків - протягом дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування, до позичальника застосовуються особливі наслідки звільнення від сплати неустойки (штрафу, пені) за прострочення виконання (невиконання, часткового виконання) кредитних зобов`язань. Аналогічний правовий висновок, щодо аналізу п.18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, викладений у постанові Верховного Суду від 12.06.2024 у справі № 910/10901/23, який, відповідно до положень ч.4 ст.263 ЦПК України, судом застосовується під час ухвалення судового рішення у подібній справі. Згідно правового висновку, що викладений у постанові Верховного Суду від 18 жовтня 2023 року в справі № 706/68/23 (провадження № 61-8279св23), дія п.18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України розповсюджується на кредитний договір. Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» №64/2022 від 24.02.2022, затвердженого Законом України від 24.02.2022 №2102-ІХ, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до п. 20 ч. 1 ст. 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України. В подальшому строк дії воєнного стану неодноразово продовжувався і не скасований на час розгляду судом цієї справи. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що хоч п. 5.3. Кредитного договору сторони і обумовили нарахування та сплату позичальником штрафу за невиконання умов договору, проте п.18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України позичальники, у період воєнного стану, звільняються від сплати неустойки (штрафу, пені) за прострочення виконання (невиконання, часткового виконання), в тому числі, і в кредитних зобов`язаннях. Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні позовної вимоги про стягнення з [PERSON] 3250 грн. суми заборгованості по штрафним санкціям. Враховуючи, що фактично отримані та використані [PERSON] кошти в добровільному порядку не повернуті, беручи до уваги, що договір є дійсним (протилежного судом встановлено не було), відповідач користувався кредитними коштами, а також за обставин встановлених вище судом, що підтверджують набуття прав вимоги позивачем за вказаним кредитним договором до відповідача, суд дійшов висновку про часткову доведеність позовних вимог щодо стягнення заборгованості за Договором № 33146-05/2024 від 22.05.2024, а отже з відповідача на користь позивача необхідно стягнути заборгованість у сумі 34 515 грн, яка складається з : 13000 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 21515 грн. заборгованість за нарахованими відсотками. IV. Розподіл судових витрат. Позивач просить стягнути з відповідача понесені судові витрати. Із досліджених судом матеріалів позовної заяви вбачається, що витрати позивача по сплаті судового збору складають 3028 грн, що підтверджується платіжною інструкцією №114733 від 20.05.2025. Частиною 1 ст.141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки суд визнав позовні вимоги позивача про стягнення із відповідача заборгованості за кредитними договорами обґрунтованими і задовольнив їх частково на суму 34515 грн, що складає 87,05 % від ціни позову, тому із відповідача на користь позивача,

Outcome: partial