Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-13 00:00:00

До суду\~з вказаним\~позовом звернувся\~ [PERSON] з\~посиланням на\~те,\~що він\~з відповідачем\~з 1\~квітня 2010 року перебувають у зареєстрованому шлюбі, неповнолітніх дітей не мають. Просить розірвати шлюб з відповідачем, оскільки через різні інтереси та погляди на життя, непорозуміння, між ними зникли почуття, що призвело до того, що вони з березня 2022 року припинили шлюбні стосунки, не проживають разом та не ведуть спільне господарство. Шлюб між ними носить формальний характер. Вважає, що подальше спільне життя та збереження шлюбу є неможливим. Ухвалою судді Ставищенського районного суду від 10 червня 2025 року відкрито провадження по даній справі, розгляд справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження (а.с. 19). Позивач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, підтвердили обставини, викладені в позовній заяві. Представник позивача подав до суду відповідь на відзив (а.с. 57-58), в якій зазначив, що вважає відзив необґрунтованим та таким, що не відповідає фактичним обставинам справи. У своєму відзиві відповідач підтвердила, що вона вже понад 3 роки перебуває за кордоном, подружжя весь цей час проживає окремо, а догляд за позивачем здійснює його син. З цього можна дійти висновку, що позивач та відповідач не проживають разом, не ведуть спільного домашнього господарства починаючи з березня 2022 року по теперішній час, тому шлюбні стосунки між ними фактично припинені, а шлюб носить формальний характер. Твердження відповідача у відзиві щодо постійної турботи про здоров`я чоловіка зводиться лише до телефонних дзвінків, у яких вона просила його не зловживати алкоголем, що не можна у повній мірі пояснити як турботу про здоров`я чоловіка. В усіх інших випадках турбуватися про свого чоловіка відповідачу заважав син позивача. Ці та інші твердження відповідача не підтверджені належними доказами, що ставить під сумнів їх обґрунтованість. Відповідач у відзиві вказує, що на момент подання позовної заяви про розірвання шлюбу позивач внаслідок хвороби не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними, що ставить під сумнів добровільність і усвідомленість його волевиявлення при зверненні до суду з вказаним позовом. Проте, дане твердження не підтверджене жодними доказами, і скоріш за все є маніпуляцією, яка вводить суд в оману. Позивач після ознайомлення з відзивом на позовну заяву підтвердив свій намір щодо розірвання шлюбу і не бажає проживати у шлюбі з відповідачем. Позивач в судовому засіданні в режимі відеоконференції пояснив, що після одруження сторони проживали разом. Його дружина на початку війни виїхала за кордон, з того часу вони разом не проживають і шлюбних стосунків не підтримують. Остання проживати з ним не хоче і його до себе за кордон для спільного проживання не запрошувала. Рішення про розірвання шлюбу було ним обдумане. Просить шлюб розірвати. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнала. Подала до суду відзив на позовну заяву (а.с. 47-49), в якому просить відмовити в задоволенні позову, посилаючись на те, що позивач та відповідач перебувають в зареєстрованому шлюбі, після укладення якого вони проживали разом, вели спільне господарство, облаштовували житло. Відповідач постійно надавала допомогу та підтримку чоловіку, займалася його лікуванням. Шлюб для неї був важливою цінністю, і попри всі труднощі сторони продовжували жити разом, не порушуючи питання про розлучення. Після початку повномаштабного вторгнення в 2022 році до них переїхали з Києва її дочка і син позивача з дітьми. Протягом певного часу всі разом проживали в селі. В подальшому, у березні 2022 року, для безпеки дітей було прийнято рішення виїхати за кордон. Відповідач вагалася, але син позивача наполіг, щоб вона їхала разом із дітьми і сам супроводжував їх до кордону. Після від`їзду відповідач постійно підтримувала зв`язок з чоловіком, телефонувала йому щодня, турбувалася про стан його здоров`я. 12 квітня 2024 року у позивача стався інсульт, стан його погіршився. Відповідач домовилася про лікування позивача у лікарні, що спеціалізується на таких захворюваннях, з-за кордону доставила інвалідне крісло, за можливістю передавала пакунки з продуктами харчування та непродовольчими товарами для позивача та його сина. Представник відповідача подала до суду заперечення (на відповідь на відзив) (а.с. 73-75), в яких зазначила, що стан здоров`я позивача викликає серйозні сумніви щодо його здатності усвідомлювати значення своїх дій. Перебуваючи за кордоном, відповідач підтримувала зв`язок з позивачем, надсилала гроші та продукти харчування, цікавилася станом чоловіка. У задоволенні позовних вимог просить відмовити. Ухвалою суду від 14.10.2025 клопотання представника\~відповідача [PERSON] \~ [PERSON] \~про приєднання\~доказів по\~даній справі\~залишити без\~розгляду. Суд, розглянувши матеріали справи, заслухавши вступне слово позивача, його представника, представника відповідача та дослідивши письмові докази, вважає, що позов слід задовольнити, виходячи з наступного. Судом встановлено, що сторони 1\~квітня 2010 року уклали шлюб та зареєстрували його у Відділі реєстрації актів цивільного стану Ставищенського районного управління юстиції Київської області, актовий запис № 15 (а.с. 10). Відповідно до позовної заяви позивача (а.с. 2-3) та його особистих пояснень в судовому засіданні між сторонами через різні інтереси та погляди на життя, непорозуміння, зникли почуття. З березня 2022 року відповідач виїхала за кордон, в зв`язку з чим вони припинили шлюбні стосунки, не проживають разом та не ведуть спільне господарство. Шлюб між ними носить формальний характер. Заперечуючи проти позову представник відповідача зазначила, що в зв`язку з повномаштабним вторгненням, для безпеки дітей, було прийняте ними (позивачем та відповідачем) спільно рішення виїхати за кордон. Після від`їзду відповідач постійно підтримувала зв`язок з чоловіком, телефонувала йому щодня, турбувалася про стан його здоров`я, а після того як у нього стався інсульт, домовилася про лікування позивача у лікарні, що спеціалізується на таких захворюваннях, за можливістю передавала пакунки з продуктами харчування та непродовольчими товарами для позивача. Відповідач заперечує проти розірвання шлюбу. Згідно ч. 2 ст. 112 СК України шлюб розривається, якщо судом встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Взявши до\~уваги обставини\~життя подружжя,\~наведені в\~позовній заяві,\~у відзиві\~на позовну\~заяву,\~у відповіді\~на відзив\~та у\~запереченнях на\~відповідь,\~а також\~в особистих\~поясненнях позивача\~в судовому\~засіданні в\~режимі відеоконференції\~та в\~поясненнях представника\~відповідача в\~судовому засіданні,\~ту обставину,\~що позивач\~позовні вимоги\~підтримав,\~а представник\~відповідача проти\~задоволення позовних\~вимог хоч\~і заперечила,\~проте не\~заявила клопотання\~про надання\~строку на\~примирення, суд вважає, що позов слід задовольнити. Задовольняючи позовні вимоги про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу. Приймаючи до уваги відсутність бажання відповідача примиритися та зберегти сім`ю, суд вважає що причини, які спонукають позивача наполягати на розірванні шлюбу, є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам сторін. Суд не бере до уваги та критично оцінює доводи представника відповідача щодо того, що позивач на момент подання позовної заяви про розірвання шлюбу перебував у стані, який викликає обґрунтовані сумніви щодо його здатності усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, що ставить під сумнів добровільність і усвідомленість його волевиявлення при зверненні до суду з вказаним позовом, оскільки матеріали справи не містять доказів того, що позивач [PERSON] визнаний недієздатним. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір в розмірі 1211,20 гривень.

Outcome: approved