Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-15 00:00:00

Позивачі в справі, [PERSON] та [PERSON] звернулися в суд із позовом до Косівського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Косівському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, третя особа: [PERSON] про виключення відомостей про померлу особу як батька із актового запису про народження дитини, мотивуючи свої вимоги тим, що [PERSON] , являється батьком [PERSON] , [INFO] . Син позивача в справі [PERSON] 14.02.2017 року уклав шлюб з [PERSON] , [INFO] . [INFO] [PERSON] загинув під час бойових дій щодо опору проти військової агресії російської федерації проти України. Під час оформлення спадщини після померлого [PERSON] у приватного нотаріуса Ізюмського районного нотаріального округу Харківської області Іноземцевої Р.М. [PERSON] та [PERSON] стало відомо про реєстрацію [PERSON] батьком неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , від шлюбу із [PERSON] , [INFO] . Однак, позивачу в справі, як батькові [PERSON] не булло відомо про існування такого онука, оскільки за життя син ніколи не розповідав йому про народження в нього сина [PERSON] . [PERSON] , як дружині померлого [PERSON] також не було відомо про наявність у її померлого чоловіка сина на ім`я [PERSON] , оскільки а ні він, а ні інші члени їх родини ніколи не розповідали про це. Їй відомо лише про існування в чоловіка сина на ім`я [PERSON] від попереднього шлюбу. Позивачі в справі стверджують, шо їм за життя їх сина та відповідано чоловіка [PERSON] не було відомо про народження в останнього спільного з [PERSON] сина - [PERSON] , [INFO] . Відповідно до заочного рішення Балаклійського районного суду Харківської області від 24.11.2005 [PERSON] та [PERSON] 28.07.2001 уклали шлюб, в якому [INFO] народився син - [PERSON] . З листопада 2003 року [PERSON] припинила подружні стосунки із [PERSON] та переїхала на проживання до Івано-Франківської області. Заочним рішенням Балаклійського районного суду Харківської області від 24.11.2005 року задоволено позов [PERSON] та розірвано шлюб із [PERSON] . 02.08.2006, тобто після розірвання шлюбу із [PERSON] і фактичного припинення із ним подружніх стосунків з листопада 2003 року, у [PERSON] народився син [PERSON] . Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 18.09.2006 року виконкомом Кобаківської сільської ради Косівського району Івано- Франківської області, батьками [PERSON] зареєстровані [PERSON] та [PERSON] . Реєстрація факту народження [PERSON] здійснювалась в порядку ст.133 Сімейного кодексу України, а підставою запису відомостей про його батька [PERSON] стала наявність актового запису про шлюб № 14 від 28.07.2001, складеного у виконкомі Червонодонецької селищної ради Балаклійського району Харківській області, хоча фактично на момент реєстрації факту народження дитини, шлюб між [PERSON] та [PERSON] вже був розірваний. Тому позивачі просять, виключити з актового запису про народження [PERSON] [INFO] , актовий запис № 23 від 18.09.2006 року складеного в Кобаківській сільській раді Косівського району Івано-Франківської області відомості про [PERSON] , як батька дитини. Заперечуючи проти позову, представник зацікавленої особи [PERSON] , адвокат Лукинюк В.В. подав до суд відзив на позов (а.с.76-79 том 1), за вимогами якого просить в заявлених позивачами в справі позовних вимогах відмовити. В судовому засіданні позивач [PERSON] вимоги позову підтримав з підстав викладених в позовній заяві , яку просив задоволити в повному обсязі. Позивачка [PERSON] та представник позивачів в справі, адвокат Фалєєва Лариса Леонідівна, що брала участь в судовому засіданні режимі відеоконференції із власних джерел поза межами приміщення суду вимоги позову підтримали з підстав викладених в позовній заяві яку просила задоволити в повному обсязі. Представник відповідача Косівського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Косівському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України в судове засідання не з`явилась, подала до суду заяву, в якому просила розглянути справу без їх представника. Щодо виключення з актового запису про народження дитини відомостей про батька покладається на розсуд суду. Третя особа [PERSON] та її представник адвокат Лукинюк В.В., що брав участь в судовому засіданні режимі відеоконференції із власних джерел поза межами приміщення суду вимоги позову не визнали з підстав викладених в поданому до суду письмовому відзиві, який підтримали та просили взяти до уваги та постановити рішення про відмову в позові. Проаналізувавши пояснення представників сторін, свідка [PERSON] , дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд вважає заявлені вимоги позивачів такими, що не підлягають до задоволення виходячи із наступного: Позивач в цій справі [PERSON] [INFO] являється батьком [PERSON] , [INFO] . Вказаний факт підтверджено долученою до матеріалів справи копією свідоцтва про народження [PERSON] [INFO] де в графі ьатька вказано- [PERSON] а.с.22 т.1 Із долученої копії свідоцтва про шлюб а.с. 23 т. 1 вбачається, що [PERSON] [INFO] із [PERSON] [INFO] зареєстрував шлюб 14.02.2017 року у виконавчому комітеті П`ятигірської сільської ради Балаклійського району Харківської області , актовий запис № 03. Долученим до справи копією свідоцтва про смерть а.с.24 т. 1 стверджено, що [PERSON] [INFO] загинув [INFO] . Сторона позивачів стверджує, що під час оформлення спадщини після померлого [PERSON] у приватного нотаріуса Ізюмського районного нотаріального округу Харківської області Іноземцевої Р.М. [PERSON] та [PERSON] стало відомо про реєстрацію [PERSON] батьком неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , від шлюбу із [PERSON] , [INFO] . Встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі із 28.07.2001 року, який було розірвано рішенням Балаклійського районного суду Харківської області від 24.11.2005 року а.с.33 т.1 В шлюбі в сторін [PERSON] та [PERSON] народився син, [PERSON] [INFO] , що ніким із сторін не оспорюється. Однак відповідно до долученої до матеріалів справи копії свідоцтва про народження дитини, [PERSON] [INFO] а.с.26 том. 1 батьками дитини вказано: батько [PERSON] , мати [PERSON] . Як вбачається із листа Донецької селищної ради Ізюмського району Харківської області від 23.06.2023 за № 1074/06-20 а.с.30 т. 1 за адресою: [ADDRESS] проживали: [PERSON] , [INFO] з 01.10.2002 по 22.12.2003, [PERSON] , [INFO] , з 25.11.2002 по 21.10.2003, [PERSON] , [INFO] , з 25.11.2002 року по 25.10.2003р . Сторона позивачів посилається на той факт, що з 2008 року [PERSON] мешкав за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується наступними документами: договором купівлі-продажу квартири за адресою: [ADDRESS] від 15.05.2008, відповідно до якого її власником став [PERSON] а.с.31 том 1 ; листом П`ятигірського старостинського округу Донецької селищної ради Ізюмського району Харківської області від 23.06.2023 за вихідним №51, відповідно до якого за адресою: [ADDRESS] мешкали: [PERSON] , [INFO] , з 10.07.2008 по [INFO] (день смерті), [PERSON] , [INFO] , (дружина) з 11.05.2017 на даний час , [PERSON] , [INFO] , (донька дружини) з 29.06.2017 по 18.09.2018, [PERSON] , [INFO] , (син) з 14.07.2017 дотепер. Звернень з приводу реєстрації [PERSON] за вищевказаною адресою до П`ятигірського старостинського округу не надходило. Згідно з листами Косівського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Косівському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління юстиції України від 24.11.2023 за вихідним № 91/31.14.6-17 та Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України від 15.01.2024 за вихідним №Ф-6/15.1-250 реєстрація факту народження [PERSON] здійснювалась в порядку ст.133 Сімейного кодексу України, а підставою запису відомостей про його батька [PERSON] стала наявність актового запису про шлюб № 14 від 28.07.2001, складеного у виконкомі Червонодонецької селищної ради Балаклійського району Харківській області. Так, встановлено, що рішенням Балаклійського районного суду Харківської області від 24.11.2005 р було розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] а.с.33 т.1 Вказане рішення набрало законної сили 06.12.2005 року. За вимогами ч. 2 ст. 122 СК України ( в редакції від 06.04.2006, що діяла на момент реєстрації народження дитини) передбачає, що дитина, яка народжена до спливу десяти місяців після припинення шлюбу або визнання його недійсним, походить від подружжя, крім випадку, передбаченого статтею 124 цього Кодексу. Оскільки шлюб між [PERSON] та [PERSON] вважається припиненим з дати набрання відповідним рішенням суду законної сили - [INFO] , то народжена дитина сторін [PERSON] , [INFO] вважається таким, що походить від подружжя батьків на підставі закону. Таким чином при реєстрації народження дитини, внесення актового запису здійснено відповідним відділом ДРАЦС на підставі ст. 133 України, що і зазначено у витягу з актового запису. Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч. 1 статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового та майнового права та інтересу. Вказаною нормою матеріального права визначено способи захисту прав та інтересів, і цей перелік не є вичерпним. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. Суд повинен з`ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність/відсутність порушеного права чи інтересу та можливість його поновлення/захисту в обраний спосіб. Відповідно до ч. 1 статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Відповідно до ч. 1 статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цьогоКодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до п.1 ч.1 статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються. Предметом спору у цій справі є оспорювання батьківства після смерті [PERSON] [INFO] , який записаний батьком дитини [PERSON] [INFO] . Надаючи правову оцінку встановленим фактам і правовідносинам, суд зазначає наступне. Статтею 137 СК України визначено порядок оспорювання батьківства після смерті особи, яка записана батьком дитини. Якщо через поважні причини особа не знала про те, що записана батьком дитини, і померла, оспорити батьківство можуть її спадкоємці: дружина, батьки та діти (ч. 3 статті 137 СК України). У постанові Верховного Суду від 31 липня 2023 року у справі №\~461/3122/19\~з урахуванням принципу розумності надано тлумачення положень статті 137 СК України та зазначено, що вказана норма визначає випадки, за яких батьківство особи може бути оспорено після смерті особи, яка записана батьком дитини; перший випадок стосується ситуації, коли чоловік ще під час вагітності жінки подав нотаріусу заяву про невизнання свого батьківства. У такому разі після смерті чоловіка оспорити батьківство можуть його спадкоємці (частина перша статті 137 СК України); другий випадок охоплює ситуацію коли чоловік за життя подав позов до суду про виключення запису про нього як батька дитини. У цьому разі його спадкоємці можуть підтримати позовну заяву відповідно до положень статті 55 ЦПК України про процесуальне правонаступництво (частина друга статті 137 СК України); третій випадок оспорювання батьківства стосується ситуацій, коли через поважні причини чоловік не знав про те, що записаний батьком дитини, і помер. Однак на відміну від перших двох випадків можливість оспорити батьківство належить лише таким його спадкоємцям як дружина, батьки та діти (частина третя статті 137 СК України). Таким чином, частиною третьою статті 137 СК України передбачено оспорювання батьківства правонаступником у зв`язку зі смертю особи, яка записана в актовому записі про народження батьком дитини та через поважні причини не знала про це. Закон дає право на оспорювання батьківства в цьому випадку спадкоємцям особи (дружині, батькам та дітям). При цьому поважність причин, за якими особа не знала, що вона записана батьком, є фактором, що оцінюється судом. Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (стаття 12 ЦПК України). Згідно із статтею 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частинами 1 та 2 статті 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Так, звертаючись до суду з позовом про виключення відомостей про померлу особу як батька з актового запису про народження дитини, позивачі висловлювали своє припущення, що [PERSON] не визнавав свого батьківства та міг бути батьком дитини [PERSON] [INFO] . Натомість, третя особа на стороні відповідача [PERSON] та її представник в ході розгляду справи наголошували на тому, що саме [PERSON] являється біологічним батьком дитини [PERSON] [INFO] . За таких обставин, суд зазначає, що вказані позивачами обставини не ґрунтуються на вимогам закону, оскільки положення статті 137 СК України дають право на звернення спадкоємцям із зазначеним позовом лише за умов: якщо той, хто записаний батьком дитини, помер до народження дитини, за умови подання ним за життя до нотаріуса заяви про невизнання свого батьківства; якщо той, хто записаний батьком дитини, помер після пред`явлення ним позову про виключення свого імені як батька з актового запису про народження дитини; якщо через поважні причини особа не знала про те, що записана батьком дитини, і померла. Враховуючи те, що [PERSON] , який записаний батьком дитини [PERSON] [INFO] помер вже після народження сина. За життя позов про виключення свого імені як батька з актового запису про народження дитини не пред`являв, тому у цьому конкретному випадку норма частини 3 статті 137 СК України надає право позивачам, як спадкоємцю, оспорювати батьківство спадкодавця [PERSON] лише за умови, якщо через поважні причини останній не знав за життя про те, що записаний батьком дитини, і помер. Крім того встановлено, що за життя [PERSON] не пред`являв позову про виключення свого імені як батька з актового запису про народження дитини, щоб позовну заяву могли підтримати в суді його спадкоємці. Отже, оскільки позивачі в справі не довели, що їх покійний син та чоловік не знав, що був записаний батьком дитини [PERSON] [INFO] а тому з урахуванням положень статті 137 СК України, відсутні правові підстави для оспорення батьківства після смерті [PERSON] , який записаний батьком дитини . Більше того суд звертає увагу, що за життя [PERSON] за місцем своєї роботи при оформлення особової картки а.с.119 том.1 власноруч зазначав в розділі відомості про «родинний стан» трьох дітей: Син [PERSON] [INFO] , син [PERSON] [INFO] та син [PERSON] [INFO] . Вказаний факт підтверджує що за життя [PERSON] знав, що він являється батьком дитини сина [PERSON] [INFO] та вказаний факт не піддавав сумніву і не оспорював. Більше того долученими третьою особою в справі [PERSON] фотознімками а.с.85-86 том 1 підтверджено, що [PERSON] брав участь в житті синів, зустрічався із ними та проводив дозвілля. Письмові пояснення свідка [PERSON] (а.с.164-166 том 1) та інші доводи позивачів та їх представника не знайшли свого підтвердження у ході судового розгляду справи. За висновком експерта № СЕ-19/109-25/2063-БД від 28.04.2025 року (а.с.140-154 том 2) [PERSON] [INFO] ймовірно є біологічним батьком [PERSON] [INFO] . Ймовірність походження цих ДНК профілів від батька та дитини становить не менше ніж 99.9999% Допитана в судовому засіданні в режимі відео конференції, судовий експерт Івано-Франківського НДЕКЦ Ярова Х.М. пояснила, що вона особисто на виконання ухвали суду відбирала в підекспертного [PERSON] [INFO] взірці біологічного матеріалу для проведення молекулярно-генетичної експертизи по встановленню батьківства. Для відбору порівняльних зразків [PERSON] з`явився разом із матір`ю 04.03.2025 року до Івано-Франківського НДЕКЦ , та після перевірки особи [PERSON] на підставі пред`явленого ним паспорту гр..України, особисто нею було відібрано в спеціальній кімнаті, де проводиться відео фіксація, порівняльні зразки. У акті відбирання зразків букального епітелію для проведення експертизи в графі «паспорт, № і ким виданий) вказано чотири цифри 2620 орган, що видав вказаний паспорт гр.України. Такий акт був підписаний нею та особою, у якої відбирався зразок букального епітелію - [PERSON] . За результатом проведеної експертизи було складено висновок №СЕ-19/109-25/2063-БД від 28.04.2025 року, який передано суду для доручення до матеріалів справи. Стороною позивачів висловлено сумнів щодо відібрання під час проведення експертизи в експертній установі взірців для проведення молекулярно-генетичної експертизи саме в [PERSON] [INFO] , що спростовано поясненнями експерта [PERSON] та переглянутим DVD диском наданим експертною установою де зафіксовано момент відбирання взірців для проведення експертизи в [PERSON] . Допитаний в судовому засіданні на задоволення клопотання представника позивачів адвоката Фалєєвої Л.Л., в якості свідка [PERSON] [INFO] пояснив, що він проходив експертизу в експертній установі Івано-Франківського НДЕКЦ де від нього відбирались експериментальні звірці а саме мазок із внутрішньої сторони щоки в зправа та зліва. Перед відбиранням експериментальних взірців встановлювали та перевіряли його особу на підставі пред`явленого ним паспорта гр.України. В експертній установі він підписував особисто акт відбору взірців, де вказував свої дані. Із батьком [PERSON] вони часто зустрічались та спілкувались. Суд враховуючи наведені вище норми права, встановлені фактичні обставини справи, що мають суттєве значення для її вирішення, оцінивши надані докази, та враховуючи, що підстави для застосування до спірних правовідносин положень статті 137 СК України відсутні, вважає заявлені позовні вимоги позивачів в справі такими що не підлягають до задоволення. Разом з тим, відповідно до ст.264 ЦПК України суд під час ухвалення рішення вирішує питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Враховуючи, що суд відмовляє у задоволенні позову, тому понесені судові витрати у виді судового збору, відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, залишає за позивачами. Третьою особою на стороні відповідача, [PERSON] та її представником адвокатом Лукинюк В.В. подано заяву про відшкодування позивачами понесених витрат на надання [PERSON] правової допомоги в сумі 58\~000 грн а саме по 29\~000 грн з кожного. Згідно з положеннями частини другої\~статті 141 ЦПК України\~у разі задоволення позову судові витрати покладаються на відповідача, у разі відмови - на позивача, у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних із розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (частини перша, третя\~статті 133 ЦПК України). За змістом\~статті 15 ЦПК України\~учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої\~статті 2 ЦПК України). Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, відшкодування витрат, понесених у зв`язку із реалізацією права на судовий захист або у разі подання до особи необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору. Відповідно до частин першої та другої\~статті 137 ЦПК України\~витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Частиною восьмою\~статті 141 ЦПК України\~визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Зі змісту частини четвертої\~статті 137 ЦПК України\~слідує, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та обсягом виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Склад витрат, пов`язаних з оплатою за надання професійної правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі, що свідчить про те, що такі витрати повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами. На підтвердження наявності договірних відносин між адвокатом Лукинюком В.В. та третьою особою [PERSON] долучено Договір про надання правничої допомоги (а.с.82-83 том 1) , детальний опис робіт а.с.84 том 1 та квитанції про оплату а.с.91 т.1 Визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті іншою стороною в порядку компенсації сплаченого адвокату гонорару, суд виходячи з конкретних обставин цієї справи, її складності, обсягу виконаної адвокатами роботи (подання відзиву на позовну заяву, участь у судових засіданнях в режимі відеоконференцзв`язку, враховуючи вимоги розумності і справедливості, вважає, що зазначений заявником розмір витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 58 000 грн неспівмірний з наданими стороні справи послугами, що суперечить принципу розподілу судових витрат. Таким чином суд дійшов висновку про наявність підстав для зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу та часткове задоволення клопотання третьої особи [PERSON] та її представника адвоката Лукинюка В.В. про стягнення витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 10 000 грн, а саме по 5000 із кожного позивача, оскільки такий розмір витрат на професійну правничу допомогу відповідатиме критерію обґрунтованості, розумності розміру витрат на правничу допомогу, з урахуванням конкретних обставин справи, її складності, необхідних процесуальних дій сторони. На підставі наведеного, ст.ст. 136, 137 СК України ст.ст. 256, 257ЦК України та

Outcome: approved