Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-14 00:00:00

Позивачка звернулась до відповідача із позовом про зміну розміру стягнення аліментів. В обгрунтування зазначила, що рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 14 лютого 2023 року стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дітей [PERSON] , [INFO] і [PERSON] , [INFO] . Оскільки [PERSON] досяг повноліття, позивачка звернулась до суду із заявою про зміну розміру аліментів на малолітнього [PERSON] . Відповідач у відзиві пояснив, що він у повній мірі виконує свої батьківські обов`язки та забезпечує дітям рівень життя достатній для їхнього фізичного, інтелектуального та соціального розвитку. [PERSON] визнав позов у частині зміни розміру стягнення аліментів. Водночас, відповідач заперечив щодо стягнення на користь позивачки судових витрат у заявленому розмірі, оскільки такі витрати не підтверджені належними доказами. У відповіді на відзив [PERSON] зазначила, що судові витрати позивачки є співмірними зі складністю справи, є реальними та обгрунтованими, а тому підлягають стягненню з відповідача. Ухвалою Оболонського районного суду міста Києва позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. В судовому засіданні представник позивачки підтримав позовні вимоги та просив задовольнити позов у повному обсязі. На підтвердження, зокрема, витрат на професійну правничу допомогу, надав докази, які підтверджують такі витрати. Відповідач, в особі представника в судовому засіданні визнав позов у частині зміни розміру аліментів та заперечив щодо стягнення судових витрат з підстав, зазначених у відзиві. Також пояснив, що представник позивачки вже неодноразово представляв інтереси [PERSON] , а тому йому достеменно відомо обставини справи. Зазначена обставина, на думку представника [PERSON] , спростовує доводи представника [PERSON] про необхідність значного часу для підготовки та надання правничої допомоги. Вислухавши доводи учасників, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, суд встановив такі обставини. 22 жовтня 1999 року між позивачкою та відповідачем укладено шлюб, від якого мають трьох дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Заочним рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 31 травня 2022 року шлюб, укладений між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 14 лютого 2023 року стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на дітей [PERSON] , [INFO] і [PERSON] , [INFO] . В порядку виконання зазначеного рішення видано виконавчий лист № 756/5152/22 від 18 квітня 2023 року, який перебував на примусовому виконанні Оболонського районного відділу Державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ). 4 лютого 2025 року державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження у зв`язку з досягненням [PERSON] повноліття. У судовому засідання відповідач, в особі представника визнав позовні вимоги в частині зміни розміру стягнення аліментів. Відповідно до положень статті 180 Сімейного кодексу України (далі - СК України) батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з частиною 3 статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до частини 1 статті 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Крім того, згідно з частиною 1 статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Відповідно до частини 1 статті 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно з частинами 1, 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 49 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) позивач вправі відмовитися від позову (всіх або частини позовних вимог), відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу. Враховуючи те, що позивачка просить суд змінити розмір стягнення аліментів, а відповідач визнає позов у цій частині, суд вважає за необхідне стягнути з П`ятковського на користь [PERSON] аліменти на утримання малолітнього [PERSON] в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Суд зауважує, що такий розмір стягуваних аліментів є розумним та не суперечитиме чинному законодавству, інтересам позивача, відповідача та малолітньої дитини. Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 430 ЦПК України рішення суду в частині стягнення аліментів підлягає негайному виконанню в межах оплати платежу за один місяць. Щодо стягнення судових витрат суд зазначає таке. Відповідно до вимог статей 141, 142 ЦПК України з відповідача на користь позивачки підлягають стягненню судові витрати. Вирішуючи питання співмірності таких витрат, суд враховує вимоги частини 4 статті 137 ЦПК України та правий висновок, викладений у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду у справі № 755/9215/15-ц. При визначенні суми відшкодування витрат на професійну правничу допомогу суд має виходити з критерію їхньої реальності (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. При вирішенні питання щодо певних видів правничої допомоги адвоката враховується пов`язаність їх із розглядом справи, обґрунтованість і розумність визначення у контексті обсягу заперечень, наданих протилежною стороною. Суд відхиляє доводи представника відповідача про те, що представник позивача брав участь у підготовці попереднього позову щодо стягнення аліментів, а тому обсяг часу на складення процесуальних документів у цій справі не може бути значним і відповідно витрати на правничу допомогу завищено, оскільки такі є суб`єктивними судженнями сторони відповідача і не підтверджуються належними доказами. Такі доводи представника відповідача щодо необгрунтованості понесених судових витрат, спростовуються наданими представником позивачки належними та допустимими доказами, зокрема, детальним звітом про надані правничі послуги, квитанцією про прийняття гонорару згідно з договором про надання правничої допомоги. Отже, суд дійшов висновку про доведеність понесених позивачкою судових витрат, а відтак з відповідача на користь позивачки підлягають стягненню судові витрати у розмірі 16 000 гривень.

Outcome: approved