Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-14 00:00:00

ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» звернулось в суд з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості в розмірі 32694,92 грн за кредитним договором №6806645, укладеним 28.06.2023 року між ТОВ «Авентус Україна» та [PERSON] . Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 28.06.2023 року між ТОВ «Авентус Україна» та відповідачем було укладено договір №6806645 про надання споживчого кредиту, відповідно до умов якого відповідачу було надано кредитні кошти у розмірі 11100 грн строком на 360 днів шляхом зарахування коштів на платіжну картку відповідача. Товариство свої зобов`язання за кредитним договором виконало у повному обсязі та надало відповідачу грошові кошти в обсязі та у строк, визначений умовами кредитного договору. 27.05.2024 року між ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» (яке 25.11.2024 року змінило назву на ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал») та ТОВ «Авентус Україна» укладено договір факторингу №27.11/24-Ф, відповідно до якого позивач набув право вимоги до відповідача за кредитним договором №6806645 від 28.06.2023 року. Відповідач свої зобов`язання за договором належним чином не виконував у зв`язку з чим у нього утворилася заборгованість за кредитом, в розмірі 32694,92 грн, з яких: сума кредиту 11095,58 грн, сума процентів за користування кредитом - 15637,74 грн., нараховані позивачем проценти за 27 днів 5961,60 грн. Оскільки у добровільному порядку заборгованість за вищевказаним кредитним договором [PERSON] не погасив, просить позов задовольнити, стягнути з відповідача 32694,92 грн заборгованості за кредитним договором та понесені судові витрати: 2422,40 грн судового збору та 10000 грн на професійну правничу допомогу. Представник позивача на розгляд справи не з`явився, у поданій заяві просив проводити розгляд справи у його відсутності, позов підтримав у повному обсязі, не заперечив щодо заочного розгляду справи. Відповідач подав відзив, у якому вимоги позову не визнав. У вказаному відзиві заперечив факт укладання договору та отримання кредитних коштів. Повідомив, що позивачем не надано жодного підтвердження про підписання саме ним кредитного договору. Також зазначає, що жодного підтвердження про перерахування йому коштів стороною позивача суду не надано. Вважає, що стягнення суми процентів, які просить позивач, є неправомірним та суперечить засадам справедливості, добросовісності та розумності при укладенні кредитного договору. Стверджує, що позивачем неправомірно нараховано відсотки у розмірі, що перевищує саме тіло кредиту, що є порушенням Закону України «Про споживчий кредит». Вважає, що справедливим буде зменшення розміру відсотків до розміру тіла кредиту. Тому просив у задоволенні позову відмовити У відповіді на відзив представник позивача вказав, що підписуючи кредитний договір відповідач підтвердив, що ознайомився та погодився з умовами надання кредитних коштів та розміром процентної ставки. Вважає, безпідставними посилання відповідача про незаконний розмір відсотків відповідно до положень ст.18 Закону України "Про захист прав споживачів", оскільки зазначене положення законодавства стосується порядку нарахування штрафних санкцій за несвоєчасне повернення кредитних коштів (процентів за неправомірне користування чужими грошовими коштами) і не може застосовуватися до порядку нарахування процентів за користування кредитом. Тому просив позовні вимоги задовольнити повністю. Представник позивача на розгляд справи не з`явився, у поданій заяві просив проводити розгляд справи у його відсутності, позов підтримав у повному обсязі, не заперечив щодо заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений у встановленому законом порядку, про причину неявки суд не повідомив. У зв`язку з цим судом ухвалено проводити розгляд справи у його відсутності на підставі наявних у ній доказів. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що 28.06.2023 року між ТОВ "Авентус Україна" та [PERSON] було укладено\~договір №6806645\~про надання\~споживчого кредиту,\~строком на\~359\~днів (п.\~1.4.\~договору)\~під 1,99\~%\~в день,\~тип процентної\~ставки -\~фіксована (\~п.1.5,\~п.\~1.5.1\~договору)\~на суму\~11100\~грн (\~п.1.3.\~договору ).\~Зазначений кредитний\~договір укладений\~в електронній\~формі та\~підписаний відповідачем\~електронним цифровим\~підписом,\~відтвореним шляхом\~використання одноразового\~ідентифікатора (а.с.59-74). Відповідно до п.1.1 зазначеного Договору, укладення цього Договору здійснюється сторонами за допомогою ІТС Товариства, доступ до якої забезпечується Споживачу через Веб-сайт або мобільний додаток. Електронна ідентифікація Споживача здійснюється при вході споживача в Особистий кабінет в порядку, передбаченому Законом України «Про електрону комерцію». Згідно з п.2.1 кошти кредиту надаються Товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування на поточний рахунок споживача, включаючи використання реквізитів платіжної картки № [NUMBER] . Факт зарахування кредитних коштів підтверджується інформаційною довідкою ТОВ «ФК «Контрактовий дім» №7/4941 від 29.05.2024 року (а.с. 75-85), а також інформацією з ПАТ «Приват Банк». 27.05.2024 року між ТОВ "Фінансова компанія "Фінтраст Україна" (яке 25.11.2024 року змінило назву на ТОВ «Фінансова компанія\~«Фінтраст Капітал») та ТОВ "Авентус Україна" укладено договір факторингу №27.05/24-Ф, відповідно до якого позивач набув право вимоги до відповідача за кредитним\~договором №6806645\~від 28.06.2023\~року, про що було повідомлено [PERSON] (а.с.108-133). Відповідно до Витягу з Реєстру боржників до Договору факторингу ТОВ "Фінансова компанія "Фінтраст Україна" набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 26733,32 грн., яка складається з: 11095,58 грн суми заборгованості за основною сумою боргу; 15637,74 грн - суми заборгованості за відсотками (а.с.129). Крім того позивачем відповідно до умов кредитного договору за 27 днів (за період з 27.05.2024 року по 22.06.2024 року) нараховано проценти на суму 5961,60 грн (а.с.57). Всупереч умовам кредитного договору, відповідач не виконав свого зобов`язання. У період з 28.06.2023 року по 26.05.2024 року відповідач здійснив оплату на суму 6248,16 грн. Після відступлення позивачу права грошової вимоги до відповідача 27.05.2024 року, останній не погасив існуючу заборгованість ні на рахунки позивача, ні на рахунки попереднього кредитора. Відповідно до статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом (частина 4 статті 203 ЦК України). Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Відповідно до ч.1ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно положень ст.ст.3, 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ч.1 ст.1047 ЦК України, у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, договір позики укладається у письмовій формі незалежно від суми. Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина 2 статті 639 ЦК України). Згідно зі ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Склад та порядок розміщення обов`язкових реквізитів електронних документів визначається законодавством. Електронний документ може бути створений, переданий, збережений і перетворений електронними засобами у візуальну форму. Візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту людиною. Відповідно до ст.8 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Допустимість електронного документа як доказу не може заперечуватися виключно на підставі того, що він має електронну форму. Згідно з ч.6 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію», відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону. Відповідно до ст. 3,12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом, тобто даними в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Згідно з ст.3 Закону України «Про електронну комерцію», одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір. З врахуванням викладеного, наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх. Абзац другий частини 2 статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. Таким чином будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі 205, 207 ЦК України). Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року №127/33824/19. Згідно з ч.1 ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки відповідно до статті 611 ЦК України, зокрема, припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, або розірвання договору, сплата неустойки, відшкодування збитків та моральної шкоди. Згідно з вимогами ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У відповідності до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору, а ст. 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, встановленому в договорі. Так, відповідно до ст. 1046, 1047 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ч. 1 ст. 1048, ч. 1 ст.1049 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Зокрема, ст.1050 ЦК України визначає, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. Також, виходячи з вимог статей 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав. Судом встановлено, що кредитний договір укладено сторонами в електронному вигляді з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором, що відповідає вимогам статті 12 Закону України «Про електронну комерцію». Надані позивачем докази в сукупності підтверджують факт перерахування відповідачу [PERSON] ТОВ «Авентус Україна» 27.06.2023 року на картку № № [NUMBER] .\~ 11100 грн. Крім того, відповідач частково виконував свої зобов`язання, що вказує на те, що він фактично прийняв обумовлені у договорі умови кредитування. З наданого позивачем розрахунку, що переданий первісним кредитором щодо розміру заборгованості відповідно до реєстру боржників, встановлено, що сума заборгованості відповідача перед первісним кредитором, право на яку набув позивач, станом на 27.05.2024 року складала 26733,32 грн., з яких : 11095,58 грн сума заборгованості за основною сумою боргу; 15637,74 грн - суми заборгованості за відсотками. Як видно з представленого розрахунку відсотки нараховані за період з 09.07.2023 року по 15.10.2023 року із застосуванням визначеної п.1.5.1 Договору денної процентної ставки - 1.99% Крім того позивачем з часу отримання права вимоги в межах строку кредитування (з 27.05.2024 року по 22.06.2024 року) нараховано проценти із застосуванням визначеної п.1.5.1 Договору денної процентної ставки - 1.99% Суд вважає що позивачем невірно визначено розмір таких процентів. З 24 грудня 2023 року набрав чинності Закон України від 22 листопада 2023 року № 3498-ХІ «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг». Цим Законом внесені зміни, зокрема і у Закон України «Про споживче кредитування». Прикінцеві та перехідні положення ЗУ «Про споживче кредитування» доповнені пунктом 17, який визначає, що тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 %; протягом наступних 120 днів - 1,5 %. Кредитний договір було укладено до набрання чинності цим Законом. Разом з тим його дія продовжувалась після набрання ним чинності. Відтак, з 27.05.2024 року по 22.06.2024 року слід застосовувати визначену законом денну процентну ставку на рівні не більше 1,5 %. Станом на 27.05.2024 року загальна сума заборгованості за тілом кредиту становить 11095,58 грн. З урахуванням денної процентної ставки в розмірі 1,5%, розмір нарахованих процентів за користування кредитом за період з 27.05.2024 року по 22.06.2024 року (27 днів) становить 4493,61 грн (11095,58 х 1,5% х 27 днів). Виходячи з\~вищевказаних норм\~закону,\~умов кредитного\~договору,\~зважаючи на\~порушення відповідачем\~взятих на\~себе зобов`язань,\~суд вважає\~що позов\~підлягає частковому\~задоволенню:з відповідача\~на користь\~позивача слід\~стягнути заборгованість\~за кредитним\~договором №6806645 від 28.06.2023 року в розмірі 31226,93 грн, з яких: сума кредиту 11095,58 грн, сума процентів за користування кредитом - 15637,74 грн (з 09.07.2023 року по 15.10.2023 року), нараховані позивачем проценти за 27 днів (з 27.05.2024 року по 22.06.2024 року) 4493,61 грн. Крім того, у ст.265 ЦПК України закріплено, що у рішенні суд зазначає про розподіл судових витрат. Питання щодо розподілу судових витрат вирішується відповідно до ст. 141 ЦПК України. Так, згідно з ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи. Відповідно ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем при\~поданні даної\~позовної заяви\~до суду\~сплачений судовий\~збір у\~сумі 2422,40\~грн.Оскільки судом позов задоволено частково на суму 31226,93 грн, що становить 96% заявлених вимог (31226,93х100/32694,92), то з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір пропорційно задоволеним вимогам, а саме у розмірі 2325,50 грн (2422,40х96/100). За змістом п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно з ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. На підтвердження витрат на правничу допомогу стороною позивача надано: копію договору № 10/12-2024 про надання правової допомоги від 10.12.2024 року, копію заявки №7788 від 14.04.2025 року, копію рахунку від 12.05.2025 року, копію Акту №7788 прийому передачі від 12.05.2025 року З рахунку про надані послуги згідно договору 10/12-2024 про надання правової допомоги від 12.05.2025 року видно, що вартість наданих послуг становить 10000 грн. Сума гонорару адвоката повинна бути такою, що відповідає складності справи та часу, який затрачено на фактичне надання правової допомоги, обсягу наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, ціні позову. Для правильного визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. При визначенні суми відшкодування судових витрат суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі "Схід/Захід Альянс Лімітед" проти України" (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268). У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Зазначена правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16, постанові Верховного Суду від 15 квітня 2020 року у справі №199/3939/18-ц та у постанові від 09 червня 2020 року у справі №466/9758/16-ц, у постанові Верховного Суду від 30 вересня 2020 року у справі № 379/1418/18. Враховуючи те, що позивачем під час розгляду справи понесено витрати на правничу допомогу, то такі витрати підлягають стягненню з відповідачки. Разом з тим, суд може зменшити розмір судових витрат, якщо: заявлені судові витрати завищені, враховуючи обставини справи (ціна позову, тривалість справи, виклик свідків, призначення експертизи тощо); суду не було надано достатніх доказів фактичного здійснення витрат (відсутні акт прийому-передачі юридичних послуг, платіжне доручення та квитанції про сплату за надані послуги тощо); заявлені судові витрати були недоцільні або не обов`язкові (не підтверджена нагальна потреба у вивченні додаткових джерел права, завищений обсяг часу на технічну підготовку документів, тощо). На думку суду, стороною позивача завищено розмір судових витрат за надані послуги з правової допомоги. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За таких обставин суд вважає, що вимога про відшкодування витрат на правничу допомогу підлягає частковому задоволенню на суму 5000,00 грн, що буде співмірним зі складністю справи, обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, а також часом, витраченим ним на виконання відповідних робіт (надання послуг). На підставі наведеного, ст.11, 141, 205, 512, 514, 610, 612, 625, 1046, 1047, 1048, 1049, 1050, 1077, 1078 ЦК України,

Outcome: partial