Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-12 00:00:00

03.03.2025 року до суду надійшла вказана цивільна справа, в якій позивач в особі свого представника за посадою просив суд стягнути з відповідачки на користь позивача заборгованість за угодою про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії від 30.03.2018 року, укладеним між відповідачкою та акціонерним товариством «Альфа-банк» в межах кредитного ліміту 200000,00 грн. на суму заборгованості 32291,99 грн., з яких 27232,55 грн. - заборгованість за тілом кредиту та 5059,44 грн. - заборгованість за штрафними санкціями. Розрахунок заборгованості здійснений станом на 20.12.2021 року, коли вимоги від первинного кредитора перейшли до позивача на підставі договору факторингу №4. Також позивач просив стягнути з відповідачки на користь позивача судові витрати у вигляді сплаченого при зверненні до суду судового збору у розмірі 3028,00 грн. та 9200,00 грн. - витрат на професійну правничу допомогу. В обгрунтування позову було зазначено, що відповідачка, отримавши кошти у АТ «Альфа-банк», вимога за якою була згодом придбана позивачем, належним чином свої зобов`язання не виконувала, що є підставою для стягнення з неї отриманих кредитних коштів, що відповідає вимогам укладеного первинного кредитного договору та є відповідним способом захисту прав кредитора. Ухвалою судді від 05.03.2025 року провадження у справі було відкрито у спрощеному позовному провадженні без повідомлення сторін, наданий сторонам час для подання усіх заяв по суті позову (а.с.33). Позивач про вказану ухвалу отримав засобами електронного суду у порядку ч.7 ст.14 та ч.5 ст.272 ЦПК України (а.с.35), а відповідачка у відповідності до вимог п.5 ч.6 ст.272 ЦПК України (а.с.36). Відповідачка відзив на позовну заяву не подавала. Заяви, клопотання від сторін у справі не надходили та інші процесуальні дії у справі судом не застосовувалися. 25.04.2025 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» щодо зміни найменування місцевих загальних суддів» від 26.02.2025 року, відповідно до норм якого найменування Первомайського міськрайонного суду Харківської області було змінено на Златопільський міськрайонний суд Харківської області. При цьому відповідно до норм вказаного закону було доповнено підпунктом 3 пункт 3-1 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів», відповідно до якого зміна найменування місцевого загального суду не призводить до його реорганізації чи ліквідації або утворення нового суду. Розгляд справи проводиться у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, у відповідності до ч.5 ст.279 ЦПК України за наявними у справі матеріалами у межах строків, визначених ст.275 та ч.2 ст.279 ЦПК України. Можливість ухвалення заочного рішення в такому випадку не передбачена. Судом встановлені наступні обставини та відповідні ним правовідносини. 30.03.2018 року відповідачка відповідно до оферти на укладання угоди про обслуговування кредитної кратки та відкриття відновлювальної кредитної лінії ознайомилася в АТ «Альфа-банк» щодо можливості отримання кредиту розміром до 200000,00 грн. строком з фіксованою процентною ставкою 39,99% з можливістю випуску платіжної картки строком на 3 роки (а.с.6). До цього 28.03.2018 року відповідачка підписала у первинного кредитора паспорт споживчого кредиту строком дії до 27.04.2018 року (а.с.6, зворотній бік), який за своєю правовою природою не є частиною кредитного договору. Інших документів на підтвердження саме укладання договору між відповідачкою та первинним кредитором суду надано не було (акцепт пропозиції тощо). 12.08.2022 року зборами акціонерів було затверджено зміни найменування АТ «Альфа-банк» в АТ «Сенс-банк», які 30.11.2022 року були внесені до єдиного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. Позивач набув право вимоги до відповідачки на підставі договору факторингу №4 від 20.12.2021 року, укладеним між ним та той час АТ «Альфа-банк» (а.с.9-13) з відповідним випискою з додатку до вказаного договору щодо відповідачки, в якій було зазначено номер кредитного договору CCNG-630888509 та заборгованість у розмірі, яка заявлена позивачем (а.с.14) та актом приймання-передачі реєстру боржників від 20.12.2021 року (а.с.15) та докази оплати позивачем первинному кредитору ціни вимог за договором факторингу (а.с.16). З наданої суду виписки по договору (зазначений виключно чисельний номер 630888509) без зазначення того, хто її складав вбачається, що за період з 30.03.2018 року до 20.12.2021 року поточна сума заборгованості на кінцеву дату виписки складає 0,00 грн. (а.с.17). Інших документів, які підтверджують заборгованість відповідачки перед первинним кредитором саме за вказаним кредитним договором надано не було. Відповідно відсутні докази, які, по-перше, підтверджують сам факт укладання договору між відповідачкою та первинним кредитором, а саме підписаний відповідачкою акцепт пропозиції первинного кредитора, що має значення, оскільки саме в цьому документі фіксується строк дії договору, розмір процентів, якщо вони є, суму кредиту або суму ліміту по картці як обумовлений кредит тощо). За відсутності оригінального або електронного підпису з боку відповідачки вважати, що вона взагалі погодилася на кредитні правовідносини із позивачем не можна. По-друге, відсутні будь-які докази, які підтверджують наявність заборгованості у відповідачки на час переходу права вимоги до позивача за договором факторингу, оскільки надана як єдиний доказ боргу невідомо ким виписка по договору 630888509 чітко вказує на відсутність заборгованості на кінцеву дату виписки, тобто боргу станом на 20.12.2021 року за вказаною випискою взагалі немає з боку відповідачки перед первинним кредитором. Таким чином, у судовому засіданні не були підтверджені заявлені позовні вимоги з підстав погодження відповідачки взагалі на укладання договору та відсутні докази наявної у неї заборгованості на час отримання позивачем нібито вимог до неї від первинного кредитора. Відповідно у задоволенні позовних вимог слід відмовити. Обов`язок подання вказаних доказів повністю покладається на позивача по справі при зверненні до суду. Відповідно до ч.1, 2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч.1 ст.81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. На підставі ч.2 ст.76 ЦПК України, ч.2 ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Засобами доказування є письмові, речові і електронні докази; висновки експертів; показання свідків. Метою доказування є з`ясування дійсних обставин справи. Обов`язок доказування покладається на сторони. Це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності. Суд не може збирати докази за власною ініціативою. Відповідно до вимог статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Судові витрати за результатами розгляду справи слід залишити за позивачем на підставі ст.141 ЦПК України. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed