Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-14 00:00:00

Представник позивача [PERSON] , документи про підтвердження повноважень якого містяться в матеріалах справи звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] , третя особа служба у справах дітей виконавчого комітету Володимирської міської ради про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на дитину про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів. Позов обґрунтовує тим, що позивач [PERSON] перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем [PERSON] з 10.06.2017 року. В цьому шлюбі в них народилось двоє дітей, дочка - [PERSON] , [INFO] та син - [PERSON] , [INFO] . У зв?язку з тим, що сімейні стосунки у них не склалися, рішенням Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 01.12.2021 року шлюб між позивачем та відповідачем було розірвано. Зазначає, що після розірвання шлюбу батьківські відносини між відповідачем та дітьми припинилися, відповідач виїхав за межі території України та повністю самоусунувся від виховання та утримання своїх, не цікавиться їх життям, здоров`ям, не шукає з ними зустрічей та не спілкується, не надає коштів на утримання дітей та придбання необхідних дітям речей. Вказує, що позивач [PERSON] , починаючи з 2023 перебуває у фактичних сімейних відносинах з іншою особою - [PERSON] , з яким вона та діти проживають однією сім`єю. 14 травня 2024 вони офіційно зареєстрували шлюб, від якого народилася спільна дитина - [PERSON] , [INFO] . Враховуючи вищевикладене та з посиланням на норми ст.ст. 164, 165 Сімейного кодексу України просить позбавити [PERSON] батьківських прав відносно малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] та стягнути з відповідача на її користь аліменти в розмірі 1/3 усіх видів заробітку, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на утримання малолітніх дітей, починаючи з дня пред`явлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою судді від 14 липня 2025 вказану позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, постановлено здійснювати розгляд справи в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Володимирського міського суду від 28.08.2025 закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду. Станом на час розгляду справи відповідач [PERSON] відзив на позовну заяву не подав. Позивач та її представник в судове засідання на розгляд справи не з`явилися, від представника позивача - адвоката Данко В.В. надійшла заява про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримують у повному обсязі, просить позов задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечили. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з`явився, хоча належним чином повідомлявся судом про дату, час та місце розгляду справи, будь - яких письмових заперечень щодо позову до суду не надавав, клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надсилав. Представник третьої особи служби у справах дітей виконавчого комітету Володимирської міської ради в судове засідання не з?явилась, подала суду письмову заяву, згідно якої просила суд провести розгляд справи у відсутності представника та ухвалити рішення на підставі поданих до позовної заяви матеріалів. Фіксування судового процесу технічними засобами не проводилось у відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України у зв`язку з розглядом справи за відсутності осіб, які беруть участь у справі. Ухвалою суду від 15.10.2025 ухвалено провести заочний розгляд справи вказаної справи, оскільки відповідач, будучи неодноразово належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, до судового засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, відзив не подав, в той же час позивач та її представник не заперечували проти заочного вирішення справи. Таким чином, суд вважає за можливе розглядати справу у відсутність сторін за доказами, що містяться в матеріалах справи, при заочному розгляді справи відповідно до положень ст. 281 ЦПК України. Дослідивши письмові докази у справі, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення, виходячи з наступних підстав. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Частинами першою, другою статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Стаття 9 Конвенції покладає на держави-учасниці обов`язок забезпечувати те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків. Для встановлення таких обставин суду потрібно ретельно перевіряти докази, якими позивач обґрунтовує свої вимоги та з`ясовувати позицію й обґрунтування відповідача. Відповідно до статті 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] є батьком малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , що стверджується копіями свідоцтв про народження дітей серії [NUMBER] , виданого Володимир-Волинським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Волинській області 16.01.2018 та серії [NUMBER] , виданого Володимир-Волинським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) 02.07.2020. З копії рішення Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 01.12.2021 вбачається, що шлюб між сторонами, який було зареєстровано 10.06.2017 Володимир-Волинським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Волинській області, актовий запис № 105 було розірвано. Як вбачається з витягів з реєстру територіальної громади позивач [PERSON] [INFO] зареєстрована разом зі своїми дітьми: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] за адресою: [ADDRESS] Згідно характеристики, виданої на ім?я [PERSON] , [INFO] , підписаної директором ЗЗСО «Гімназія № 5 ім. Анатолія Кореневського Володимирської міської ради» та класоводом, вихованням дитини займається мати [PERSON] , яка приділяє велику увагу навчанню та вихованню дочки. Підтримує тісний зв`язок з класоводом, відвідує батьківські збори та приділяє увагу психологічно-емоційному стану дитини. Батько ж дитини - [PERSON] протягом усього навчання дитини у школі жодного разу не був присутнім на батьківських зборах, ніколи дитиною не цікавився, не з`являвся до навчального закладу та не зв`язувався по телефону. Згідно інформації щодо перебування, виховання та розвитку вихованця старшої групи № 1 «Сонечко» [PERSON] , [INFO] № 156 від 17.09.2025, мати дитини - [PERSON] приймає активну участь в навчально-виховній діяльності дитини. Приводить та забирає [PERSON] з дитячого садочка, відвідує свята та батьківські збори, вчасно проводить оплати за харчування, підтримує постійний зв`язок з вихователями групи. Батька дитини - [PERSON] за час перебування дитини в установі вихователі жодного разу не бачили. Відповідно до висновку про доцільність позбавлення батьківських прав, затвердженого рішенням виконавчого комітету Володимирської міської ради № 423 від 24.10.2024, батько малолітніх [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] - [PERSON] ухиляється від виконання батьківських обов`язків близько 4 років не з`являється в житті дітей. З дітьми не підтримує жодних родинних зв`язків, не телефонує, не підтримує матеріально. В Рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» зазначено, що вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов`язаний дотримуватися вимог ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема, судове рішення має бути побудоване на з`ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання. Відповідно до ч. 2,3 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про стан здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, а також забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України ухилення батьків від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей є підставою для позбавлення їх батьківських прав щодо дітей. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава позбавлення батьківських прав, можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Пунктом 15 Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30 березня 2007 року позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьками обов`язків по вихованню, а також встановити, що вони ухиляються від їх виконання свідомо, тобто, що вони систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжують не виконувати свої батьківські обов`язки. Позбавлення батьківських прав відноситься до крайньої міри відповідальності, а це означає, що застосовується ця міра судом тоді, коли всі інші засоби впливу виявилися безрезультатними. Позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав і інтересів дитини, направлений на позитивний результат у долі неповнолітньої дитини. Позбавлення батьківських прав допускається тоді, коли змінити ставлення батьків до виховання дитини неможливо (ухвала ВССУ від 01.11.2017 у справі № 211/559/16-ц). За таких обставин, суд приходить до переконання, що свідоме і тривале нехтування відповідачем своїми батьківськими обов`язками щодо дітей є наслідком винної поведінки відповідача та є підставою для позбавлення його батьківських прав. З огляду на вищевикладене суд дійшов висновку про обґрунтованість позову в частині вимог про позбавлення батьківських прав відповідача відносно його малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , оскільки судовим розглядом встановлено факт ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків щодо дітей. Також суд зазначає, що у відповідності до вимог ст.169 СК України мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Відповідно до ч. 3 ст. 166 Сімейного кодексу України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю Організації Об`єднаних Націй 20 листопада 1959 року, проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння; вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості (принцип 6). Згідно з вимогами ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 181 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Згідно із Законом України «Про державний бюджет на 2020 рік» з 01 липня 2020 року розмір прожиткового мінімуму для дітей віком від 6 до 18 років становить 2318 гривень. Положеннями ст. 1 Закону України «Про прожитковий мінімум» поняття прожиткового мінімуму визначено як вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я, набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України слідує, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Крім того, за змістом ст. 141 СК України батьки мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незважаючи на розірвання шлюбу чи проживання окремо від дитини. Частиною 1 ст. 182 СК України передбачені обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів, зокрема: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] будучи батьком дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , проживає окремо від них, участі в їх матеріальному утриманні не бере. Фактично діти перебувають на повному утриманні мами, яка займається їх вихованням та розвитком. Проаналізувавши зібрані і досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що слід стягувати з відповідача на користь позивача аліменти на утримання малолітніх дітей у розмірі в розмірі 1/3 частки всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, та не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи стягувати з дня пред`явлення позову і до досягнення дітьми повноліття. Згідно з положеннями ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Питання про стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат щодо вимог про позбавлення батьківських прав у позові не ставиться. На підставі викладеного,

Outcome: approved