Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-19 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідачів До Соборного районного суду міста Дніпра 22 травня 2025 року надійшла позовна заява [PERSON] до Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), Запорізького обласного державного нотаріального архіву, про встановлення факту відсутності зобов`язання та скасування запису в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про заборону відчуження, з урахуванням уточнених позовних вимог позивач просила суд: -Встановити факт відсутності зобов`язання, на підставі якого було накладено заборону відчуження на все майно [PERSON] (реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] ), реєстраційний номер обтяження: 2096851, яка була зареєстрована 16 червня 2005 реєстратором: Запорізький обласний нотаріальний архів, підстава обтяження: позика, Завод тракторних гідроагрегатів, об`єкт обтяження: невизначене майно, все майно, архівний номер: 594818ZAP1, архівна дата: 30 січня 1998, дата виникнення: 01 січня 1990, №:В701693F22EF29306B36. № реєстру 19773-105, внутрішній -Скасувати запис в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про заборону відчуження (архівний запис), яка була накладена на все майно [PERSON] (реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] ), реєстраційний номер обтяження: 2096851, яка була зареєстрована 16 червня 2005 року реєстратором: Запорізький обласний нотаріальний архів, підстава обтяження: позика, Завод тракторних гідроагрегатів, об`єкт обтяження: невизначене майно, все майно, архівний номер: 594818ZAP1, архівна дата: 30 січня 1998 року, дата виникнення: 01 січня 1990, № реєстру 19773-105, внутрішній №:В701693F22EF29306B36 В обґрунтування позовних вимог з урахуванням їх уточнень позивач посилалася на те, що в березні 2025 року вона дізналась, що відносно неї у відомостях Єдиного реєстру заборон відчуження об?єктів нерухомого майна наявний архівний запис про обтяження. Реєстраційний номер обтяження: 2096851, яке було зареєстровано 16 червня 2005 року реєстратором: Запорізький обласний нотаріальний архів. Підстава обтяження: позика, Завод тракторних гідроагрегатів. Об?єкт обтяження: невизначене майно, все майно. Власник: [PERSON] (причина відсутності коду: архівний запис). Архівний номер: 594818ZAP1. архівна дата: 30 січня 1998, дата виникнення: 01 січня 1990 року № реєстру 19773-105, внутрішній №: B701693F22EF29306B36. Про підстави виникнення зазначеного обтяження їй нічого не відомо, позики у 1990 році вона не брала, у місті Мелітополі Запорізької області ніколи не проживала. У зв?язку з цим, 24 березня 2025 року вона звернулась до Запорізького обласного державного нотаріального архіву з заявою в якій просила надати копії документів, на підставі яких була зареєстрована вищенаведена заборона. Відповіддю від 08 квітня 2025 року №424/01-17 Запорізький обласний державний нотаріальний архів повідомив, що зараз існує «Державний реєстр речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», куди була перенесена вся інформація з попередніх реєстрів (архівні записи) та що архів не є реєстратором органів реєстрації прав та їх обтяжень, оскільки у нього відсутня печатка державного реєстратора. В свою чергу, представник позивачки, звернувся до Південного міжрегіонального управляння Міністерства юстиції (м. Одеса) з клопотанням від 18 квітня 2025 №474/01-01 про зняття обтяження з майна, у якій прохалось вжити заходів щодо скасування вищевказаної заборони відчуження. Відповіддю від 08 травня 2025 року № 2051 1/06.7-19 Південне міжрегіональне управляння Міністерства юстиції (м. Одеса) повідомило, що державна реєстрація обтяжень проводиться, зокрема, на підставі судового рішення щодо припинення обтяження речових прав на нерухоме майно, що набрало законної сили та, що вирішити питання щодо припинення обтяження, зареєстрованого в Єдиному реєстрі заборон відчуження об?єктів нерухомого майна, який є архівною складовою частиною Державного реєстру прав, можливо в судовому порядку. Окрім того зазначила, що відповідно до інформації з автоматизованої системи виконавчого провадження, виконавчі провадження, де боржником є позивачка, на виконанні у органах державної виконавчої служби або у приватних виконавців відсутні. 26 червня 2025 року представником Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) через систему «Електронний суд» було подано відзив на позовну заяву в якій останні зазначили що вони є неналежним відповідачем, оскільки жодним чином не порушували права позивачки, а тому в задоволенні позову просили відмовити, з наступних підстав Відносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, розміщене на території України, та обтяжень таких прав урегульовано Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 № 1952-IV (станом на 01.07.2004) (далі Закон № 1952-IV). Речові права на нерухоме майно, їх обмеження та правочини щодо нерухомого майна підлягають обов`язковій державній реєстрації в порядку, встановленому цим Законом (ч.1 ст.3 Закону № 1952-IV). В Україні формується та діє єдиний Державний реєстр прав, який базується на державному обліку земельних ділянок усіх форм власності та розташованого на них іншого нерухомого майна, реєстрації речових прав на об`єкти нерухомого майна, їх обмежень та правочинів щодо нерухомого майна (ч.2 ст.3 Закону № 1952-IV). Державна реєстрація прав базується на кадастровому номері, присвоєному у встановленому законом порядку (ч.3 ст.3 Закону № 1952-IV). Державна реєстрація прав є публічною, здійснюється місцевим органом державної реєстрації прав, який зобов`язаний надавати інформацію про зареєстровані речові права та їх обмеження в порядку, встановленому законом (ч.4 ст.3 Закону № 1952-IV). Право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. Відповідно до цього Закону реєстрація речових прав на нерухомість, їх обмежень здійснюється лише в разі вчинення правочинів щодо нерухомого майна, а також за заявою власника (володільця) нерухомого майна (ч.5 ст.3 Закону № 1952-IV). Правочини щодо нерухомого майна вчиняються, якщо право власності на це майно зареєстровано відповідно до цього Закону (ч.6 ст.3 Закону № 1952-IV). Зареєстровані речові права та їх обмеження мають пріоритет над незареєстрованими в разі спору щодо нерухомого майна (ч.7 ст.3 Закону № 1952-IV). Реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень проводиться місцевим органом державної реєстрації прав того реєстраційного (кадастрового) округу, в якому розміщена нерухомість або більша за площею її частина (ч.8 ст.3 Закону № 1952-IV). Станом на 09 квітня 2025 року Законом № 1952-IV організаційну систему державної реєстрації прав становлять: 1) Міністерства юстиції України та його територіальних органів 2) суб`єктів державної реєстрації прав: виконавчих органах сільських, селищних та міських рад, Київської, Севастопольської міських, районних, районних у містах Києві та Севастополі державних адміністрацій; 3) державних реєстраторів прав на нерухоме майно (далі - державні реєстратори). Виконавчі органи сільських, селищних та міських рад (крім міст обласного та/або республіканського Автономної Республіки Крим значення) набувають повноважень у сфері державної реєстрації прав відповідно до цього Закону у разі прийняття відповідною радою такого рішення (ст.6 Закону № 1952-IV). Територіальні органи Міністерства юстиції України в межах території, на якій вони здійснюють свою діяльність мають такі повноваження:- розглядають скарги на рішення, дії або бездіяльність державних реєстраторів, суб`єктів державної реєстрації прав та приймають обов`язкові до виконання рішення, передбачені цим Законом;- складають протоколи про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених Кодексом України про адміністративні правопорушення;- організовують роботу з підготовки та підвищення кваліфікації державних реєстраторів;- приймають рішення про тимчасове блокування доступу державних реєстраторів до Державного реєстру прав у випадках, передбачених цим Законом;- здійснюють інші повноваження, передбачені цим Законом та іншими нормативно правовими актами (ст.8 Закону № 1952-IV). Міжрегіональні управління Міністерства юстиції України (далі - міжрегіональне управління) підпорядковуються Міністерству юстиції України та є його територіальними органами. В своїй діяльності керується Конституцією та законами України, указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, нормативно-правовими актами Міністерства юстиції України та іншими нормативно-правовими актами. Відповідно до Положення про міжрегіональні управління Міністерства юстиції України затвердженого наказом міністерства юстиції України від 23.06.2011 № 17007/5 основними завданнями міжрегіонального управління є реалізація державної правової політики, державної політики з питань банкрутства, у сферах державної реєстрації актів цивільного стану, державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, державної реєстрації юридичних осіб, громадських формувань, що не мають статусу юридичної особи, та фізичних осіб - підприємців, державної реєстрації статутів територіальних громад сіл, селищ, міст; забезпечення реалізації державної політики у сферах організації примусового виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб). Міжрегіональне управління організовує роботу з підготовки та підвищення кваліфікації державних реєстраторів прав на нерухоме майно та державних реєстраторів юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань. Реєстраційні дії вчиняє державний реєстратор, який в свою чергу є: громадянин України, який має вищу освіту за спеціальністю правознавство, відповідає кваліфікаційним вимогам, встановленим Міністерством юстиції України, та перебуває у трудових відносинах з суб`єктом державної реєстрації прав;- нотаріус;- державний, приватний виконавець - у разі накладення/зняття таким виконавцем арешту на нерухоме майно під час примусового виконання рішень відповідно до закону (ст.10 Закону № 1952-IV). У своїй позивній заяві позивачка не зазначає, що стало підставою для залучення відповідачем 1 Південне міжрегіональне управління Міністерства юстиції України (м. Одеса) Державний реєстратор самостійно приймає рішення за результатом розгляду заяв у сфері державної реєстрації прав. Втручання, крім випадків, передбачених цим Законом, будь-яких органів влади, їх посадових осіб, юридичних осіб, громадян та їх об`єднань у діяльність державного реєстратора під час проведення реєстраційних дій забороняється і тягне за собою відповідальність згідно із законом (ст.11 Закону № 1952-IV). Відповідно до матеріалів справи позивачка зазначила, що у березні 2025 року вона дізналась, що відносно неї у відомостях Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна наявний архівний запис про обтяження. Також зазначимо, що справи «Реєстр для реєстрації заборони відчуження жилих будинків, квартир та іншого нерухомого майна та арештів, накладених судовими та слідчими органами», «Алфавітна книга обліку заборони (арештів)», на підставі яких вносилася інформація про накладення заборони до Єдиного реєстру заборон («Феміда») Мелітопольською державною нотаріальною конторою Запорізької області на зберігання до Запорізького обласного державного нотаріального архіву не передавалися. Згідно з документів, переданих на зберігання до Запорізького обласного державного нотаріального архіву Мелітопольською державною нотаріальною конторою, в справах «Реєстри для реєстрації нотаріальних дій» Мелітопольської державної нотаріальної контори Запорізької області за 1990 рік укладення договору позики 01 січня 1990 року між [PERSON] та Заводом тракторних гідроагрегатів не прописано. В справах «Договори відчуження, заставу поділ житлових будинків» за період 04 січня 1990 року по 28 грудня 1990 року та «Договори дарування, займа грошей та інші» за період 03 січня 1990 року по 29 грудня 1990 року договір позики, укладений 01 січня 1990 року між [PERSON] та Заводом тракторних гідроагрегатів, не зберігається. Додаткова інформація стосовно обтяження за № 2096851 в справах Мелітопольської державної нотаріальної контори відсутня. Первинну інформацію про накладення заборони до Єдиного реєстру заборон («Феміда») (архівна дата: 01.01.1990) вносила Запорізька філія ДП «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України, на підставі реєстрів для реєстрації заборони відчуження жилих будинків, квартир та іншого нерухомого майна, та арештів, накладених судовими та слідчими органами, алфавітних книг обліку заборони (арештів) та на підставі повідомлень від державних нотаріальних контор міста Запоріжжя та Запорізької області. Державне підприємство «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України створене у 1997 році. Запорізька філія ДП «Інформцентр» Міністерства юстиції України з моменту його створення розташовувалась за юридичною адресою Запорізького обласного державного нотаріального архіву: б-р. Центральний, 20, м. Запоріжжя, у зв`язку із чим, Запорізький обласний державний нотаріальний архів висвітлюється, як реєстратор. Перенос даних у 2005 році (зареєстровано: 16.06.2005) з Єдиного реєстру заборон («Феміда») до Єдиного державного реєстру заборон було здійснено ДП «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України автоматично. З 01 січня 2013 року Єдиний Державний реєстр заборон відчуження нерухомого майна припинив свою роботу, у зв`язку з набранням чинності 01 січня 2013 року Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Отже, Південне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Одеса) не вчиняло жодних реєстраційних дій щодо майна позивачки, а лише здійснило перенесення даних. 15\~липня 2025\~року завідувачем\~ Запорізького\~обласного державного\~ нотаріального\~архіву Кибальною\~Т.М.\~ надано\~відзив на позову в якому остання зазначила, що вони заперечують проти залучення їх у даній справі у якості відповідача, оскільки заборону стосовно майна позивача вони не накладали та дані до Єдиного державного реєстру заборон не вносили, своєю діяльністю чи бездіяльністю не порушували прав позивача. Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі Згідно з протоколом автоматизованого розподілу справ між суддями від 22 травня 2025 року указана позовна заява передана для розгляду судді Демидовій С.О. 29 травня 2025 року ухвалою судді відкрито провадження у справі за позовом [PERSON] до Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), Запорізького обласного державного нотаріального архіву, про встановлення факту відсутності зобов`язання та скасування запису в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про заборону відчуження. \~ \~ \~ \~У відповідності до частини тринадцятої\~статті 7 ЦПК України\~розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. \~ \~ \~ \~Виходячи з вимог частини п`ятої\~статті 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його складання. \~ \~ \~ \~Суд, дослідивши матеріали справи і оцінивши наявні в ній докази, дійшов наступного. Фактичні обставини встановленні судом Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно станом на 11 квітня 2025 року стосовно [PERSON] , наявний архівний запис про обтяження. Реєстраційний номер обтяження: 2096851, яке було зареєстровано 16червня 2005 року реєстратором: Запорізький обласний нотаріальний архів. Підстава обтяження: позика, Завод тракторних гідроагрегатів. Об?єкт обтяження: невизначене майно, все майно. Власник: [PERSON] (причина відсутності коду: архівний запис). Архівний номер: 594818ZAP1, архівна дата: 30 січня 1998 року, дата виникнення: 01 січня 1990 року, № реєстру 19773-105, внутрішній №: B701693F22EF29306B36. 24\~березня 2025\~року \~ [PERSON] \~ звернулася\~з заявою\~до \~Запорізького державного\~ архіву стосовно надання інформації про наявну заборону. 08\~квітня 2025\~року \~завідувачем \~Запорізького державного\~ нотаріального\~архіву \~надано відповідь на звернення [PERSON] , в якому зазначено, що на підставі наданої інформації - підстава обтяження: позика, б/н, Завод тракторних гідроагрегатів. У Запорізькій області є Мелітопольський завод тракторних гідроагрегатів і зазначена заборона повинна бути прописана в Мелітопольській державній нотаріальній конторі Запорізької області. Мелітопольська державна нотаріальна контора передала на зберігання до Запорізького обласного державного нотаріального архіву документи за період з 1944 року по 2000 роки. Справи „Реєстр для реєстрації заборони відчуження жилих будинків, квартир та іншого нерухомого майна, та арештів, накладених судовими та слідчими органами", „Алфавітна книга обліку заборони (арештів)", на підставі яких вносилася інформація про накладення заборони до Єдиного реєстру заборон (Феміда) Мелітопольською державною нотаріальною конторою Запорізької області на зберігання до Запорізького обласного державного нотаріального архіву не передавались, залишені в нотаріальній конторі. У зв?язку з тим, що Мелітопольський район Запорізької області є тимчасово окупованою територією, стан нотаріальних документів Мелітопольської державної нотаріальної контори не відомий. Згідно документів, переданих на зберігання до державного нотаріального архіву Мелітопольською державною нотаріальною конторою в справах "Реєстри для реєстрації нотаріальних дій" Мелітопольської державної нотаріальної контори Запорізької області за 1990 рік укладення Договору позики\~01\~січня 1990\~року між\~ [PERSON] та\~Заводом тракторних\~гідроагрегатів не прописано. В справах "Договори відчуження, заставу поділ житлових будинків" за період 04 січня 1990 року по 28 грудня 1990 року та "Договори дарування, займа грошей та інші" за період 03 січня 1990 року по 29 грудня 1990 року Договір позики укладений 01 січня 1990 року між [PERSON] та Заводом тракторних гідроагрегатів не зберігається. Також Запорізький обласний державний нотаріальний архів повідомляє, що первинну інформацію про накладення заборони до Єдиного реєстру заборон (Феміда) (архівна дата: 30.01.1998) вносила Запорізька філія „ДП Інформцентра" МЮ України, на підставі Реєстрів для реєстрації заборони відчуження жилих будинків, квартир та іншого нерухомого майна, та арештів, накладених судовими та слідчими органами, Алфавітних книг обліку заборони (арештів) та на підставі повідомлень від державних нотаріальних контор м. Запоріжжя та Запорізької області. Державне підприємство „Інформаційний центр" МЮУ створене у 1997 році Запорізька філія „ДП Інформцентра" МЮ України з моменту його створення розташовувалась за юридичною адресою Державного нотаріального архіву: бул. Центральний, 20, м. Запоріжжя, тому Державний нотаріальний архів висвітлюється, як Реєстратор. У 2005 році державний нотаріальний архів не був реєстратором переносу архівних записів щодо наявності заборон відчуження нерухомого майна з Єдиного реєстру заборон (Феміда) до Єдиного Державного реєстру заборон відчуження нерухомого майна, оскільки наказом Міністерства юстиції України від 18 серпня 2004 року за № 85/5 „Про внесення змін та доповнень до деяких нормативно-правових актів Міністерства юстиції України" обов?язок щодо переносу таких даних було покладено на ДП «Інформаційний центр Міністерства юстиції». Перенос даних у 2005 році (зареєстровано: 16 червня 2005 року) з реєстру заборон „Феміда" до Єдиного державного реєстру заборон було здійснено ДП Інформаційний центр Міністерства юстиції автоматично. З 01 січня 2013 року Єдиний Державний реєстр заборон відчуження нерухомого майна припинив свою роботу, у зв?язку з набранням чинності 01 січня 2013 року Закону України „Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" Зараз існує Державний реєстр речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, куди була перенесена вся інформація з попередніх Реєстрів (архівні записи). Згідно ст. 6 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» зі змінами у 2012 році (набрав чинність 01 січня 2013) органом державної реєстрації прав на нерухоме майно є структурні підрозділи територіальних органів Міністерства юстиції України (Державна реєстраційна служба). Державний нотаріальний архів - не є реєстратором органів державної реєстрації прав та обтяжень, у нього відсутня печатка державного реєстратора. 18\~квітня 2025\~року представник позивача звернувся з клопотанням\~про зняття\~ обтяження\~ \~до Начальника\~Південного \~міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеси). 08\~травня 2025\~року начальником Південного \~міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеси) було надано відповідь що міжрегіональне управління не наділено повноваженнями скасовувати або припинити обтяження речових прав на нерухоме майно, адже не є суб`єктом державної реєстрації прав та запропоновано вирішити дане питання в судовому порядку. 20\~травня 2025\~року представник позивача звернувся з адвокатським запитом до Міністерства \~юстиції України, стосовно надання інформації про відкриті\~виконавчі провадження,\~де боржником\~є \~ [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] . Враховуючи відсутність документального підтвердження виникнення та підстави обтяження майна позивач вважає, що на теперішній час порушується право її приватної власності, внаслідок чого вона позбавлена можливості у повному обсязі користуватися та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд, тому просила суд задовольнити її позовні вимоги встановивши факт відсутності зобов`язання, на підставі якого було накладено заборону на все майно та скасувати запис в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про заборону відчуження стосовно неї. Мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного позивачем, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має права на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно частин 1 та 2 статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання правочину недійсним. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно із ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється у порядку іншого судочинства. Європейський суд з прав людини зауважує, що національні суди мають вибирати способи такого тлумачення, які зазвичай можуть включати акти законодавства, відповідну практику, наукові дослідження тощо (VOLOVIK v. UKRAINE, № 15123/03, § 45, ЄСПЛ, 06 грудня 2007 року). Загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (пункт 6 статті 3 ЦК Украйни). Для приватного права апріорі властивою є така засада, як розумність. Розумність характерна як для оцінки/врахування поведінки учасників цивільного обороту, тлумачення матеріальних приватно-правових норм, що здійснюється при вирішенні спорів, так і для тлумачення процесуальних норм (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 червня 2021 року у справі № 554/4741/19, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2022 року у справі № 520/1185/16-ц, постанову Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20). Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті\~263 ЦПК України\~судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. [PERSON] \~звернулася до\~суду з\~позовом про\~встановлення факту\~ відсутності зобов`язання на підставі якого було накладено заборону відчуження всього її майна та скасувати запис про таку заборону. В обґрунтування своїх вимог посилалась на те, що жодної позики у 1990 році вона не брала, в [PERSON] не проживала, на її запити до відповідачів стосовно надання документів на підтвердження виникнення зобов`язань надано не було. Вважала архів та Міжрегіональне управління Міністерства юстиції належними відповідачем за такими вимогами, оскільки лише управління юстиції має повноваження на скасування запису в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про заборону відчуження, оскільки наявність даної заборони порушує її права. Згідно зі ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно) , яке вона здійснює відповідно до закону за соєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 317 ЦК України власнику належать права володіння, користування та розпоряджання майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. У відповідності до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Тлумачення, як статті 3 ЦК України загалом, так і пункту 6 частини першої статті 3 ЦК України свідчить, що загальні засади (принципи) приватного права мають фундаментальний характер, й інші джерела правового регулювання, у першу чергу, акти цивільного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад. Це, зокрема, проявляється в тому, що загальні засади (принципи) є по своїй суті нормами прямої дії та повинні враховуватися, зокрема, при тлумаченні норм, що містяться в актах цивільного законодавства (див. зокрема, постанову Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 01 березня 2021 року у справі № 180/1735/16-ц, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2022 року в справі № 520/1185/16-ц, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 грудня 2022 року у справі № 214/7462/20). Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту. (див. постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року у справі № 638/2304/17 (провадження № 61-2417сво19). Якщо цивільні відносини не врегульовані цим Кодексом, іншими актами цивільного законодавства або договором, вони регулюються тими правовими нормами цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, що регулюють подібні за змістом цивільні відносини (аналогія закону) (частина перша статті 8 ЦК України). Тлумачення частини першої статті 8 ЦК України свідчить: законодавець визначив порядок усунення прогалин в приватному праві. Приватні відносини є різноманітними, а соціальне життя - рухливе. У зв`язку з цим може виникнути необхідність визначення певного правила, яке не закріплено в приватно-правових нормах безпосередньо; умовами застосування аналогії закону є те, що: відносини, до яких застосовується аналогія, охоплюються предметом цивільно-правового регулювання (статті 1, 9 ЦК); наявність прогалини в їх регулюванні (прогалини в праві); відсутній регулятор, який визначав би правило поведінки учасників приватних відносин (норми акту цивільного законодавства або договору); існують правові норми, що регулюють подібні за змістом відносини; застосування аналогії закону не повинно суперечити суті цих відносин. Касаційний суд зауважує, що можуть існувати випадки, коли «відсутня» особа, яка має відповідати за позовом, тобто бути відповідачем (наприклад, припинення юридичної особи внаслідок ліквідації). Касаційний суд констатує, що в ЦК України є прогалина та відсутній регулятор, який визначав би правило поведінки учасників приватних відносин для випадку, коли «відсутня» особа, яка має відповідати за позовом, тобто, бути відповідачем (наприклад, припинення юридичної особи внаслідок ліквідації). Подібною нормою є абзац третій частини четвертої статті 277 ЦК України, відповідно до якої, якщо особа, яка поширила недостовірну інформацію, невідома, то фізична особа, право якої порушено, може звернутися до суду із заявою про встановлення факту недостовірності цієї інформації та її спростування (абзац третій частини четвертої статті 277 ЦК України). Тому Касаційний Суд підкреслює, що коли «відсутня» особа, яка має відповідати за позовом, тобто бути відповідачем (наприклад, припинення юридичної особи внаслідок ліквідації), то особа (іпотекодавець) може звернутися із заявою про встановлення факту припинення іпотеки, скасування запису про заборону відчуження нерухомого майна та запису про іпотеку згідно з абзацом третім частини четвертої статті 277 ЦК України, яка підлягає застосуванню на підставі аналогії закону. Даний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 13 вересня 2023 року у справі № 295/7291/20. З урахуванням вищевикладеного суд вважає що позивач звернувся до суду у належний спосіб захисту свого порушеного права. Наявність заборони на відчуження, яка була накладена на все майно позивача порушує її право власності та створює перешкоди у здійсненні права розпоряджання своїм майном, тому вона має право на захист права власності на підставі частини першої статті 15, частини першої статті 16, частини\~першої\~статті\~317 Цивільного кодексу України.\~ У відповідності до ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 20.03.1952 року, ратифікованого Законом України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів N 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальним принципами міжнародного права. Речові права на нерухоме майно, їх обмеження та правочини щодо нерухомого майна підлягають обов`язковій державній реєстрації в порядку, встановленому цим Законом (ч.1 ст.3 Закону «Про державну\~реєстрацію речових\~прав на\~нерухоме майно\~та їх\~обтяжень»№ 1952-IV). Державна реєстрація прав є публічною, здійснюється місцевим органом державної реєстрації прав, який зобов`язаний надавати інформацію про зареєстровані речові права та їх обмеження в порядку, встановленому законом (ч.4 ст.3 Закону № 1952-IV). Зареєстровані речові права та їх обмеження мають пріоритет над незареєстрованими в разі спору щодо нерухомого майна (ч.7 ст.3 Закону № 1952-IV). Реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень проводиться місцевим органом державної реєстрації прав того реєстраційного (кадастрового) округу, в якому розміщена нерухомість або більша за площею її частина (ч.8 ст.3 Закону № 1952-IV). Станом на 09 квітня 2025 Законом № 1952-IV організаційну систему державної реєстрації прав становлять: 1) Міністерства юстиції України та його територіальних органів; 2) суб`єктів державної реєстрації прав: виконавчих органах сільських, селищних та міських рад, Київської, Севастопольської міських, районних, районних у містах Києві та Севастополі державних адміністрацій; 3) державних реєстраторів прав на нерухоме майно (далі - державні реєстратори). Виконавчі органи сільських, селищних та міських рад (крім міст обласного та/або республіканського Автономної Республіки Крим значення) набувають повноважень у сфері державної реєстрації прав відповідно до цього Закону у разі прийняття відповідною радою такого рішення (ст.6 Закону № 1952-IV). Територіальні органи Міністерства юстиції України в межах території, на якій вони здійснюють свою діяльність мають такі повноваження:- розглядають скарги на рішення, дії або бездіяльність державних реєстраторів, суб`єктів державної реєстрації прав та приймають обов`язкові до виконання рішення, передбачені цим Законом;- складають протоколи про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених Кодексом України про адміністративні правопорушення;- організовують роботу з підготовки та підвищення кваліфікації державних реєстраторів;- приймають рішення про тимчасове блокування доступу державних реєстраторів до Державного реєстру прав у випадках, передбачених цим Законом;- здійснюють інші повноваження, передбачені цим Законом та іншими нормативно правовими актами (ст.8 Закону № 1952-IV). Міжрегіональні управління Міністерства юстиції України (далі - міжрегіональне управління) підпорядковуються Міністерству юстиції України та є його територіальними органами. Відповідно до Положення про міжрегіональні управління Міністерства юстиції України затвердженого наказом міністерства юстиції України від 23.06.2011 № 17007/5 основними завданнями міжрегіонального управління є реалізація державної правової політики, державної політики з питань банкрутства, у сферах державної реєстрації актів цивільного стану, державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, державної реєстрації юридичних осіб, громадських формувань, що не мають статусу юридичної особи, та фізичних осіб - підприємців, державної реєстрації статутів територіальних громад сіл, селищ, міст; забезпечення реалізації державної політики у сферах організації примусового виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб). Міжрегіональне управління організовує роботу з підготовки та підвищення кваліфікації державних реєстраторів прав на нерухоме майно та державних реєстраторів юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань. Реєстраційні дії вчиняє державний реєстратор, який в свою чергу є: громадянин України, який має вищу освіту за спеціальністю правознавство, відповідає кваліфікаційним вимогам, встановленим Міністерством юстиції України, та перебуває у трудових відносинах з суб`єктом державної реєстрації прав;- нотаріус;- державний, приватний виконавець - у разі накладення/зняття таким виконавцем арешту на нерухоме майно під час примусового виконання рішень відповідно до закону (ст.10 Закону № 1952-IV). Згідно п.1 ч.2 ст.27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація обтяжень проводиться на підставі судового рішення щодо набуття, зміни або припинення обтяження речових прав на нерухоме майно, що набрало законної сили. Під державною реєстрацією обтяжень, законодавець розуміє офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення обтяжень прав на нерухоме майно шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (п.1 ч.1 ст.2 вказаного Закону). Відповідно до пунктів 1-3 частини 3 статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню. У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону. Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав). З наданих відповідей на запит представника позивача вбачається, що справи «Реєстр для реєстрації заборони відчуження жилих будинків, квартир та іншого нерухомого майна та арештів, накладених судовими та слідчими органами», «Алфавітна книга обліку заборони (арештів)», на підставі яких вносилася інформація про накладення заборони до Єдиного реєстру заборон («Феміда») Мелітопольською державною нотаріальною конторою Запорізької області на зберігання до Запорізького обласного державного нотаріального архіву не передавалися. Згідно з документів, переданих на зберігання до Запорізького обласного державного нотаріального архіву Мелітопольською державною нотаріальною конторою, в справах «Реєстри для реєстрації нотаріальних дій» Мелітопольської державної нотаріальної контори Запорізької області за 1990 рік укладення договору позики 01.01.1990 року між [PERSON] та Заводом тракторних гідроагрегатів не прописано. В справах «Договори відчуження, заставу поділ житлових будинків» за період 04.01.1990 по 28.12.1990 та «Договори дарування, займа грошей та інші» за період 03.01.1990 по 29.12.1990 договір позики, укладений 01.01.1990 між [PERSON] та Заводом тракторних гідроагрегатів, не зберігається. Додаткова інформація стосовно обтяження за № 2096851 в справах Мелітопольської державної нотаріальної контори відсутня. Первинну інформацію про накладення заборони до Єдиного реєстру заборон («Феміда») (архівна дата: 01.01.1990) вносила Запорізька філія ДП «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України, на підставі реєстрів для реєстрації заборони відчуження жилих будинків, квартир та іншого нерухомого майна, та арештів, накладених судовими та слідчими органами, алфавітних книг обліку заборони (арештів) та на підставі повідомлень від державних нотаріальних контор міста Запоріжжя та Запорізької області. Державне підприємство «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України створене у 1997 році. Запорізька філія ДП «Інформцентр» Міністерства юстиції України з моменту його створення розташовувалась за юридичною адресою Запорізького обласного державного нотаріального архіву: б-р. Центральний, 20, м. Запоріжжя, у зв`язку із чим, Запорізький обласний державний нотаріальний архів висвітлюється, як реєстратор. Перенос даних у 2005 році (зареєстровано: 16.06.2005) з Єдиного реєстру заборон («Феміда») до Єдиного державного реєстру заборон було здійснено ДП «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України автоматично. З 01.01.2013 Єдиний Державний реєстр заборон відчуження нерухомого майна припинив свою роботу, у зв`язку з набранням чинності 01.01.2013 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Отже первинну інформацію про накладення заборони до Єдиного реєстру заборон («Феміда») (архівна дата: 01.01.1990) вносила саме Запорізька філія ДП «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України, а запис про обтяження з реєстраційним номером 2096851 був автоматично внесений до Єдиного державного реєстру заборон відчуження нерухомого майна Державним підприємством «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України. Тобто, відповідна інформація вносилася до реєстру державними підприємствами, створеними Міністерством юстиції України. При цьому будь-які дані щодо підстав внесення таких записів и документів суду надано не було Згідно з частиною першою статті 167 ЦК України, держава діє у цивільних відносинах на рівних правах з іншими учасниками цих відносин. При цьому, відповідно до статті 170 ЦК України, держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом. Згідно з пунктом 3 частини першої статті 7 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» саме Міністерство юстиції України забезпечує створення та функціонування Державного реєстру прав, є його держателем . Статтею 6 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що організаційну систему державної реєстрації прав, зокрема, становлять Міністерство юстиції України та його територіальні органи. При цьому статтею 8 вказаного закону встановлено, що територіальні органи Міністерства юстиції України здійснюють відповідні повноваження Міністерства юстиції в межах території, на якій вони здійснюють свою діяльність. Відповідно до пункту 3 Положення про міжрегіональні управління Міністерства юстиції України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України 23 червня 2011 року № 1707/5, основними завданнями міжрегіонального управління є реалізація державної правової політики, державної політики з питань банкрутства та державної політики у сфері запобігання неплатоспроможності боржників, у сферах державної реєстрації актів цивільного стану, державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, державної реєстрації юридичних осіб, громадських формувань, що не мають статусу юридичної особи, фізичних осіб підприємців та відокремлених підрозділів юридичної особи, утвореної відповідно до законодавства іноземної держави, забезпечення реалізації державної політики у сферах організації примусового виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб). Позовна заява не містить вимоги про зобов`язання Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) здійснити будь-які реєстраційні дії, оскільки такі повноваження у відповідача дійсно відсутні. В той же час, Південне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Одеса) є відповідачем у справі в якості державного органу, через який держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки. Враховуючи вищенаведене, а також те що існування тривалий час заборони в Державному речових прав на нерухоме майно порушує права позивача, внаслідок чого вона позбавлені в повному обсязі користуватися і розпоряджатися своїм майном на власний розсуд, підстав для продовження обтяження на майно суд не вбачає, а тому право позивача підлягає судовому захисту у заявлений нею спосіб шляхом скасування запису та встановлення факту відсутності зобов`язання. Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (рішення у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 09 грудня 1994 року, серія А, № 303А, § 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі «Suominen v. Finland» від 01 липня 2003 року № 37801/97, § 36,). Ще одне призначення обґрунтування рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (рішення у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року № 49684/99, § 30). На підставі викладеного та

Outcome: approved