Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-12 00:00:00

У травні 2025 року ТОВ «Таліон Плюс» в особі представника за довіреністю Шох І.В. звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № 171110803 від 10.06.2024 року у розмірі 50217,08 грн., а також судові витрати, які складаються з судового збору у розмірі 2422, 40 грн. та витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 5000 грн. Позовні вимоги мотивовані тим, що 10.06.2024 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] укладений кредитний договір № 171110803 у формі електронного документа з використанням електронного підпису. Відповідно до умов вказаного кредитного договору відповідачу було видано кредитні кошти в сумі\~22144,00\~грн. на банківську карту № [NUMBER] шляхом перерахування коштів на банківську карту, строком на 1826 днів. Відповідач добровільно та з розумінням настання юридичних прав та обов`язків власноручно заповнив заявку на отримання кредитних коштів з використанням мережі Інтернет, а саме в своєму особистому кабінеті на сайті Товариства, зазначивши свої персональні дані, в тому числі: паспортні дані, дані про електронну пошту та абонентський номер, реквізити банківської картки, на рахунок якої бажав отримати кредит. У вказаному кредитному договорі сторони погодили всі істотні умови щодо суми і строку кредиту, сплати відсотків за користування кредитними коштами, розміру і типу процентної ставки. ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» перерахувало грошові\~кошти у\~сумі 21271\~грн. на банківську карту № [NUMBER] , яка була вказана відповідачем при укладанні договору. 08.09.2024 після укладення Додаткової угоди до кредитного договору №171110803, черговий транш у розмірі 873,00\~грн. був перерахований на банківську карту № [NUMBER] , що у свою чергує доказом того, що відповідач прийняв пропозицію кредитодавця ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога».\~ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» \~взяті на себе зобов`язання за кредитним договором виконало своєчасно і повністю, надавши відповідачу кредитні ресурси, однак відповідач не виконав взяті на себе зобов`язання, унаслідок чого утворилась заборгованість у розмірі 50217 грн. 08 коп. 05 листопада 2024 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» укладений договір факторингу № МВ-ТП/7. На виконання умов договору факторингу № МВ-ТП/7 «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» підписали Реєстр прав вимоги від 05 листопада 2024 року, згідно з яким до ТОВ «Таліон Плюс» перейшло право грошової вимоги до [PERSON] за кредитним договором №171110803. Ухвалою Чугуївського міського суду Харківської області від 04.06.2025 відкрито провадження у справі, розгляд якої визначено проводити в порядку спрощеного позовного провадження. Представник позивача у судове засідання не з`явився, повідомлявся про час та місце розгляду справи відповідно до ст. 128-130 ЦПК України. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений відповідно до вимог ст. 128-130 ЦПК України за адресою його місця реєстрації, клопотань про відкладення розгляду справи чи про розгляд справи за його відсутності, а також відзив на позовну заяву не надав. Враховуючи положення статей 280, 281 ЦПК України та взявши до уваги неявку без поважних причин належним чином повідомленого про дату, час і місце судового засідання відповідача, відсутність заперечень позивача проти ухвалення заочного рішення, суд ухвалив проводити розгляд справи у заочному порядку. Оскільки учасники справи у судове засідання не з`явились, відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши надані матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, прийшов до наступного. Згідно з\~ч.\~1\~ст.\~4\~ЦПК України,\~кожна особа\~має право\~в порядку,\~встановленому цим\~Кодексом,\~звернутися до\~суду за\~захистом своїх\~порушених,\~невизнаних або\~оспорюваних прав,\~свобод чи\~законних інтересів. На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з частиною першої статті 15, частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. З матеріалів справи вбачається, що 10.06.2024 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] укладений кредитний договір № 171110803 у формі електронного документа з використанням електронного підпису. Відповідно до умов цього кредитного договору відповідачу було видано кредитні кошти в сумі 22144,00 грн. шляхом їх перерахування на банківську карту № [NUMBER] , строком кредитування на 1826 днів, процентна ставка: базова процентна ставка 547,50, при виконанні умов передбачених кредитним договором можуть надаватися знижки до рівня Дисконтної ставки : 3,65% - 547,50 % або Індивідувальної ставки : 365,00 547,50%. Відповідач підписав кредитний договір електронним підписом, створеним за допомогою одноразового персонального ідентифікатора 4237, відправленого 10.06.2024 о 12:33:12. До матеріалів справи долучена заявка [PERSON] на отримання грошових коштів в кредит від 10 червня 2024 року. На підтвердження факту перерахування кредитних коштів відповідачу, позивачем надано платіжні доручення про переказ грошових коштів відповідно до договору № 171110803 від 10.06.2024 року на платіжну картку [PERSON] № [NUMBER] , яка була вказана позичальником при укладанні договору у загальному розмірі 21271,00 грн. 08.09.2024 між між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] укладено Додаткову угоду до Договору №171110803, про здійснення чергового транш у розмірі 873,00, на банківську карту № [NUMBER] . 05 листопада 2024 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» укладений договір факторингу № МВ-ТП/7. На виконання умов договору факторингу № МВ-ТП/7 «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» підписали Реєстр прав вимоги від 05 листопада 2024 року, згідно з яким до ТОВ «Таліон Плюс» перейшло право грошової вимоги до [PERSON] за кредитним договором №171110803. Згідно ч. 1 ст. 1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Згідно ч. 1 ст. 1082 ЦК України, боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Таким чином, між сторонами склалися правовідносини з приводу виконання зобов`язання щодо кредитної заборгованості. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Згідно зі ст. 1050 та ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу України. Статтею 610 Цивільного кодексу України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Згідно ст. 611 Цивільного кодексу України однією з форм відповідальності за порушення зобов`язання є сплата неустойки, у вигляді штрафу або пені. Відповідач [PERSON] вимогу ТОВ «Таліон Плюс» про сплату заборгованості за договором не виконав, що є порушенням законних прав кредитора. За таких підстав, вимоги позивача підлягають задоволенню в заявленому розмірі. При цьому відповідач не надав до суду докази сплати ним заборгованості або свій контр розрахунок кредитної заборгованості. Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача понесених ним судових витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 5000,00 грн., суд зазначає наступне. На підтвердження понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу суду надано копію договору № 5 про надання правової допомоги від 02.12.2024, додаткову угоду № 648 від 30.12.2024 про надання правової допомоги до Договору № 5 про надання правової допомоги від 02.12.2024, акт приймання-передачі наданих послуг відповідно до Договору № 5 про надання правової допомоги від 02.12.2024, платіжну інструкцію кредитового переказу коштів № 1548 від 30.12.2024, згідно яких ТОВ «Таліон Плюс», оплачено послуги з професійної правничої допомоги адвокату Колінько А.В. у розмірі 5000,00 грн. Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Згідно зі статтею 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Згідно з пунктом 4 частини першої «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Пунктом 9 частини першої статті 1 цього Закону встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні. Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (п. 6 ч. 1 ст.1 наведеного Закону. За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: - розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; - розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Згідно правової позиції, викладеної в постанові Великої палати Верховного Суду від 19.02.2020 року у справі № 755/9215/15-ц, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Також, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268). У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Велика Палати Верховного Суду у постанові від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21 вказала, що «при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки - підставою для виплати гонорару, який визначений у формі погодинної оплати, є кількість витрачених на надання послуги годин помножена на вартість такої (однієї) години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв.\~Оскільки до договору про надання правової допомоги застосовують загальні вимоги договірного права, то гонорар адвоката, хоч і визначається частиною першою\~статті 30 Закону № 5076-VI\~як «форма винагороди адвоката», але в розумінні\~ЦК України\~становить ціну такого договору... Таким чином, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру\~та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами\~статті 30 Закону № 5076-VI, враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу». Також у випадку встановленого договором фіксованого розміру гонорару інша сторона може доводити неспівмірність витрат у тому числі, але не виключно, без зазначення в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги. Зокрема, посилаючись на неспівмірність суми фіксованого гонорару зі складністю справи, ціною позову, обсягом матеріалів у справі, кількістю підготовлених процесуальних документів, кількістю засідань, тривалістю розгляду справи судом тощо. Аналогічні висновки сформульовані у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21. Визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується зі\~статтею 30 Закону № 5076-VI, враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу. Водночас не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. При розгляді зазначеної справи по суті до суду від відповідача не було ні подано, ні заявлено клопотання про зменшення розміру судових витрат, про їх неспівмірність з позовними вимогами, не були наведені також і обставини, за яких, на його думку, такі витрати не підлягали б задоволенню. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що розмір витрат, понесених позивачем на правничу допомогу, є співмірним із складністю та категорією даної справи, її значенням для сторін, обсягом наданих послуг адвокатом. У зв`язку із чим суд, виходячи з критерію розумності\~розміру\~\~витрат на\~правничу\~професійну\~допомогу \~та\~\~конкретних обставин\~справи, вважає можливим стягнення з відповідача на користь позивача зазначених витрат в сумі 5000 грн. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно із платіжною інструкцією № 817 від 27.05.2025 року позивачем ТОВ «Таліон Плюс» при зверненні до суду з цим позовом було сплачено 2422,40 грн. судового збору, які також підлягають стягненню з відповідача.

Outcome: approved