Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-16 00:00:00

\~ \~ \~ \~11.02.2025 року до суду надійшов через Електронний суд позов представника [PERSON] - адвоката Кузя Олександра Миколайовича до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: державний реєстратор КП Постачальник послуг Солоницівської селищної ради Харківської області Богославець Сергій Володимирович, про визнання недійсною додаткової угоди та скасування рішення про державну реєстрацію додаткової угоди. \~ \~ \~ \~В обґрунтування позову адвокат вказав, що [PERSON] успадкувала від [PERSON] , яка померла [INFO] земельну ділянку площею 5, 2075 га (кадастровий номер 6323955700:01:000:0218), яка розташована на території Орільської селищної ради Лозівського району Харківської області. Відповідач уповноважила довіреністю від 28.09.2012 року [PERSON] бути її представником з усіма необхідними повноваженнями в усіх без винятку питаннях, що стосуватимуться її як власника земельної ділянки 6323955700:01:000:0218. Адвокат зазначив, що позивач довіреністю від 15.02.2017 року уповноважив [PERSON] бути представником [PERSON] з усіх без винятку питань, що стосуватимуться її як власника земельної ділянки 6323955700:01:000:0218, в тому числі, що стосуються укладення договорів оренди земельної ділянки. На підставі вказаної довіреності [PERSON] , діючи від імені [PERSON] , підписав договір оренди земельної ділянки від 24.01.2017 року з ФО-П [PERSON] на земельну ділянку площею 5, 2075 га з кадастровим номером 6323955700:01:000:0218 з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, про що було внесено відомості до Державного реєстру речового права на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, іншого речового права, номер запису про інше речове право 19228017. 11.04.2023 року при перевірці інформації в реєстрі позивачу стало відомо, що відповідач 24.05.2019 року, всупереч діючому на той час договору оренди земельної ділянки уклала інший договір оренди земельної ділянки з ТОВ ЛІДЕР-КСВ. Згідно з витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо земельної ділянки серія ХР №146352, на підставі Додаткової угоди про розірвання договору оренди землі №б/н від 12.09.2018 року, припинено дію договору оренди землі, укладеного від 24.02.2017 року з ФО-П [PERSON] на земельну ділянку площею 5, 2075 га з кадастровим номером 6323955700:01:000:0218. У звязку з вищевказаним, [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , ТОВ ЛІДЕР-КСВ, третя особа: державний реєстратор КП Постачальник послуг Солоницівської селищної ради Харківської області Богославець Сергій Володимирович, про визнання недійсним договору оренди та скасування рішення про державну реєстрацію речового права, однак рішенням Лозівського міськрайонного суду Харківської області було відмовлено в задоволенні позову у звязку з невірно обраним способом захисту. Адвокат вказав, що [PERSON] не підписував жодних додаткових угод з відповідачем по справі. Додав, що під час судового розгляду у справі №629/6858/23 ухвалою Лозівського міськрайонного суду Харківської області було витребувано у державного реєстратора речових прав на нерухоме майно комунального підприємства «Постачальник послуг» Солоницівської селищної ради Харківської області Богославця С.В. справу про державну реєстрацію права оренди земельної ділянки, площею 5,2075 га, кадастровий номер 6323955700:01:000:0218, однак в матеріалах справи відсутня додаткова угода від 12.08.2018 року, відповідачі також не надали жодних доказів на підтвердження існування такої угоди, а тому є сумніви, що така угода була укладена за підробки його підпису. У зв?язку з вищевикладеним у позивача виникла необхідність звернутися до суду з позовом про визнання недійсною додаткової угоди про розірвання договору оренди землі та скасування рішення про державну реєстрацію додаткової угоди. Ухвалою суду від 12.02.2025 року було залишено позов без руху та надано час позивачу для усунення недоліків. 14.02.2025 року позивачем було усунено недоліки. 17.02.2025 року ухвалою суду було відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, надано сторонам час для подання заяв по суті. Представником позивача було подано клопотання про розгляд справи за правилами загального позовного провадження та про витребування доказів. Ухвалою суду було витребувано у відповідача [PERSON] Додаткову угоду про розірвання договору оренди землі № б/н від 12.09.2018 року, укладену між [PERSON] та [PERSON] , а саме земельної ділянки площею 5,2075 га, кадастровий номер 6323955700:01:000:0218, розташованої на території Орільської селищної ради Лозівського району, Харківської області, цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва; у державного реєстратора речових прав на нерухоме майно комунального підприємства «Постачальник послуг» Солоницівської селищної ради Харківської області Богославця С.В. справу про державну реєстрацію права оренди земельної ділянки, площею 5,2075 га, кадастровий номер 6323955700:01:000:0218, розташованої на території Орільської селищної ради Лозівського району, Харківської області, цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Крім того, було здійснено перехід від розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін до розгляду справи в порядку загального позовного провадження, визначено відповідачу строк для подання відзиву. Представник позивача надав клопотання про проведення підготовчого судового засідання в режимі відеоконференції за його участі за допомогою власних технічних засобів. Ухвалою суду було задоволено клопотання представника та призначено проведення підготовчого судового засідання (а також наступних судових засідань за необхідності) в режимі відеоконференції за його участі з використанням власних технічних засобів. 03.04.2025 року представником [PERSON] було надіслано клопотання про залучення у справу третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, а саме [PERSON] та [PERSON] . 10.04.2025 року представник відповідача надала клопотання про участь в усіх судових засіданнях в межах справи в режимі відеоконференції за її участі за допомогою власних технічних засобів. Ухвалою суду було задоволено клопотання представника та призначено проведення підготовчого судового засідання (а також наступних судових засідань за необхідності) в режимі відеоконференції за її участі з використанням власних технічних засобів. 02.04.2025 року представником [PERSON] - адвокатом Ільченко І.В. було подано клопотання про поновлення строку для подання зустрічного позову та долучено зустрічний позов до [PERSON] про визнання договору оренди земельної ділянки недійсним, а саме договору оренди земельної ділянки площею 5,2075 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 6323955700:01:000:0218, укладеного 24.02.2017 року між [PERSON] , який діяв на підставі довіреності, виданої приватним нотаріусом Лозівського районного нотаріального округу Харківської області Завадою М.В. 15 лютого 2017 року, зареєстрованої в реєстрі за № 240, від імені [PERSON] , та ФОП [PERSON] . В обгрунтування зустрічного позову представник відповідача посилалася на те, що [PERSON] успадкувала земельну ділянку площею 5, 2075 га (кадастровий номер 6323955700:01:000:0218), яка розташована на території Орільської селищної ради Лозівського району Харківської області. 28.09.2012 [PERSON] видала на ім?я відповідача [PERSON] довіреність, посвідчену приватним нотаріусом Лозівського районного нотаріального округу Харківської області Завадою М.В., якою уповноважувала останнього бути її представником з усіх без винятку питань, що стосуватимуться її як власника земельної ділянки площею 5,2075 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка належить їй на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 29.12.2011, зокрема, укладати від її імені договори оренди земельної ділянки з будь-якими фізичними чи юридичними особами. Вказана довіреність була видана на строк 20 років з правом повного або часткового передоручення третім особам. Протягом 2012-2016 років [PERSON] фактично користувався належною [PERSON] земельною ділянкою, при цьому не укладав ні з ким від її імені договір оренди земельної ділянки та не передавав [PERSON] орендну плату за користування земельною ділянкою. У зв?язку із викладеним [PERSON] неодноразово до нього усно зверталась, просила виконати доручення та врешті 07.03.2017 року змушена була скасувати довіреність від 28.09.2012 року, про що повідомила [PERSON] . 24.02.2017 між [PERSON] , який діяв на підставі довіреності, виданої приватним нотаріусом Лозівського районного нотаріального округу Харківської області Завадою М.В. 15 лютого 2017 року, зареєстрованої в реєстрі за №240, від імені [PERSON] , та ФОП [PERSON] укладено договір оренди земельної ділянки площею 5,2075 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 6323955700:01:000:0218 на строк 49 років. При цьому, [PERSON] не видавала на ім?я [PERSON] довіреності та не уповноважувала його розпоряджатись належною їй земельною ділянкою. Після скасування довіреності від 28.09.2012 року [PERSON] тривалий час відмовлявся повертати позивачці земельну ділянку, а у вересні 2018 року повідомив [PERSON] про те, що 24.02.2017 року вона нібито уклала із ним договір оренди земельної ділянки, проте, не надав їй примірника такого договору. Адвокат зазначила, що [PERSON] заперечила вказаний правочин та вимагала від [PERSON] повернути їй земельну ділянку, на що він надав їй додаткову угоду від 12.09.2018 року про розірвання договору оренди землі від 24.02.2017 року. На підставі вказаної угоди до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно було внесено запис про припинення права оренди [PERSON] на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 6323955700:01:000:0218. Представник додала, що [PERSON] жодного разу не отримувала орендної плати від [PERSON] за договором оренди землі від 24.02.2017 року. 25.04.2019 [PERSON] уклала договір оренди землі із ТОВ «ЛІДЕР-КСВ», за умовами якого передала вказаному товариству в оренду земельну ділянку 6323955700:01:000:0218 строком на строк 20 років. У жовтні 2023 року [PERSON] звернувся до Лозівського міськрайонного суду Харківської області із позовом до [PERSON] та ТОВ «ЛІДЕР-КСВ», третя особа державний реєстратор речових прав на нерухоме майно комунального підприємства «Постачальник послуг» Солоницівської селищної ради Харківської області Богословець Сергій Володимирович, про визнання недійсним договору оренди землі від 25.04.2019 року та скасування рішення про державну реєстрацію речового права (справа №629/6858/23). Лише під час розгляду вказаної справи позивач дізналась, що насправді договір від 24.02.2017 року укладено між [PERSON] , який діяв на підставі довіреності, виданої приватним нотаріусом Лозівського районного нотаріального округу Харківської області Завадою М.В. 15 лютого 2017 року, зареєстрованої в реєстрі за №240, від імені [PERSON] , та [PERSON] , тобто поза волею позивача, яка не надавала згоди на укладення цього правочину. Ухвалою суду у справі №629/6858/23 витребувано від приватного нотаріуса копію довіреності, виданої приватним нотаріусом Лозівського районного нотаріального округу Харківської області Завадою М.В. 15 лютого 2017 року. Ознайомившись із вказаним документом, [PERSON] дізналася, що довіреність була видана [PERSON] в порядку передоручення на підставі довіреності від 28.09.2012 року, виданої позиваем на його ім?я. Адвокат наголосила, що про видання в порядку передоручення нової довіреності [PERSON] не повідомив позивача, та діючи виключно у власних інтересах, поза волею [PERSON] , 24 лютого 2017 року уклав договір оренди земельної ділянки площею 5,2075 га кадастровий номер 6323955700:01:000:0218. Рішенням Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 25 листопада 2024 року у цивільній справі № 629/6858/23 у задоволенні позову [PERSON] відмовлено. Враховуючи вищевикладене, представник [PERSON] просила визнати недійсним договір оренди земельної ділянки 6323955700:01:000:0218 від 24.02.2017 року. 04.04.2025 року представник [PERSON] надав суду заперечення на заяву про поновлення строку для подання зустрічного позову, вказав, що заява є необгрунтованою, а тому відсутні підстави для поновлення строку, та просив відхилити заяву представника [PERSON] . Ухвалою суду від 07.04.2025 року було встановлено відсутність пропуску строку, визначеного для подання зустрічного позову, прийнято зустрічний позов представника [PERSON] , визначено [PERSON] строк для подання відзиву на позов. 09.04.2025 року до суду надійшов відзив представника [PERSON] на зустрічний позов, в якому він вказав, що вимоги позивача за зустрічним позовом є необґрунтованими, суперечать нормам чинного законодавства України, фактичним обставинам справи, судовій практиці, а тому не підлягають задоволенню. Адвокат зазначив, що 28.09.2012 року [PERSON] видала довіреність на імя [PERSON] , строк дії якої 20 років і закінчується 28.09.2032 року. 15.02.2017 року [PERSON] , діючи на підставі вищевказаної довіреності видав довіреність на представництво [PERSON] у порядку передоручення на імя [PERSON] , строк передоручення становив 3 роки, але був обмежений строком дії основної довіреності. Таким чином, [PERSON] та [PERSON] діяли правомірно в межах своїх повноважень. Крім того, представник [PERSON] вказав, що довіреність на імя відповідача за зустрічним позовом була скасовано [PERSON] 07.03.2017 року, тобто після передоручення та укладення договору оренди земельної ділянки між [PERSON] , що діяв від імені позивача за зустрічним позовм, та ФОП [PERSON] . Також, адвокат зазначив, що анулювання довіреності в даному випадку автоматично не анулює договір оренди землі. Представник відповідача за зустрічним позовом наголосив на тому, що позивачем не надано доказів повідомлення [PERSON] про скасування довіреності до укладення договору. Договір оренди відповідає вимогам ЗУ Про оренду землі, державна реєстрація договору 28.02.2017 року підтверджує його юридичну силу, а скасування довіреності не має зворотної сили щодо раніше укладених договорів. Також, представник зазначив, що діяв в межах довіреності, оскільки право передоручення та право укладання договорів оренди від імені [PERSON] було нею прямо передбачено. Представник відповідача за зустрічним позовом вказав, що відсутні докази домовленості між [PERSON] і [PERSON] , спрямованої проти інтересів [PERSON] ; передоручення та укладення договору відповідали повноваженням, наданим довіреностями від 28.09.2012 року і 15.02.2017 року; [PERSON] не діяв одночасно як представник і сторона правочину, що виключає порушення ст. 238 ЦК України; дії [PERSON] та [PERSON] відповідають презумпції добросовісності. Крім того, вказав, що не доведено шкоди інтересам позивача чи наявності обману, насильства. Адвокат додав, що несплата [PERSON] орендної плати не є підставою для визнання договору оренди недійсним, а може бути підставою для інших правових наслідків, таких як розірвання договору та стягнення заборгованості. Зазначив, що викладене у зустрічному позові не стосується вимог первісного позову. Враховуючи вищенаведене, просив відмовити у задоволенні зустрічного позову в повному обсязі. 23.04.2025 року представником позивача за первісним позовом та відповідача за зустрічним позовом було подано заяву про закриття провадження за зустрічним позовом у звязку з відсутністю предмету спору. Адвокат вказав на безпредметність зустрічного позову, оскільки після державної реєстрації припинення права оренди 25.04.20219 року договір втратив юридичну силу. Договір оренди був припинений 25.04.2019 року на підставі додаткової угоди від 12.09.2018 року, а припинений договір не породжує правових наслідків, а отже, не може бути предметом спору про визнання його недійсним. Додав, що земельна ділянка була відчужена новому власнику 12.04.2024 року, а новий договір оренди зареєстровано 26.04.2024 року, що додатково підтверджує відсутність чинності договору від 24.02.2017 року; позивач за зустрічним позовом не обґрунтувала, які права чи інтереси потребують захисту шляхом визнання припиненого договору недійсним. Зважаючи на викладене, представник [PERSON] просив закрити провадження за зустрічним позовом. 23.04.2025 року представником [PERSON] було подано клопотання про долучення доказів, а саме інформаційної довідки, яку адвокат просила врахувати при вирішення питання закриття провадження у справі. 23.04.2025 року ухвалою суду було зустрічний позов представника [PERSON] - адвоката Ільченко І.В. до [PERSON] про визнання договору оренди земельної ділянки недійсним об`єднано з первісним позовом представника [PERSON] - адвоката Кузя Олександра Миколайовича до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: державний реєстратор КП Постачальник послуг Солоницівської селищної ради Харківської області Богославець Сергій Володимирович, про визнання недійсною додаткової угоди та скасування рішення про державну реєстрацію додаткової угоди. 28.04.2025 року до суду надійшло клопотання [PERSON] про вступ у справу третьої особи за первісним позовом, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, оскільки 12 квітня 2024 року на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Степанчук О.Ю., він придбав у [PERSON] земельну ділянку 6323955700:01:000:0218, номер відомостей про речове право 54551656. Зважаючи на вищевказане, він як новий власник зазначеної вище земельної ділянки має самостійне право вимоги щодо цього предмета спору. Таким чином, [PERSON] просив залучити його до участі у справі та прийняти його позовну заяву до [PERSON] про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки до розгляду. В обгрунтування позовної заяви [PERSON] зазначив, що [PERSON] успадкувала земельну ділянку земельну ділянку 6323955700:01:000:0218. Зазначив, що 28.09.2012 року [PERSON] видала на ім?я відповідача [PERSON] довіреність, посвідчену приватним нотаріусом Лозівського районного нотаріального округу Харківської області Завадою М.В., якою уповноважувала останнього бути її представником з усіх без винятку питань, що стосуватимуться її як власника земельної ділянки площею 5,2075 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка належить їй на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 29.12.2011, зокрема, укладати від її імені договори оренди земельної ділянки з будь-якими фізичними чи юридичними особами. Протягом 2012-2016 років [PERSON] фактично користувався належною [PERSON] земельною ділянкою, при цьому не укладав ні з ким від її імені договір оренди земельної ділянки та не передавав [PERSON] орендну плату за користування земельною ділянкою. У зв?язку із викладеним [PERSON] 07.03.2017 року скасувала довіреність від 28.09.2012 року, про що повідомила [PERSON] 24.02.2017 між [PERSON] , який діяв на підставі довіреності, виданої приватним нотаріусом Лозівського районного нотаріального округу Харківської області Завадою М.В. 15 лютого 2017 року, зареєстрованої в реєстрі за №240, від імені [PERSON] , та ФОП [PERSON] укладено договір оренди земельної ділянки площею 5,2075 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 6323955700:01:000:0218. При цьому, [PERSON] не видавала на ім?я [PERSON] довіреності та не уповноважувала його розпоряджатись належною їй земельною ділянкою. Після скасування довіреності від 28.09.2012 року [PERSON] тривалий час відмовлявся повертати позивачці земельну ділянку, а у вересні 2018 року повідомив [PERSON] про те, що 24.02.2017 року вона нібито уклала із ним договір оренди земельної ділянки, проте, не надав їй примірника такого договору. [PERSON] вимагала від [PERSON] повернути їй земельну ділянку, на що він надав їй додаткову угоду від 12.09.2018 року про розірвання договору оренди землі від 24.02.2017 року. 25.04.2019 року [PERSON] уклала договір оренди землі із ТОВ «ЛІДЕР-КСВ», за умовами якого передала вказаному товариству в оренду земельну ділянку 6323955700:01:000:0218. У жовтні 2023 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] та ТОВ «ЛІДЕР-КСВ», третя особа державний реєстратор речових прав на нерухоме майно комунального підприємства «Постачальник послуг» Солоницівської селищної ради Харківської області Богословець Сергій Володимирович, про визнання недійсним договору оренди землі від 25.04.2019 року та скасування рішення про державну реєстрацію речового права. Під час розгляду вказаної справи [PERSON] дізналась, що насправді договір від 24.02.2017 року укладено між [PERSON] , який діяв на підставі довіреності, виданої приватним нотаріусом Лозівського районного нотаріального округу Харківської області Завадою М.В. 15 лютого 2017 року, зареєстрованої в реєстрі за №240, від імені [PERSON] , та [PERSON] , тобто поза її волею. В ході розгляду [PERSON] дізналася, що довіреність була видана [PERSON] в порядку передоручення на підставі довіреності від 28.09.2012 року, виданої [PERSON] на його ім?я. Про видання в порядку передоручення нової довіреності [PERSON] не повідомив [PERSON] , та діючи виключно у власних інтересах, поза її волею, 24 лютого 2017 року уклав договір оренди земельної ділянки площею 5,2075 га, кадастровий номер 6323955700:01:000:0218. Рішенням Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 25 листопада 2024 року у цивільній справі № 629/6858/23 у задоволенні позову [PERSON] відмовлено. 12 квітня 2024 року на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Степанчук О.Ю., він придбав у [PERSON] земельну ділянку 6323955700:01:000:0218, номер відомостей про речове право 54551656. Враховуючи вищевикладене, [PERSON] просив визнати недійсним договір оренди земельної ділянки 6323955700:01:000:0218 від 24.02.2017 року. Представником позивача було подано заяву про витребування доказів, в якій він просив витребувати у Солоницівської селищної ради Харківського району Харківської області належним чином завіреної реєстраційної справи по проведенню реєстраційної дії щодо реєстрації права оренди земельної ділянки, площею 5,2075 га, кадастровий номер 6323955700:01:000:0218, розташованої на території Орільської селищної ради Лозівського району, Харківської області. Вказане клопотання було розглянуто у судовому засіданні від 22.05.2025 року та визнано передчасним. Ухвалою від 30.04.2025 року були розглянуті клопотання сторін, залучено [PERSON] до участі у цивільній справі №629/998/25 в якості третьої особи за первісним позовом, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, залучено [PERSON] в якості третьої особи за первісним позовом, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору. Також, в ухвалою позовну заяву третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору - [PERSON] до [PERSON] про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки- прийняти до спільного розгляду в межах справи №629/998/25 з первісним позовом представника [PERSON] - адвоката Кузя Олександра Миколайовича до [PERSON] , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: державний реєстратор КП Постачальник послуг Солоницівської селищної ради Харківської області Богославець Сергій Володимирович, [PERSON] , третя особа, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору: [PERSON] , про визнання недійсною додаткової угоди та скасування рішення про державну реєстрацію додаткової угоди та з зустрічним позовом представника [PERSON] - адвоката Ільченко Ірини Валентинівни до [PERSON] про визнання договору оренди земельної ділянки недійсним. Відповідачу за позовом третьої особи надано час для подання відзиву. 30.04.2025 року до суду надійшла заява про забезпечення позову представника [PERSON] -адвоката Кузя О.М., в якій представник просив вжити заходи забезпечення позову у цивільній справі шляхом: -накладення арешту на земельну ділянку площею 5,2075 га (кадастровий номер 6323955700:01:000:0218), розташовану на території Орільської селищної ради Лозівського району Харківської області, до набрання законної сили рішенням суду у даній справі; -заборонити державним реєстраторам, будь-яких органів (місцевого самоврядування, виконавчих комітетів, місцевих державних адміністрацій, акредитованих підприємств Міністерства юстиції України), Державним кадастровим реєстраторам, уповноваженим на внесення відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру про земельну ділянку, а також нотаріусам та особам, уповноваженим на виконання функцій державних реєстраторів, які мають відповідні повноваження, проводити (здійснювати) будь-які реєстраційні дії щодо земельної ділянки кадастровий номер 5321386900:00:002:0006. Ухвалою від 01.05.2025 року в задоволенні заяви про забезпечення позову було відмовлено. До суду надійшов відзив представника [PERSON] -адвоката Кузя О.М. на позовну заяву третьої особи за первісним позовом, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмету позову, в якому адвокат зазначив, що вимоги [PERSON] є необґрунтованими, суперечать нормам чинного законодавства України, фактичним обставинам справи, судовій практиці, а тому не підлягають задоволенню. Адвокат зазначив, що 28.09.2012 року [PERSON] видала довіреність на імя [PERSON] , строк дії якої закінчується 28.09.2032 року. 15.02.2017 року [PERSON] , діючи на підставі вищевказаної довіреності видав довіреність на представництво [PERSON] у порядку передоручення на імя Олейника М.Я., строк передоручення становив 3 роки, але був обмежений строком дії основної довіреності. Таким чином, [PERSON] та [PERSON] діяли правомірно в межах своїх повноважень. Крім того, представник [PERSON] вказав, що довіреність на його імя була скасована [PERSON] 07.03.2017 року, тобто після передоручення та укладення договору оренди земельної ділянки між [PERSON] , що діяв від імені позивача за зустрічним позовом, та ФОП [PERSON] . Крім того, додав, що додаткової згоди [PERSON] на вчинення правочину за наявності довіреності не потрібно, волевиявлення останньої виражено довіреністю. Вказав представник і про те, що анулювання довіреності в даному випадку автоматично не анулює договір оренди землі. [PERSON] не надано доказів повідомлення [PERSON] про скасування довіреності до укладення договору. Договір оренди відповідає вимогам ЗУ Про оренду землі, державна реєстрація договору 28.02.2017 року підтверджує його юридичну силу, а скасування довіреності не має зворотної сили щодо раніше укладених договорів. Також, представник зазначив, що [PERSON] діяв в межах довіреності, оскільки право передоручення та право укладання договорів оренди від імені [PERSON] було нею прямо передбачено. Представник відповідача за зустрічним позовом вказав, що відсутні докази домовленості між [PERSON] і [PERSON] , спрямованої проти інтересів [PERSON] , докази обману. Адвокат додав, що несплата [PERSON] орендної плати не є підставою для визнання договору оренди недійсним, а може бути підставою для інших правових наслідків, таких як розірвання договору та стягнення заборгованості. Також, вказав, що право власності на землю, яке перейшло до [PERSON] не є підставою для визнання договору оренди недійсним і як покупець він зобовязаний був перевірити наявність обтяжень. Доказів порушення його права як нового власника землі не надано. Зазначив, що викладене у позові [PERSON] виходить за межі вимог первісного позову, оскільки не повязані з захистом його прав як власника. Крім то, вимоги третьої особи повторюють позицію [PERSON] і не містять нових доказів. Враховуючи вищенаведене, просив відмовити у задоволенні позову третьої особи в повному обсязі. 09.07.2025 року представником [PERSON] було подано клопотання про долучення доказів, а саме електронної версії копії реєстраційної справи №1184274063239. Доказ долучено до справи. 17.07.2025 року представником [PERSON] - адвокатом Кузем О.М. було подано клопотання про витребування доказів, а саме оригіналу додаткової угоди від 12.09.2018 року про розірвання договору оренди землі від 24.02.2017 року, зареєстрованого на підставі рішення про реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер:34060841 від 28.02.2017 року. У судовому засіданні 17.07.2025 року адвокат зазначив, що не наполягає на розгляді клопотання, але просив долучити його до матеріалів справи. 17.07.2025 року ухвалою суду у задоволенні клопотань представника Бортника Ю.В. про витребування доказів відмовлено, закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду, встановлено порядок дослідження доказів. Позивач за первісним позовом, відповідача за зустрічним позовом та за позовом третьої особи за первісним позовом, яка заявляє самостійні вимоги щодо суті спору, [PERSON] у судове засідання не зявився, про час, місце і розгляд справи був повідомлений належним чином, про причини неявки не повідомив. У судове засідання представник позивача за первісним позовом, відповідача за зустрічним позовом та за позовом третьої особи за первісним позовом, яка заявляє самостійні вимоги щодо суті спору, [PERSON] - адвокат Кузь О.М. зявився, підтримав позовні вимоги первісного позову та просив їх задовольнити в повному обсязі, вказав, що [PERSON] є орендарем земельної ділянки 6323955700:01:000:0218 згідно з договором оренди землі від 24.02.2017 року, жодної додаткової угоди про розірвання договору оренди він не підписував. Зазначив, що для проведення експертизи з метою встановлення особи, якою було підписано додаткову угоду про розірвання договору, додаткову угоду [PERSON] не надала, в реєстраційній справі щодо проведення реєстраційної дії з реєстрації права та припинення права оренди земельної ділянки 6323955700:01:000:0218 відсутня додаткова угода від 12.09.2018 року. Таким чином, адвокат наголосив на порушенні прав [PERSON] через реєстрацію не укладеної (недійсної) угоди про розірвання договору оренди. В задоволенні зустрічного позову та позову третьої особи просив відмовити. Відповідач за первісним позовом та позивач за зустрічним позовом [PERSON] у судове засідання не з`явилася, про час, місце і розгляд справи була повідомлена належним чином, про причини неявки не повідомила. У судове засідання представник відповідача за первісним позовом та позивача за зустрічним позовом [PERSON] -адвокат Ільченко І.В. зявилася, зазначила, що заперечує проти первісного позову, оскільки додаткова угода була укладена та було здійснено реєстрацію угоди. Вказала, що тлумачення частини третьої статті 203 ЦК України дає підстави стверджувати, що вона застосовується лише тоді, коли існує хоча б якесь волевиявлення учасника правочину. Якщо процес формування його волі відбувся під впливом (тиском) зовнішніх обставин чи факторів, які її деформують, за приписами частини першої статті 215 ЦК України це є підставою для визнання правочину недійсним. З огляду на зміст частини четвертої статті 203, частини першої статті 215, частини першої статті 218 ЦК України закон не пов?язує недійсність правочину з недотриманням установленої для нього обов?язкової письмової форми, частиною якої є підпис сторін. Таким чином, неукладений правочин не може бути визнаний недійсним чи вважатися нікчемним (недійсним у силу вимог закону). Також, адвокат посилалася на те, що [PERSON] вже не є власником та існує новий договір оренди, тобто вимога [PERSON] є не ефективним способом захисту, оскільки це не скасовує укладені в подальшому договори та відновить володіння майном. Щодо зустрічного позову, представник [PERSON] зазначила, що представник не може вчиняти правочин від імені особи, яку він представляє, у своїх інтересах або в інтересах іншої особи, представником якої він одночасно є, за винятком комерційного представництва, а також щодо інших осіб, встановлених законом. [PERSON] повинен був сповістити [PERSON] про проведене передоручення, однак доказів повідомлення матеріали справи не містять. Отже, [PERSON] , вчиняючи передоручення на ім?я [PERSON] та не повідомивши про це довірителя, [PERSON] , мав на меті набути прав орендаря на спірну земельну ділянку, а тому переслідував особисту мету, діяв не в інтересах довірителя, чим порушив права [PERSON] ; водночас заміснику були відомі наміри первинного представника щодо набуття права користування в такий спосіб майном, а тому, укладаючи від імені позивача за зустрічним позовом договір оренди землі від 24.02.2017 року, [PERSON] діяв не в інтересах особи, яку він представляє, а в інтересах [PERSON] . Адвокат просила задовольнити зустрічний позов в повному обсязі. Третя особа за первісним позовом, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, [PERSON] у судове засідання не з`явився, про час, місце і розгляд справи був повідомлений належним чином, про причини неявки не повідомив. У судове засідання з`явився представник третьої особи за первісним позовом, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, [PERSON] - адвокат Свистун А.В., який вказав, що представник не може вчиняти правочин від імені особи, яку він представляє, у своїх інтересах або в інтересах іншої особи, представником якої він одночасно є, за винятком комерційного представництва, а також щодо інших осіб, встановлених законом. Про передоручення [PERSON] повинен був повідомити [PERSON] , однак цього не зробив. [PERSON] , якому він передоручив представництво [PERSON] діяв не в інтересах останньої, а в інтересах самого [PERSON] . Вказав, що позивач за первісним позовом стверджує, що не укладав додаткової угоди про припинення дії договору оренди землі, а отже, договір оренди землі від 24.02.2017 року, на його думку,є чинним. Вказаними діями [PERSON] порушує права та інтереси [PERSON] , як власника спірної земельної ділянки. Враховуючи вказане, адвокат просив відмовити у первісному позові, просив задовольнити зустрічний позов та позов третьої особи. Треті особи за первісним позовом, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, державний реєстратор КП Постачальник послуг Солоницівської селищної ради Харківської області Богославець Сергій Володимирович та [PERSON] у судове засідання не з`явилися, про час, місце і розгляд справи були повідомлені належним чином, про причини неявки не повідомили. Частиною першою статті 2 ЦПК України (далі - ЦПК України) передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Як вбачається з п.п.4,5 ч.5 ст.12 ЦПК України, суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом, а також запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків. Стаття 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до частин першої, другої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси особи, і залежно від встановленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або про відмову в їх задоволенні. На стадії вирішення питання про відкриття провадження у справі суддя не вправі вирішувати питання достатності доказів, поданих позивачем на обґрунтування своїх вимог, а кожна сторона може розпоряджатися своїми процесуальними правами на власний розсуд та несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій, відсутність певних доказів не перешкоджає розгляду справи, за результатами якого вирішується питання про доведеність чи недоведеність пред`явлених позовних вимог, оцінка доказів є можливою виключно на стадії розгляду справи по суті. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вислухавши сторони за первісним, зустрічним позовом та позовом третьої особи, судом було встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини. [PERSON] була власником земельної ділянки площею 5,2075 га, кадастровий номер 6323955700:01:000:0218, яка розташована на території Орільської селищної ради Лозівського району Харківської області, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що підтверджується копією Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ХР № 146352, копією свідоцтва про право на спадщину за заповітом серії ВРО №980163 від 29 грудня 2011 року, та Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна(а.с.7-8, 13, 25, Том 1). Відповідно до копії довіреності від 28.09.2012 року, яку [PERSON] видала на ім?я відповідача [PERSON] , посвідченої приватним нотаріусом Лозівського районного нотаріального округу Харківської області Завадою М.В.(а.с.15, Том 1), [PERSON] уповноважувала останнього бути її представником з усіма необхідними повноваженнями в усіх державних, громадських, господарських та інших органах, підприємствах, установах і організаціях незалежно від підпорядкування, форм власності, галузевої належності, в тому числі в відповідному управлінні земельних ресурсів та уповноваженому органі місцевого самоврядування, у місцевій та/або районній державній адміністрації, в відповідному відділі землевпорядних органів, з усіх без винятку питань, що стосуватимуться її як власника земельної ділянки площею 5,2075 га у межах згідно з планом, яка розташована на території Орільської селищної ради, КСП ім. Свердлова, Лозівського району, Харківської області, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, належить мені на підставі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом, видане [PERSON] , державним нотаріусом Лозівської державної нотаріальної контори Харківської області, 29 грудня 2011 року, за реєстровим № 2-2948, та Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ХР №146352, виданий Лозівською райдержадміністрацією Харківської області, 19 липня 2004 року, зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 233, з відповідною відміткою про перехід права власності державного нотаріуса Лозівської державної нотаріальної контори Харківської області, від 29 грудня 2011 року, та Міськрайонного Управління Держкомзему у м.Лозова Лозівського району Харківської області, зареєстрований в Поземельній книзі 27.02.2012 року, реєстровим №6323955700010000218:3:001; в тому числі з питань підписання та укладання від її імені договору оренди земельної ділянки з будь-якими фізичними чи юридичними особами, на умовах їм відомих, додаткових договорів до раніш укладених договорів, отримувати гроші та/або сільгосппродукцію за оренду земельної ділянки; проводити сільськогосподарські роботи на вище вказаній земельній ділянці, виробляти сільськогосподарську продукцію. Довіреність видана строком на двадцять років і дійсна до двадцять восьмого вересня дві тисячі тридцять другого року, з правом повного або часткового передовіря повноважень третім особам на будь-який термін. Крім того, з копії витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі та копії заповіту від 28.09.2012 року(а.с.18-19, Том 1), [PERSON] на випадок своєї смерті зробила таке розпорядження, а саме заповіла земельну ділянку площею 5,2075 га у межах згідно з планом, яка розташована на території Орільської селищної ради, КСП ім. Свердлова, Лозівського району, Харківської області, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, належить мені на підставі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом, видане [PERSON] , державним нотаріусом Лозівської державної нотаріальної контори Харківської області, 29 грудня 2011 року, за реєстровим № 2-2948, та Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ХР №146352, виданий Лозівською райдержадміністрацією Харківської області, 19 липня 2004 року, зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 233, з відповідною відміткою про перехід права власності державного нотаріуса Лозівської державної нотаріальної контори Харківської області, від 29 грудня 2011 року, та Міськрайонного Управління Держкомзему у м.Лозова Лозівського району Харківської області, зареєстрований в Поземельній книзі 27.02.2012 року, реєстровим №6323955700010000218:3:001, [PERSON] . 15 лютого 2017 року [PERSON] видав довіреність (в порядку передоручення)(а.с.14, 118-119, Том 1), якою уповноважив [PERSON] бути представником з усіма необхідними повноваженнями в усіх державних, громадських, господарських та інших органах, підприємствах, установах і організаціях незалежно від підпорядкування, форм власності, галузевої належності, в тому числі в відповідному управлінні земельних ресурсів та уповноваженому органі місцевого самоврядування, у місцевій та/або районній державній адміністрації, в відповідному відділі землевпорядних органів, з усіх без винятку питань, що стосуватимуться власника земельної ділянки площею 5,2075 га у межах згідно з планом, яка розташована на території Орільської селищної ради, КСП ім. Свердлова, Лозівського району Харківської області, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, належить власнику на підставі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого [PERSON] , державним нотаріусом Лозівської державної нотаріальної контори Харківської області, 29 грудня 2011 року, за реєстровим № 2-2948, та Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ХР №146352, виданий Лозівською райдержадміністрацією Харківської області, 19 липня 2004 року, зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 233, з відповідною відміткою про перехід права власності: державного нотаріуса Лозівської державної нотаріальної контори Харківської області, від 29 грудня 2011 року, та Міськрайонного Управління Держкомзему у м.Лозова і Лозівського району Харківської області, зареєстрований в Поземельній книзі 27.02.2012 року, за реєстровим № 6323955700010000218:3:001; в тому числі з питань підписання та укладання від імені власника договору оренди земельної ділянки з будь?якими фізичними чи юридичними особами, на умовах йому відомих, додаткових договорів до раніш укладених договорів. Довіреність посвідчена приватним нотаріусом Лозівського нотаріального округу Харківської області Завадою М.В. Довіреність видана строком на три роки, на підставі дії основної довіреності, і дійсна до п?ятнадцятого лютого дві тисячі двадцятого року. 24 лютого 2017 року між [PERSON] , що діяв на підставі довіреності від імені орендодавця [PERSON] , виданої приватним нотаріусом Завадою М.В., з одного боку, та орендарем ФОП [PERSON] з другого, укладено договір оренди землі на земельну ділянку площею 5,2075 га, кадастровий номер 6323955700:01:000:0218, яка розташована на території Орільської селищної ради Лозівського району Харківської області, строком на 49 років(а.с.16-17, 113-116, Том 1). Відповідно до копії нотаріально посвідченої заяви [PERSON] від 07.03.2017 року(а.с.112, 216, Том 1), [PERSON] скасувала довіреність, видану нею на імя [PERSON] . Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо земельної ділянки серія та номер ХР № 146352(а.с.7-8, 173-174, Том 1), на підставі Додаткової угоди про розірвання договору оренди землі № б/н від 12.09.2018 року, припинено дію договору оренди землі від 24 лютого 2017 року. За період з 1 кварталу 2017 року по 4 квартал 2020 року [PERSON] орендна плата за користування землею від [PERSON] не надходила, що підтверджується відомостями з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про джерела/суми нарахованого доходу, нарахованого (перерахованого) податку та військового збору(а.с.120-122, Том 1). Факт несплати орендної плати представником [PERSON] не оспорювався. 25.04.2019 року укладено Договір оренди землі між орендодавцем [PERSON] та орендарем «ТОВ «ЛІДЕР-КСВ», в особі директора [PERSON] , на земельну ділянку сільськогосподарського призначення площею 5,2075 га, кадастровий номер 6323955700:01:000:0218, яка розташована на території Орільської селищної ради Лозівського району Харківської області, строком на 20 років, що підтверджується копією договору оренди землі від 24.04.2019 року та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна(а.с.211-212, 217-219, Том 1). 15.04.2024 року договір оренди землі між орендодавцем [PERSON] та орендарем «ТОВ «ЛІДЕР-КСВ», в особі директора [PERSON] , було розірвано, про що свідчить витяг з Державного реєстру речових прав(а.с.211-212, Том 1). Як вбачається з копії договору купівлі-продажу земельної ділянки від 24.04.2024 року(а.с.207-210, Том 1), [PERSON] , що діяв від імені [PERSON] , передав у власність [PERSON] земельну ділянку площею 5,2075 га, кадастровий номер 6323955700:01:000:0218. Відповідно до частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно з частиною першою статті 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до частини другої статті 792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом. Спеціальним законом, яким регулюються відносини, пов`язані з орендою землі, є Закон України "Про оренду землі". Частиною першою статті 4, частиною першою статті 5 Закону України "Про оренду землі" передбачено, що орендодавцями земельних ділянок є громадяни та юридичні особи, у власності яких перебувають земельні ділянки, або уповноважені ними особи. Орендарями земельних ділянок є юридичні або фізичні особи, яким на підставі договору оренди належить право володіння і користування земельною ділянкою. Згідно зі статтею 13 Закону України "Про оренду землі" договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Укладення договору оренди земельної ділянки із земель приватної власності здійснюється за згодою орендодавця та особи, яка згідно із законом вправі набувати право оренди на таку земельну ділянку (частина перша статті 16 Закону України "Про оренду землі"). Відповідно до пункту 2 частини першої статті 208 ЦК України у письмовій формі належить вчиняти правочини між фізичною та юридичною особою, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу. Усно можуть вчинятися правочини, які повністю виконуються сторонами у момент їх вчинення, за винятком правочинів, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, а також правочинів, для яких недодержання письмової форми має наслідком їх недійсність (частина перша статті 206 ЦК України). Частиною першою статті 210 ЦК України передбачено, що правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації. Відповідно до абзацу першого частини першої, абзацу першого частини другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Так, [PERSON] в первісному позові просив визнати недійсною додаткову угоду від 12.09.2018 року про розірвання договору оренди землі від 24.02.20217 року та скасувати рішення про державну реєстрацію додаткової угоди. [PERSON] в зустрічному позові та [PERSON] в позові третьої особи, в свою чергу, просили визнати недійсним договір оренди землі від 24.02.20217 року. Договір оренди землі є консенсуальним договором (орендодавець зобов`язаний передати орендареві земельну ділянку), який встановлює такі права сторін у зобов`язальних правовідносинах: для орендаря - право вимагати передання йому у володіння та користування земельну ділянку; для орендодавця - право на оренду плату та право вимагати використання ділянки відповідно до договору і законодавства. Висновки про те, що договір оренди землі є консенсуальним, містяться у постановах Великої Палати Верховного Суду від 18.04.2023 у справі № 357/8277/19, Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 05.02.2019 у справі № 808/4797/13-а та КЦС ВС від 09.08.2023 у справі № 357/10393/19. Згідно зі ст.204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Згідно з частиною першою статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Відповідно до частин першої-п`ятої статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (стаття 204 ЦК України). Недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування (частина перша статті 216 ЦК України). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц (провадження № 14-499цс19), на яку посилався заявник у касаційній скарзі, зазначено, що відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Зазначена норма кореспондує частинам другій, третій статті 215 ЦК України, висвітлює різницю між нікчемним і оспорюваним правочином і не застосовується до правочинів, які не відбулися, бо є невчиненими. Разом із тим Велика Палата Верховного Суду констатує, що у випадку оспорювання самого факту укладення правочину, такий факт може бути спростований не шляхом подання окремого позову про недійсність правочину, а під час вирішення спору про захист права, яке позивач вважає порушеним шляхом викладення відповідного висновку про неукладеність спірних договорів у мотивувальній частині судового рішення. У 2023 році [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , ТОВ ЛІДЕР-КСВ, третя особа: державний реєстратор КП Постачальник послуг Солоницівської селищної ради Харківської області Богославець Сергій Володимирович, про визнання недійсним договору оренди та скасування рішення про державну реєстрацію речового права, однак рішенням Лозівського міськрайонного суду Харківської області було відмовлено в задоволенні позову у звязку з невірно обраним способом захисту(справа №629/6858/23). Під час судового розгляду у справі №629/6858/23 ухвалою Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 27.02.2024 року було витребувано у державного реєстратора речових прав на нерухоме майно комунального підприємства «Постачальник послуг» Солоницівської селищної ради Харківської області Богославця С.В. справу про державну реєстрацію права оренди земельної ділянки, площею 5,2075 га, кадастровий номер 6323955700:01:000:0218, однак ухвала так і не була виконана. Вищевказане підтверджується копією рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 25.11.2024 року(а.с.28-33, Том 1). На даний час [PERSON] так і не надала додаткової угоди, однак її адвокат в одному з судових засідань пояснила, що термін зберігання додаткової угоди закінчився, та угода не збереглася. Щодо відсутності в матеріалах справи про державну реєстрацію права оренди земельної ділянки вказала, що документи до електронної справи додавав реєстратор, а [PERSON] відповідати за внесення до справи документів реєстратором не може. Крім того, адвокат зазначила, що в реєстраційних справах на даний час не зберігаються оригінали документів, там зберігаються лише відскановані копії.. Відповідно до абзацу 2 ч.5 ст.20 ЗУ Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, з документів, поданих заявником для проведення реєстраційних дій у паперовій формі, виготовляються електронні копії шляхом сканування, які долучаються до заяви, зареєстрованої у Державному реєстрі прав, та до реєстраційної справи в електронній формі. З вищевказаного вбачається, що у реєстраційній справі дійсно не зберігаються оригінали договорів (угод). Як вбачається з п.1 ч.1 ст.2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Відповідно до ст.3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Статтею 26 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" передбачено, що ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав). В реєстр 25.04.2019 року реєстратором було внесено відомості стосовно додаткової угоди 12.09.2018 року про розірвання договору оренди земельної ділянки, укладеної між [PERSON] та [PERSON] , що свідчить про офіційне визнання і підтвердження державою факту припинення договору. Таким чином, відомості в реєстрі підтверджують існування додаткової угоди, однак не його справжність, яка потребує експертної оцінки оригіналу. Позивач за первісним позовом посилається на підробку угоди, однак оригіналу угоди суду не надано, у звязку з чим експертизу провести неможливо. Згідно із ст.109 ЦПК України у разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні. Ч.ч.1,2 ст.16 ЦК України визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Підроблення підпису однієї зі сторін означає, що сторони згоди з будь-яких умов договору не досягали, такий договір є неукладеним. Такий спосіб захисту, як визнання правочину неукладеним, не є способом захисту прав та інтересів, установленим законом. У випадку оспорювання самого факту укладення правочину такий факт може бути спростований не шляхом подання окремого позову про недійсність правочину, а під час вирішення спору про захист права, яке позивач вважає порушеним шляхом викладення відповідного висновку про неукладеність спірних договорів у мотивувальній частині судового рішення (постанова ВП ВС від 16 червня 2020 року у справі №145/2047/16-ц). З урахуванням вищевикладеної позиції, беручи до уваги те, що існування угоди підтверджено відомостями в реєстрі, оригінал угоди не зберігся, зважаючи на посилання [PERSON] про не підписання ним додаткової угоди, суд не вбачає можливості визнати угоду недійсною. Таким чином, виходячи з тверджень позивача про те, що він не підписував угоду про розірвання договору оренди, угода може бути неукладеною, що повністю виключить можливість визнання її недійсною. Так, згідно з положеннями ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Як вбачається зі ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. На підставі ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. \~ \~ \~ \~ З урахуванням вищевикладеного, дослідивши всі докази в їх сукупності, зважаючи на те, що визнання угоди недійсною може вплинути на права нового власника землі та нового орендаря, беручи до уваги сумніви щодо того, що угода є укладеною, враховуючи посилання [PERSON] на те, що угоду він не підписував, що свідчить про недосягнення згоди з усіх істотних умов, суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні позову через відсутність правових підстав для застосування механізму недійсності. Щодо вимоги за зустрічним позовом та позовом третьої особи стосовно визнання недійсним договору оренди землі від 24.02.20217 року, суд вважає за необхідне вказати наступне. Як зазначено в ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно із ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд і має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. У частині першій статті 321 ЦК України також зазначено про непорушність права власності та те, що ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Так, стосовно доводів представника відповідача за первісним позовом про те, що [PERSON] не укладала договір оренди землі із [PERSON] , не висловлювала думку, та договір був укладений без відома в порядку передоручення довіреності, яка була видана [PERSON] [PERSON] , і тому [PERSON] в своїх інтересах уклав договір оренди, що суперечить цивільному законодавству і порушує права [PERSON] , суд зазначає наступне. Як вбачається з матеріалів справи, 23.04.2025 року представником позивача за первісним позовом та відповідача за зустрічним позовом було подано заяву про закриття провадження за зустрічним позовом у звязку з відсутністю предмету спору, в якій він вказав, що оскільки в реєстрі містяться відомості про припинення договору оренди, то відсутній предмет спору, а саме договір, який діє. Зважаючи на висновок, викладений ВП ВС в постанові від 27.11.2018 року у справі № 905/1227/17, про те, що розірваний договір можна визнати недійсним, суд не вбачає підстав для закриття провадження за зустрічним позовом. Так, в ході розгляду справи було встановлено, що відповідно до Довіреності (в порядку передоручення) від 15 лютого 2017 року [PERSON] дійсно уповноважив [PERSON] бути представником з усіма необхідними повноваженнями в усіх державних, громадських, господарських та інших органах ….., з усіх без винятку питань, що стосуватимуться власника земельної ділянки площею 5,2075 га. 24 лютого 2017 року між [PERSON] , що діяв на підставі довіреності, виданої приватним нотаріусом Завадою М.В., з одного боку, та орендар ФОП [PERSON] з другого, укладено договір оренди землі на земельну ділянку площею 5,2075 га, кадастровий номер 6323955700:01:000:0218, яка розташована на території Орільської селищної ради Лозівського району Харківської області, строком на 49 років. Згідно зі статтею 239 ЦК України правочин, вчинений представником, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов?язки особи, яку він представляє. Відповідно до статті 240 ЦК України представник зобов?язаний вчиняти правочин за наданими йому повноваженнями особисто. Він може передати своє повноваження частково або в повному обсязі іншій особі, якщо це встановлено договором або законом між особою, яку представляють, і представником, або якщо представник був вимушений до цього з метою охорони інтересів особи, яку він представляє. Представник, який передав своє повноваження іншій особі, повинен повідомити про це особу, яку він представляє, та надати їй необхідні відомості про особу, якій передані відповідні повноваження (замісника). Невиконання цього обов?язку покладає на особу, яка передала повноваження, відповідальність за дії замісника як за свої власні. Правочин, вчинений замісником, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов?язки особи, яку він представляє. Згідно з частиною третьою статті 244 ЦК України представництво, яке грунтується на договорів, може здійснюватися за довіреністю. Довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Довіреність на вчинення правочину представником може бути надана особою, яку представляють (довірителем), безпосередньо третій особі. Таким чином, довіреність свідчить про наявність між особою, яка її видала, та особою, якій її видано, правовідносин, які є представницькими відносинами. Відповідно до частини третьої статті 238 ЦК України представник не може вчиняти правочин від імені особи, яку він представляє, у своїх інтересах або в інтересах іншої особи, представником якої він одночасно є, за винятком комерційного представництва, а також щодо інших осіб, встановлених законом. Тобто, з метою забезпечення інтересів цієї особи представнику заборонено вчиняти представницький правочин у своїх інтересах або в інтересах іншої особи, представником якої він одночасно є. При цьому словосполучення «у своїх інтересах» потрібно розуміти таким чином, що представник не може вчиняти від імені особи, яку він представляє, правочин щодо себе особисто (тобто бути стороною цього правочину) або іншим шляхом на шкоду інтересам довірителя, в тому числі на користь інших осіб, включаючи і тих, представником яких він одночасно є. Подібних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 25 вересня 2019 року у справі № 727/3501/16-ц, від 19 січня 2021 року у справі № 910/12791/19, від 19 травня 2021 року у справі № 642/7417/18, від 10 листопада 2021 року у справі № 757/50762/18-ц. Однак, як було встановлено до розгляду та в ході розгляду справи №629/6858/23, ні відповідач [PERSON] , ні її представник не звертались до суду з позовом про визнання договору оренди землі від 24 лютого 2017 року недійсним. Крім того, припущення щодо того, що [PERSON] , видавши довіреність в порядку передоручення Олейнику М.Я., діяв в своїх інтересах, чи [PERSON] укладав договір оренди в інтересах [PERSON] , а не [PERSON] , не знайшли свого підтвердження в матеріалах справи, належних та допустимих доказів цього позивачем за зустрічним позовом та позивачем за позовом третьої особи не надано. Щодо посилання представника [PERSON] на неповідомлення останньої про заміну представника в порядку передоручення, суд приходить до такого. Так, як вбачається з довіреності (в порядку передоручення) нотаріусом було розяснено [PERSON] положення ст.240 ЦК України, доказів на підтвердження викладеного в зустрічному позові та позові третьої особи щодо неповідомлення [PERSON] про заміну представника не надано, однак слід зазначити, що в будь-якому випадку сам факт неповідомлення не може бути самостійною підставою для визнання договору оренди недійсним без наявності інших порушень, як і не може свідчити однозначно про те, що Олейник М.Я. діяв не в інтересах [PERSON] . Верховний Суд у постанові від 20.03.2019 у справі №761/34145/16-ц наголосив, що правочини, укладені представником у межах повноважень, визначених довіреністю (включаючи передоручення), є дійсними, якщо інше не доведено стороною, яка оспорює правочин. Так, позивачем за зустрічним позовом та позивачем за позовом третьої особи не надано належних і допустимих доказів того, що [PERSON] діяв поза межами повноважень, передбачених довіреністю від 15.02.2017 року. Твердження представника [PERSON] стосовно того, що остання не надавала згоди на укладення договору оренди землі з [PERSON] не вказують на не правомірність правочину, зважаючи на наступне. Верховний Суд у постанові від 17.10.2018 у справі №910/22447/16 зазначив, що якщо довіреність прямо передбачає право передоручення, представник має право делегувати повноваження іншій особі, а особа, яка видала довіреність, несе відповідальність за дії такого суб?єкта в межах наданих повноважень. Відповідно до частини першої статті 237 ЦК України представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов`язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Так, Верховний Суд у постанові від 04.07.2018 у справі № 910/15372/17 зазначив що для застосування ст. 238 ЦК України необхідно довести, що представник одночасно діяв від імені особи, яку він представляє, і укладав правочин на свою користь, що суперечить волі довірителя. У даній справі при укладенні договору оренди землі, [PERSON] був представником [PERSON] , що свідчить про відсутність підстав вважати, що [PERSON] був представником [PERSON] та одночасно діяв на свою користь. Особа, яка звертається до суду з позовом про визнання недійсним договору повинна довести конкретні факти порушення її майнових прав та інтересів (ОП ВС/КГС у справі 910/12787/17 від 16.10.2020 р.). \~ \~ \~ \~Стосовно тверджень позивача за зустрічним позовом та позивача за позовом третьої особи про несплату [PERSON] орендної плати [PERSON] за час користування землею, суд вказує наступне. \~ \~ \~ \~Згідно з пунктом 34 договору оренди, дія договору припиняється шляхом його розірвання за:-взаємною згодою сторін; -рішенням суду на вимогу однієї із сторін внаслідок невиконання другою стороною обов?язків, передбачених договором, та внаслідок випадкового знищення, пошкодження орендованої земельної ділянки, яке істотно перешкоджає її використанню, а також з інших підстав, визначених законом. Верховний Суд у постанові від 17.10.2018 року у справі №910/22447/16 указав, що невиплата орендної плати є порушенням умов договору, яке може бути підставою для його розірвання (ст. 32 Закону України «Про оренду землі»), стягнення заборгованості (ст. 625 ЦК України) або застосування штрафних санкцій, якщо вони передбачені договором. Однак це не впливає на дійсність договору, якщо він бт укладений із дотриманням вимог закону. Таким чином, враховуючи всі докази в їх сукупності, дослідивши викладене в заявах по суті, суд дійшов висновку про відсутність підстав для визнання договору оренди недійсним у звязку з недоведеністю, а відповідно і для задоволення зустрічного позову та позову третьої особи. Що стосується клопотання представника [PERSON] про застосування строку позовної давності до зустрічного позову, то суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовної вимоги. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє у задоволенні позову через його обґрунтованість. Лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла, і про це зробила заяву інша сторона спору, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності за відсутності поважних причин її пропуску, наведених позивачем (див., зокрема, постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 травня 2018 року у справі № 369/6892/15-ц, від 31 жовтня 2018 року у справі №367/6105/16-ц). Як зазначено вище, суд відмовляє у задоволенні зустрічного позову по суті з підстав того, що представником [PERSON] не надано належних та допустимих доказів недійсності правочину, а несплата орендної плати не є підставою для визнання договору недійсним, а є підставою для його розірвання, однак як вбачається з відомостей з реєстру договір оренди вже було припинено. Таким чином, оскільки в зустрічному позові щодо визнання недійсним договору оренди було відмовлено, відсутні підстави для застосування позовної давності. \~ \~ \~ \~Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Враховуючи вищевказане, зважаючи на всі докази в їх сукупності, суд відмовляє в задоволенні первісного, зустрічного позову та позову третьої особи. Зважаючи на зазначене сторонами в заявах по суті, суд вважає за можливе питання розподілу судових витрат вирішити у порядку визначеному ч.8 ст. 141 ЦПК України. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed