Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-08 00:00:00

Позивачі [PERSON] [PERSON] , [PERSON] звернулися в суд із позовом, який згодом уточнили, до [PERSON] , Байковецької сільської про визнання права власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] , у порядку спадкування та як за членом колишнього колгоспного двору а саме: - за [PERSON] на 13/20 частин спірного будинковолодsння, з яких: 3/10 частин у порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] , 3/20 частин у порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] та 1/5 частин як за членом майна колишнього колгоспного дору; - за [PERSON] на 1/5 частину як за членом майна колишнього колгоспного двору; -за [PERSON] на 3/20 частин спірного будинковолодіння у порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON] . В обґрунтування вимог позивачі вказали, що спірний житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами належав до суспільної групи господарства колгоспний двір, членами якого були: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Відтак, кожному з них належало по 1/5 частки спірного житлового будинку. [INFO] помер [PERSON] . Після його смерті майно успадкували дружина [PERSON] та син [PERSON] . [INFO] помер [PERSON] . Після його смерті майно успадкували мати [PERSON] , дружина [PERSON] та доньки [PERSON] та [PERSON] . [INFO] померла [PERSON] , яка за життя склала заповіт у користь невістки [PERSON] . [PERSON] прийняла спадщину за заповітом. Інші спадкоємців відсутні. Постановою державного нотаріуса Тернопільської районної державної нотаріальної контори їм відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на спірний житловий будинок, у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів. Посилаючись на наведене, просили задовольнити позов. В судове засідання позивачі не з`явились, хоча про час та місце його були повідомлені належним чином. Попередньо їх представник - адвокат Білик Л.С. подала заяву про слухання справи за їх відсутності, позов підтримують та просять задовольнити. Байковецька сільська рада в судове засідання не з`явилась, хоча про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена в установленому законом порядку. Попередньо подала заяву про розгляд справи без її участі, у вирішенні спору покладається на думку суду. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, хоча про час та місце судового засідання був повідомлений в установленому законом порядку. Попередньо його представник [PERSON] подав заяву про визнання позову та слухання справи за його відсутності. Судом встановлено, що 20 листопада 1960 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 13.01.1961 року. Після одруження дружині присвоєно прізвище [PERSON] . 03.11.1990 рок [PERSON] уклав шлюбі із [PERSON] , що стверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 03.11.1990 року. Після одруження дружині присвоєно прізвище [PERSON] . Від даного шлюбу народилось двоє дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 06.03.1991 року та серії [NUMBER] від 24.06.1993 року. Згідно довідки (виписка із погосподарської книги) Байковецької сільської ради Тернопільського району від № 177 від 30.10.2023 року встановлено, що будинковолодіння по [ADDRESS] належало до суспільної групи колгоспний двір, членами якого станом на 15 квітня 1991 року були: голова двору [PERSON] , дружина [PERSON] , син [PERSON] , невістка [PERSON] та внучка [PERSON] . Як слідує з інформаційної довідки за №225 від 16.03.2023 року, виданої Тернопільським районним госпрозрахунковим бюро технічної інвентаризації, по обліку бюро станом на 01.01.2013 року будинковолодіння за [ADDRESS] рахується за [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житловий будинок від 31.05.1989 року. Як слідує з інформаційної довідки про технічний стан нерухомого майна за №226 від 16.03.2023 року, виданої Тернопільським районним госпрозрахунковим бюро технічної інвентаризації, по обліку бюро будинковолодіння за [ADDRESS] рахується за [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Таким чином, наявними у справі матеріалами підтверджено, що спірне будинковолодіння належало до суспільної групи «колгоспний двір», членами якого були голова двору [PERSON] , дружина [PERSON] , син [PERSON] , невістка [PERSON] та внучка [PERSON] . Право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглось після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності всіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Відтак, кожному члену двору, належало по 1/5 частці житлового будинку. [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть від 25.01.1999 року. Після його смерті відкрилася спадщини за законом на належне йому майно, у тому числі на 1/5 частку спірного житлового будинку. 19 березня 2002 року Тернопільською районною державною нотаріальної конторою заведена спадкова справа за № 194 до майна померлого [PERSON] за заявою дружини [PERSON] . Як вбачається з довідки за №158 від 18 липня 2024 року, виданої Байковецькою сільською радою Тернопільського району, на час смерті [PERSON] разом з ним проживали та були зареєстровані у будинковолодінні по [ADDRESS] : дружина [PERSON] син [PERSON] , невіска [PERSON] , внучки [PERSON] та [PERSON] . Таким чином, після смерті [PERSON] спадщину прийняли дружина [PERSON] та син [PERSON] , успадкувавши кожен по 1/10 частки спірного будинковолодіння (1/5/2). Крім того, [PERSON] частково оформила спадкові права отримавши 19 березня 2002 року свідоцтво про право на спадщину за законом на імені акції. Інші спадкоємці до нотконтори не звертались. [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 25.03.2010 року. Після його смерті відкрилася спадщина за законом на належне йому майно, у тому числі на 3/10 (1/5+1/10) частки спірного житлового будинку. 22 вересня 2010 року Тернопільською районною державною нотаріальної конторою до майна [PERSON] заведено спадкову справу за № 377/201. З копії матеріалів спадкової справи встановлено, що мати [PERSON] та донька [PERSON] 22 вересня 2010 року подали до нотаріальної контори заяви про відмову від спадщини після смерті сина [PERSON] . Як вбачається з довідки за №609 від 22.09.2010 року, виданої Байковецькою сільською радою Тернопільського району, на час смерті [PERSON] проживав та був зареєстрований в житловому будинку по [ADDRESS] , разом з ним проживали та були зареєстровані: дружина [PERSON] , доньки [PERSON] та [PERSON] , мати [PERSON] . Дружина [PERSON] та донька [PERSON] 31 серпня 2011 року подали до нотконтори заяви про видачу свідоцтва про право на спадщину на належні [PERSON] автомобіль та земельну ділянку. Інші спадкоємці спадщини не приймали. [PERSON] та [PERSON] частково оформили спадкові права отримавши свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] на земельні ділянки та автомобіль. Таким чином, [PERSON] та [PERSON] після смерті [PERSON] успадкували по 3/20 (3/10/2) частин спірного житлового будинку. Постановою державного нотаріуса Тернопільської районної державної нотаріальної контори від 05 червня 2024 року [PERSON] та [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] на частку спірного будинку у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів. [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 28.11.2022 року. За життя [PERSON] склала заповіт, яким заповіла належний їй житловий будинок по [ADDRESS] та земельну ділянку для будівництва та обслуговування вказаного будинку [PERSON] , що стверджується заповітом посвідченим старостою с. Шляхтинці Тернопільського району 06.03.2018 року, зареєстрованим в реєстрі за № 7-3. 27 квітня 2021 року [PERSON] склала заповіт, посвідчений секретарем виконавчого комітету Шляхтинецької сільської ради 27 квітня 2021 року, зареєстрований в реєстрі за № 9, яким заповіла [PERSON] належну їй земельну ділянку для ведення сільського господарства. 07 березня 2023 року Тернопільською державною нотаріальною конторою до майна померлої [PERSON] заведено спадкову справу за заявою [PERSON] про прийняття спадщини . З довідки відділу «Центр надання адміністративних послуг» Байковецької сільської ради за № 40 від 01.03.2023 року встановлено, що на час смерті [PERSON] , остання проживала та була зареєстрована в житловому будинку по [ADDRESS] , разом з нею проживали та були зареєстровані: невістка [PERSON] , внучки [PERSON] , [PERSON] . 03 квітня 2023 року [PERSON] подав до нотконтори заяву про прийняття спадщини. Постановою державного нотаріуса Тернопільської районної державної нотаріальної контори від 05 червня 2024 року [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON] на частку спірного будинку у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів. Суд, розглянувши справу, дослідивши та оцінивши в сукупності зібрані по справі докази, вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення, виходячи із наступного. Встановлено та підтверджено матеріалами справи, що житловий будинок з надвірними будівлями по [ADDRESS] значиться як колгоспний двір, членами якого станом на 15 квітня 1991 року були: голова двору [PERSON] , дружина [PERSON] , син [PERSON] , невістка [PERSON] та внучка [PERSON] . Відповідно до роз`яснень викладених у п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України за №20 від 22 грудня 1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Таким чином, кожному члену колгоспного двору належить по 1/5 частки спірного житлового будинку. Рішенням державного реєстратора прав на нерухоме майно Байковецької сільської ради від 09 липня 2025 року за № 79825609 [PERSON] та [PERSON] відмовлено у реєстрації права власності на частку майна колишнього колгоспного двору, а саме на житловий будинок по [ADDRESS] , оскільки документ, який посвідчує речове право на земельну ділянку під житловим будинком відсутній. Враховуючи наведене, позовні вимоги [PERSON] та [PERSON] про визнання за ними права власності по 1/5 частки спірного житлового будинку як на частку майна колишнього колгоспного двору підлягають до задоволення. Відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилась не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР 1963 року. Відповідно до вимог п. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України правила ЦК України застосовуються також до спадщини, яка відкрилась, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом. Враховуючи те, що спадщина після смерті [PERSON] відкрилась до 1 січня 2004 року та була фактично прийнята спадкоємцями, застосовуванню підлягають правила Цивільного кодексу Української РСР 1963 року. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 524 ЦК України (ред. 1963 р.), спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Відповідно до вимог ст. 529 Цивільного кодексу Української РСР від 18.07.1963р., при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Згідно з вимогами ст. 549 Цивільного кодексу Української РСР від 18.07.1963р., спадкоємець прийняв спадщину якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном або якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Встановлено та підтверджено матеріалами справи, що єдиними спадкоємцями першої черги за законом, які прийняли спадщину, після смерті [PERSON] є дружина [PERSON] і син [PERSON] , які у встановленому законом порядку прийняли спадщину, шляхом фактичного вступу в управління спадковим майном, оскільки проживали та були зареєстровані разом із спадкодавцем на час смерті у спірного житловому будинку, брали участь в його утриманні. Таким чином, [PERSON] та [PERSON] після смерті [PERSON] успадкували по 1/10 частки спірного житлового будинку. Спадщина після смерті [PERSON] та [PERSON] (померли [INFO] та [INFO] ) відкрилась після 2004 року, а тому застосуванню підлягають норми Цивільного кодексу України 2004 року. Згідно з вимогами ч. 1 ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до вимог ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. В силу вимог ч. 1 ст.1236 ЦК України заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини. В силу вимог ст. 1261 ЦК України у першу чергу на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народженні після його смерті, той з подружжя, який його пережив та батьки. В силу вимог ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно з вимогами ст. ст. 1269, 1270 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1273 ЦК спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. В силу вимог ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно з вимогами ст. 1296 ЦК спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Встановлено, що після смерті [PERSON] відкрилась спадщина за законом на належне йому майно, у тому числі на 3/10 частки спірного житлового будинку (1/5 частка члена колишнього колгоспного двору та 1/10 успадкована після смерті батька). Спадщину після його смерті прийняли дружина [PERSON] та дочка [PERSON] шляхом постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини та частково оформили спадкові права. Мати [PERSON] та донька [PERSON] у встановлений законом строк 22 09.2010 року подали до нотконтори заяви про відмову від спадщини. Інші спадкоємці спадщини не приймали. Таким чином, [PERSON] та [PERSON] після смерті [PERSON] успадкувала належні йому 3/10 частин спірного житлового будинку, кожен по 3/20 частки. Однак, отримати свідоцтво про право на спадщину за законом на спірне будинковолодіння у нотаріуса позивач не можуть, у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів. Після смерті [INFO] [PERSON] відкрилась спадщина за заповітом на спірне будинковолодіння. [PERSON] , в користь якої [PERSON] склала заповіт щодо спірного житлового будинку та земельної ділянки під даним будинком, прийняла спадщину шляхом постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини та 07 березня 2023 року подала до нотконтори заяву про прийняття спадщини. Таким чином, [PERSON] після смерті [PERSON] успадкувала за заповітом належні їй 3/10 частки спірного житлового будинку. Однак, отримати свідоцтво про право на спадщину за законом на спірне будинковолодіння у нотаріуса позивач не може, у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів. За змістом вимог ст. 12 ЗУ «Про власність» (який діяв на час виникнення спірних правовідносин), основою створення власності є праця громадян та громадянин набуває право власності на майно з підстав, не заборонених законом, або отримує в результаті спадщини або здійснення інших угод. Згідно з вимогами ст. 49 ЗУ «Про власність», володіння майном вважається правомірним, якщо інше не було встановлено судом, арбітражним судом, третейським судом. Відповідно до вимог ст. 3 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01 липня 2004 року, права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього закону, виникають з моменту такої реєстрації. Права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав. Відповідно до інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року «Про практику розгляду цивільних справ про спадкування», державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мін`юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами). Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Відповідно до вимог ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Враховуючи вищенаведені вимоги закону та встановленні обставини справи, суд приходить до переконання, що позов слід задовольнити частково та визнати за позивачами право власності на спірне будинковолодіння у наступному порядку: - за [PERSON] на 1/5 частин спірного будинковолодіння, як за членом майна колишнього колгоспного двору; -за [PERSON] на 3/20 частин спірного будинковолодіння у порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON] ; -за [PERSON] на 1/5 частину спірного будинковолодіння, як за членом майна колишнього колгоспного двору; на 3/20 частин у порядку спадкування за законом після смерті чоловіка [PERSON] та на 3/10 частин у порядку успадкування за заповітом після смерті [PERSON] , загалом на 13/20 частин.

Outcome: approved