Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-16 00:00:00

В січні 2025 року [PERSON] в інтересах [PERSON] через підсистему «Електронний суд» звернулася до Обухівського районного суду з позовною заявою про застосування наслідків недійсності нікчемного заповіту. В обґрунтування позову вказала, що позивач є рідною донькою [PERSON] , який помер [INFO] . В установлений законом строк, позивач разом із сестрою [PERSON] , як спадкоємці першої черги за законом, подали заяви про прийняття спадщини в Українську державну нотаріальну контору. На підставі вказаних заяв державним нотаріусом Антонченко О.В. було відкрито спадкову справу № 13/2017 та видано 03.05.2019 року свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/2 частку житлового будинку на ім`я [PERSON] , реєстровий номер 621 та свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/2 частку житлового будинку на ім`я [PERSON] , реєстровий номер 624. Представник зауважила, що при заведенні спадкової справи державним нотаріусом Антонченко О.В. були здійснені усі передбачені законом дії, як то перевірка за даними Спадкового реєстру на наявність заведеної спадкової справи, спадкового договору, заповіту. Вказала, що на момент звернення із заявою про прийняття спадщини, як і на момент відкриття спадкової справи, так і на момент видачі свідоцтв про право на спадщину, у Спадковому реєстрі не було зареєстровано заповіту [PERSON] , 1937 року народження. Однак, в провадженні Обухівського районного суду Київської області перебуває справа № 372/4866/24 за позовом [PERSON] , яка стверджує, що у липні 2024 року дізналася про наявність заповіту від 20.03.2008 року, який склав [PERSON] та заповів житловий будинок їй та [PERSON] . Даний заповіт було посвідчено секретарем Трипільської сільської ради Обухівського району Київської області Хапковою Вірою Іванівною, поза межами сільської ради та зареєстрований у реєстрі нотаріальних дій за № 98. Після виникнення спору про право на спадщину, позивач звернулася до Української державної нотаріальної контори, де відкрита спадкова справа № 13/2017 та отримала Інформаційну довідку зі Спадкового реєстру № 79653337 від 08.01.2025 року з якої вбачається, що заповіт [PERSON] зареєстрований у Спадковому реєстрі за № 48298153 19.10.2009 року Київською обласною філією державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України. Оскільки вказаний заповіт порушує права позивача, як спадкоємця за законом, просить застосувати наслідки недійсності нікчемного заповіту та скасувати державну реєстрацію заповіту. Ухвалою судді від 20.01.2025 року вказану позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, призначено підготовче засідання. 30.01.2025 року [PERSON] подала до суду письмові пояснення, в яких підтвердила обставини викладені позивачем, однак просила відмовити в задоволенні позовних вимог, оскільки заповіт було складено відповідно до вимог законодавства та підписано уповноваженою особою. 31.01.2025 року представник ДП «Національні інформаційні системи» - Лісовський М.Л. подав до суду відзив на позовну заяву, в якому вказав, що Підприємство перевіряє лише дотримання вимог до форми заяв про реєстрацію заповітів та не оцінює їх зміст, оскільки це не входить до їх компетенції. Разом з цим зауважив, що ДП «НАІС» є неналежним відповідачем у даній справі, оскільки підприємство не має право іншим чином, у тому числі на підставі судового рішення, здійснювати скасування реєстрації заповіту, інакше як на підставі заяви органу місцевого самоврядування, у даному випадку Української міської ради. Окрім того, підприємство жодним чином не порушувало прав та законних інтересів позивача. Ухвалою суду від 17.02.2025 року витребувано з Української міської ради копію заповіту [PERSON] та належним чином завірену копію спадкової справи № 13/2017 від Української державної нотаріальної контори. 17.03.2025 року на адресу суду надійшла копія спадкової справи № 13/2017 до майна померлого [INFO] [PERSON] 20.03.2025 року на адресу суду надійшла копія заповіту [PERSON] 20.03.2025 року суд за клопотанням позиача замінив процесуальний статус третіх осіб на відповідачів та залучив до участі у справі третю особу [PERSON] . Ухвалою суду від 14.04.2025 року закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті. Ухвалою суду від 25.08.2025 року витребувано з Експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи та Відділу обслуговування громадян №13 Управління обслуговування громадян Головного управління Пенсійного Фонду України у Київській області Довідку до акту огляду МСЕК серії КИО-І №351765 від 29.05.2009 року, видану на ім`я [PERSON] . В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала та пояснила, що в листопаді 2016 року помер її батько [PERSON] , 1937 року народження. Після його смерті відкрилась спадщина на житловий будинок по [ADDRESS] . В установлений законом строк вона разом з рідною сестрою, третьою особою у справі [PERSON] звернулись до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, як спадкоємці першої черги за законом. В травні 2019 року кожній з них видано свідоцтво на право на спадщину за законом на частку житлового будинку. В липні 2024 року позивач із позову [PERSON] про скасування свідоцтва про спадщину дізналась про наявність заповіту, складеного її батьком 20.03.2008 року на користь онук [PERSON] та [PERSON] , який був посвідчений секретарем Трипільської сільської ради Хапковою В.І. поза межами сільської ради. Вона вважає вказаний заповіт є нікчемним, оскільки батько не повідомив її про складення заповіту. Він був інвалідом з дитинаства, глухонімим, мав вади слуху, не вмів писати та читати, вмів лише проставляти свій підпис. Посвідчення заповіту підписаного сторонньою особою без зазначення для цього підстав, у відсутності особи, яка володіє спеціальними навичками та без свідків свідчать про його нікчемність. Крім того, у заповіті секретарем сільської ради не зазначено місце його посвідчення. Представник позивача позов підтримала та просила задовольнити, підтримавши доводи [PERSON] . Представник відповідача ДП «Національні Інформаційні Системи» Клевко Н.О. в задоволенні позовних вимог до ДП просила відмовити. Пояснила, що реєстрація заповіту була здійснена в 2008 році підприємством, яке на разі не існує. ДП було створено в 2015 році, не є правонаступником реєстратора заповіту. Заповіт посвідчено органом місцевого самоврядування. Реєстрація відбувається на підставі заяви, внесеної реєстратором. Підприємство перевіряє лише заяву за формою, перевірку її змісту не здійснює, поскільки це не відноситься до його компетенції. Підприємством не здійснювалась реєстрація оспорюваного заповіту, а відтак не заподіювалась шкода і відновити права не має змоги. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні заперечила щодо задоволення позову. Пояснила, що заповіт складений дідусем [PERSON] на їх з сестрою користь, оскільки вони були дуже близькі з дідусем і бабусею, часто бували у них. Останні повідомляли про намір залишити їм спадщину. Зазначила, що дідусь хоча і мав певні дефекти мови і слуху, однак всі його добре розуміли. Він був соціально адаптований, працював на роботі, отримував заробітну оплату, звертався до лікарів і в різні інституції для забезпечення своєї життєдіяльності. В дитинстві він возив її до м.Києва, купляв папугу, разом з ним вони також їздили на базар, де дідусь продавав яблука. Дідусь також допомагав людям будувати печі, виготовляв і продавав ножі. Вказані обставини підтверджують можливість його спілкування. Представник відповідача просив відмовити у задоволенні позову з підстав його недоведеності та необгрунтованості. Третя особа [PERSON] щодо задоволення позову заперечила, пояснила, що оспорюваний заповіт виражає волю її батька, який хоч і мав певні вади здоров`я, разом з тим його можна було легко зрозумити. Він давав собі сам раду, працював, отримував заробіну плату, господарював, ходив до магазину, робив покупки, оформляв документи. Вона з дітьми, відповідачами у справі, майже постійно була з батьками, допомагала їм по господарству, піклувалася та підтримувала їх. Свідок [PERSON] суду показала, що [PERSON] доводилась двоюрідною сестрою. Він був глухонімий, інвалід з дитинства, ніде не вчився. В селі його розуміли, призвичаїлися всі. Він працював, ходив до магазину. Про факт заповіту нічого не знала так як він їй не повідомляв. Допитана як свідок позивач [PERSON] пояснила, що батько був глухонімий, читати і писати не вмів. Ходив на роботу, до магазину, в лікарню, з людьми спілкувався примітивно. Про заповіт вона дізналася в грудні 2023 року від сестри. Представники Української міської ради та Української лержавної нотаріальної контори до суду не з`явивлись, в поданих клопотаннях просили вирішити спір у їх відсутність. Суд, вислухавши сторони, їх представників, свідків, дослідивши письмові докази та матеріали справи, встановив наступні обставини. [INFO] помер [PERSON] , 1937 року народження, після смерті якого відкрилася спадщина на житловий будинок з господарськими спорудами по [ADDRESS] . 28 січня 2017 року за заявами [PERSON] та [PERSON] , доньок спадкодавця, які є спадкоємцями першої черги за законом Українською міською державною нотаріальною конторою заведено спадкову справу №13/2017 року. 03 травня 2019 року державним нотаріусом Української міської державної нотаріальної контори Савіцькій А.І. та [PERSON] видано свідоцтво про право на спадщину за законом кожній на 1/2 частку жилого будинку, що знаходиться за адресою [ADDRESS] , що належав померлому згідно зі свідоцтвом про право власності на нерухоме майно, виданого Трипільською сільською радою 19.09.2011 року на підставі рішення виконкому Трипільської сільської ради від 30.08.2011 року №3. Права власності зареєстроване в КП КОР «Обухівське бюро технічної інвентаризації», книга №4? номер запису 1308, реєстраційний номер 27589045. Разом з тим, судом встановлено, що 20.03.2008 року секретарем Трипільської сільської ради Хапковою В.І. посвідчено заповіт, за змістом якого [PERSON] все своє майно де б воно не було і з чого б воно не складалося, і все те, що буде належати йому на момент його смерті і на що він за законом матиме право заповів своїм онукам [PERSON] та [PERSON] . У тексті заповіту зазначено, що «На моє прохання і в моїй присутності заповіт складено секретарем Трипільської сільської ради. За хворого [PERSON] заповіт підписано [PERSON] , особу якої встановлено.» Міститься підпис та далі в ньому зазначено, що «Цей зповіт посвідчено мною, секретарем Трипільської сільської ради Хапковою Вірою Івнівною о 11 год. 40 хв. Заповіт записано мною, секретарем зі слів заповідача. Особу заповідача встановлено, дієздатність перевірено. Заповіт до підписання прочитано вголос. За хворого [PERSON] заповіт підписано [PERSON] .» Вказаний заповіт зареєстровано в Спадковому реєстрі 19.10.2009 року Київською обласною філією державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України. При цьому в інформації про заповідача допущено помилку в прізвищі та зазначено « [PERSON] ». Відповідно до довідки №1 від 27.11.2024 року Трипільської Амбулаторії Загальної практики сімейної медицини виданої [PERSON] , 1937 року народження с.Трипілля про те, що за період спостереження в Трипільській медичній амбулаторії він дійсно був глухонімим від народження. Згідно довідки до огляду МСЕК №351765 від 29.05.2009 року [PERSON] , 1937 р.н., має другу групу інвалідності з 28.05.2009 року, огляд черговий, причина інвалідності інвалідність з дитинства по слуху довічно. Може працювати в спеціально створених умовах. Діагноз МСЕК вроджена глухонімота. Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (стаття 1217 ЦК України). Заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті (стаття 1233 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст. 1257 ЦК України, заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. Відповідно до частини другої статті 1248 ЦК України нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним. Вимоги до форми заповіту, передбачені нормами\~ст. 1247 ЦК України, названі загальними, тому що вони стосуються як випадків посвідчення заповіту нотаріусом, так і іншими особами, яким законом надані такі повноваження. Згідно з частинами першою-третьою статті 1247 ЦК України заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої статті 207 цього Кодексу. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 цього Кодексу. Частиною четвертою статті 207 ЦК України визначено, що, якщо фізична особа у зв`язку з хворобою або фізичною вадою не може підписатися власноручно, за її дорученням текст правочину у її присутності підписує інша особа. Підпис іншої особи на тексті правочину, що посвідчується нотаріально, засвідчується нотаріусом або посадовою особою, яка має право на вчинення такої нотаріальної дії, із зазначенням причин, з яких текст правочину не може бути підписаний особою, яка його вчиняє. Статтею 1253 ЦК України передбачена можливість посвідчення заповіту при свідках, яке відбувається за бажанням заповідача. У випадках, встановлених абзацом третім частини другої статті 1248 і статтею 1252 цього Кодексу, присутність не менш як двох свідків при посвідченні заповіту є обов`язковою. Станом на 20.03.2008 року діяла Інструкція про порядок вчинення нотаріальних дій посадовими особами виконавчих комітетів сільських, селищних, міських Рад народних депутатів України, затверджена\~наказом Міністерства юстиції України № 22/5 від 25.08.94, яка втратила чинність у 2011 році. Так відповідно до п. 8 цієї Інструкції, нотаріальні\~\~дії\~\~вчиняються в приміщенні виконавчого комітету сільської, селищної, міської Ради народних депутатів. В окремих випадках, коли громадянин не може з`явитися в зазначене приміщення, а також коли того вимагають особливості посвідчуваної угоди,\~ нотаріальні\~ дії\~ можуть бути вчинені поза вказаним приміщенням. Якщо нотаріальна дія вчиняється поза приміщенням виконавчого комітету, то в посвідчувальному написі на документі і в реєстри нотаріальних дій записується місце вчинення нотаріальної дії (на дому, в лікарні, на підприємстві, установі, організації та ін.) із зазначенням адреси, а також причини цього. За п. 12, 13 Інструкції, при посвідченні заповітів чи довіреностей з`ясовується дієздатність громадян та перевіряється правоздатність юридичних осіб, від імені яких посвідчуються довіреності. У разі посвідчення довіреності представником перевіряються його повноваження. Нотаріально посвідчувані заповіти, довіреності, заяви та інші документи підписуються у\~\~присутності\~\~посадової\~\~особи виконавчого комітету, яка вчиняє нотаріальну дію. Якщо заповіт, довіреність, заява чи інший документ підписано за відсутності цих посадових\~\~осіб, громадянин повинен особисто підтвердити, що документ підписаний ним. Посадова особа виконавчого комітету, яка вчиняє нотаріальні дії, може не вимагати кожного разу з`явлення відомих їй посадових осіб підприємств, установ і організацій, якщо вона має зразки підписів цих посадових осіб, одержані при особистому зверненні, а справжність їх підписів не викликає сумніву. Якщо громадянин внаслідок фізичної вади, хвороби або з інших поважних причин\~ не\~ може\~власноручно\~\~підписати\~\~заповіт, довіреність, заяву чи інший документ, за його довіреністю і в його присутності та в присутності посадової особи виконавчого комітету, яка вчиняє нотаріальні дії, заповіт, довіреність, заяву чи інший документ може підписати інший громадянин. Про причини, з яких громадянин, заінтересований у вчиненні нотаріальної дії, не міг підписати документ, зазначається у посвідчувальному написі. Заповіт чи довіреність не може підписувати особа, на користь якої їх посвідчено. Якщо громадянин, який звернувся за вчиненням нотаріальної дії, неписьменний або сліпий, посадова особа виконавчого комітету, крім того, зобов`язана прочитати йому текст документа і зробити про\~\~це на документі відмітку. Якщо сліпий громадянин письменний, він сам підписує документ. Якщо глухий, німий або глухонімий громадянин, що звернувся за вчиненням нотаріальної дії, письменний, він сам прочитує документ і власноручно підписує його. Якщо такий громадянин неписьменний, при вчиненні нотаріальної дії обов`язково повинна бути присутня письменна особа, яка може порозумітися з ним і засвідчити своїм підписом, що зміст заповіту, довіреності, заяви чи іншого документа відповідає волі глухого, німого або глухонімого громадянина, який бере участь у цій нотаріальній дії. Отже, чинним законодавством не передбачена обов`язкова вимога щодо посвідчення заповіту при свідках у випадку неможливості його підписання особисто заповідачем внаслідок хвороби. Відповідно до частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України). Як на підставу своїх вимог позивач, в т.ч. покликалась на те, що [PERSON] був глухонімим, не вмів писати та читати. Стверджує, що з врахуванням глухонімоти спадкодавця при посвідчені заповіту обов`язково мала бути присутньою особа, яка володіє мовою жестів (сурдоперекладач), а також два свідки, які могли б посвідчити волю заповідача. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] протягом всього життя у побуті обслуговував себе самостійно, був працевлаштованим, отримував заробітну плату, здійснював покупки у магазині, звертався до медзакладів, оформляв правовстановлючі документи, пенсію без допомоги сурдоперекладача. Вказані обставини встановлені з пояснень сторін та свідків [PERSON] , [PERSON] . В ході розгляду справи, позивач не надала належних та допустимих доказів на підтвердження тієї обставини, що [PERSON] на момент посвідчення оспорюваного заповіту не міг його прочитати. Наявні в матеріалах справи медичні документи достеменно не підтверджують вказану обставину. Посилання представника позивача на письмові пояснення [PERSON] , направлені на адресу суду є безпідставними, оскільки така особа безпосередньо судом як свідок не допитувалась, від її допиту сторона позивача відмовилась. Надані стороною позивача суду докази щодо діагнозу заповідача, на переконання суду, не спростовують можливості [PERSON] на реалізацію його конституційних прав, щодо вираження своєї особистої волі, яка відображається в заповіті, що оскаржується. Будь-яких доказів на підтвердження доводів про те, що заповідач [PERSON] був недостатньо інтегрований в суспільство, погано орієнтувався у своїх правах і обв`язках, користувався послугами перекладача жестової мови не знаходить свого підтвердження у в ході розгляду справи. Доказів того, що заповіт складений на відповідачів [PERSON] та [PERSON] не було вільним і не відповідало волі заповідача суду не надано. При цьому суд враховує, що у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі №129/1033/13-ц зроблено висновок про те, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює. для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізвати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджувальної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто, певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип загальності втрачає сенс. Щодо місця склавдення заповіту. Під змістом правочину у доктрині та судовій практиці розуміється сукупність умов, викладних у ньому. Аналіз положень книги 6 ЦК України дозволяє стверджувати, що зміст заповіту складає розпорядження заповідача відносно належних йому прав та обов`язків. Тобто розпорядження, як правило, про призначення спадкоємців та розподілу між ними належних спадкодавцю прав та обов`язків. Натомість «місце складення заповіту» за сутністю відмінна від розпоряджень спадкодавця, спрямованих на визначення юридичної долі його прав та обов`язків. «Місце складення заповіту» не належить до форми та змісту заповіту, а по своїй суті є реквізитом заповіту. Відсутність у заповіті вказівки на місце його складення не має наслідком його недійсність (нікчемність або оспорюваність). Постанова КЦС ВС від 06.07.2022 року у справі №681/196/20. З огляду на недоведеність нікчемності оспорюваного заповіту у зв`язку з недотриманням вимог закону щодо його форми та посвідчення, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed