Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-15 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу. Свою позовну вимогу він мотивує тим, що з відповідачем перебуває у зареєстрованому шлюбі з 10 липня 2012 року, від сумісного життя малолітніх та неповнолітніх дітей не мають. Спільне життя з відповідачем не склалося, через відсутність взаєморозуміння, різні погляди на сімейне життя. Шлюбні відносини фактично припинені з січня 2025 року, спільного господарства не ведуть. Вважає, що примирення та подальше збереження шлюбу між ними неможливі. В позасудовому порядку відповідач не бажає розірвати шлюб, тому він вимушений звернутися до суду. Просить розірвати шлюб між ним та відповідачем, зареєстрований 10 липня 2012 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м.Артемівську Артемівського міськрайонного управління юстиції у Донецькій області, актовий запис №184. Позивач в судове засідання не з`явився, але в позовній заяві просить розглядати справу без участі позивача, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує проти ухвалення заочного рішення, строк на примирення просить не надавати. Відповідач в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася своєчасно та належним чином. Згідно вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши письмові докази, вважає, що позов підлягає повному задоволенню з наступних підстав. Так, в судовому засіданні встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 10 липня 2012 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м.Артемівську Артемівського міськрайонного управління юстиції у Донецькій області, актовий запис №184. Від сумісного життя сторони малолітніх або неповнолітніх дітей не мають. Як видно з позовної заяви, в сім`ї немає взаємопорозуміння та взаємоповаги, шлюбні відносини припинені, спільного господарства не ведуть, мешкають окремо. Сумісне життя не склалося, тобто характер сформованих відносин у родині є таким, що подальше спільне проживання та збереження шлюбу є неможливим. Позивач наполягає на розірвані шлюбу та не бачить можливості примирення. Таким чином, суд приходить до висновку, що зареєстрований між сторонами шлюб може бути розірваний за рішенням суду, оскільки подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу є неможливим і буде суперечити інтересам сторін. Головними мотивами, з яких суд визнав збереження сім`ї неможливим є ініціатива позивача, тобто звернення до суду з позовом про розірвання шлюбу, та обставини викладені у позовній заяві, а саме небажання позивача підтримувати подружні відносини з відповідачем. Відповідно до ч. 2 ст. 16 Загальної декларації ООН з прав людини, ст. 51 Конституції України, ч.1 ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Згідно ч.1 ст. 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до п. 10 Постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» № 11 від 21 грудня 2007 року проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Позивач в позовній заяві просив понесені судові витрати зі сплати судового збору залишити за позивачем. Враховуючи викладене, суд вважає за можливе судові витрати у справі залишити за позивачем.

Outcome: approved