Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-09 00:00:00

Позивач звернувся з позовною заявою, якою просив стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитними договорами від 04.11.2022 № 1010666997; від 13.12.2022 №1010921597 та від 28.07.2023 №1012423687 в загальному розмірі 165518, 53 грн та судові витрати. В обґрунтування позову зазначено, що між АТ «Перший український міжнародний банк» (далі Банк) та відповідачем укладено кредитний договір № 1010666997 від 04.11.2022, на підставі якого відповідачу видано кредит у сумі 50745, 97 грн, кредитний №1010921597 від 13.12.2022, на підставі якого відповідачу видано кредит у сумі 25019, 62 грн, кредитний №1012423687 від 28.07.2023, на підставі якого відповідачу видано кредит у сумі 66490, 75 грн. Відповідач не виконує взяті на себе кредитні зобов`язання, у зв`язку з чим станом на 09.04.2025 утворилась заборгованість: - за кредитним договором № 1010666997 від 04.11.2022 - в розмірі 54142, 72 грн., з яких: 39400, 80 грн. заборгованість за кредитом; 6,19 грн. заборгованість процентами; 14735,73 грн. заборгованість за комісією; - за кредитним договором №1010921597 від 13.12.2022 - в розмірі 23635, 36 грн., з яких: 17679,92 грн. заборгованість за кредитом; 1,13 грн. заборгованість процентами; 5954,31 грн. заборгованість за комісією; - за кредитним договором №1012423687 від 28.07.2023 - в розмірі 87740, 45 грн., з яких: 66490,75 грн. заборгованість за кредитом; 10, 82 грн. заборгованість процентами; 21238, 88 грн. заборгованість за комісією. Ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 19.08.2025 відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення сторін (а.с. 61). Від відповідача відзиву на позовну заяву не надходило, клопотань про продовження/поновлення строку для надання відзиву не надходило. Копію ухвали про відкриття провадження, копії позовної заяви з додатками було направлено відповідачу в порядку, визначеному ЦПК України, однак матеріали, що направлялися відповідачу, повернулися до суду неврученими адресату з відміткою «за закінченням терміну зберігання». З урахуванням викладеного, відсутності клопотань сторін про призначення розгляду справи в судовому засіданні, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними у справі матеріалами. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Встановлено, що 04.11.2022 між позивачем та [PERSON] підписано заяву № 1010666997 про приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, на підставі якого відповідачу Банком видано кредит у розмірі 50745, 97 грн строком на 36 місяців з процентною ставкою 0,01%, комісією в розмірі 1,4 %. Підписанням такої заяви відповідач беззаперечно підтвердив, що прийняв Публічну пропозицію АТ «ПУМБ» на укладення Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб (а.с. 12-13). Сторонами підписано паспорт споживчого кредиту (зворот а.с. 13). На виконання умов договору позивач перерахував відповідачу кредитні кошти в сумі 50745, 97 (зворот а.с. 36). Згідно розрахунку заборгованості заборгованість за кредитним договором № 1010666997 станом на 09.04.2025 становить 54142, 72 грн., з яких: 39400, 80 грн. заборгованість за кредитом; 6,19 грн. заборгованість процентами; 14735,73 грн. заборгованість за комісією (а.с. 38-39). 13.12.2022 між позивачем та відповідачем підписано заяву №1010921597 про приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, на підставі якого відповідачу Банком видано кредит у розмірі 25019, 62 грн строком на 24 місяці з процентною ставкою 0,01 % річних, розмір комісії за обслуговування кредитної заборгованості 1,4%. Підписанням такої заяви відповідач беззаперечно підтвердив, що прийняв Публічну пропозицію АТ «ПУМБ» на укладення Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб (а.с. 14-15). Сторонами підписано паспорт споживчого кредиту (зворот а.с. 15). Перерахування кредитних коштів за таким договором підтверджується платіжною інструкцією (зворот а.с. 37). Згідно розрахунку заборгованості заборгованість за кредитним договором №1010921597 станом на 09.04.2025 становить 23635, 36 грн., з яких: 17679,92 грн. заборгованість за кредитом; 1,13 грн. заборгованість процентами; 5954,31 грн. заборгованість за комісією (зворот а.с. 39- а.с. 40). 28.07.2023 між позивачем та відповідачем підписано заяву №1012423687 про приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, на підставі якого відповідачу Банком видано кредит у розмірі 66490, 75 грн строком на 48 місяців з процентною ставкою 0,01 % річних, розмір комісії за обслуговування кредитної заборгованості 1,6%. Підписанням такої заяви відповідач беззаперечно підтвердив, що прийняв Публічну пропозицію АТ «ПУМБ» на укладення Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб (а.с. 16-17). Сторонами підписано паспорт споживчого кредиту (зворот а.с. 18). Перерахування кредитних коштів за таким договором підтверджується платіжною інструкцією (зворот а.с. 37). Згідно розрахунку заборгованості заборгованість за кредитним договором №1012423687 станом на 09.04.2025 становить 87740, 45 грн., з яких: 66490,75 грн. заборгованість за кредитом; 10, 82 грн. заборгованість процентами; 21238, 88 грн. заборгованість за комісією (а.с. 41-42). До матеріалів позовної заяви долучено виписку по особовому рахунку відповідача, з якої встановлено факт зарахування кредитних коштів, а також те, що відповідач користувався такими коштами на власний розсуд (зворот а.с. 42 а.с. 46). Пунктом 2.2.5 Розділу І публічної пропозиції ПАТ «ПУМБ» на укладення договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб (у новій редакції, що діє з 15.03.2021) передбачено, що підписанням Заяви на приєднання до Договору, Клієнт беззастережно підтверджує, що на момент укладення Договору Клієнт ознайомився з повним текстом Договору (в тому числі Тарифами), повністю зрозумів його зміст та погоджується зі всіма умовами Договору. 10.04.2025 позивач звертався до відповідача з письмовою вимогою про повернення заборгованості за кредитними договорами, однак на момент звернення до суду з позовною заявою така заборгованість [PERSON] не погашена (а.с. 34). В частинах першій, другій статті 207 ЦК України визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628, 629 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами. У силу частини першої статті 638\~ЦК України договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Згідно з частиною першою статті 1054\~ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. У частинах першій, третій статті 509\~ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. У статтях 525, 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов забороняється. Згідно зі ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. За правилами ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Частиною 1 ст. 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». Згідно з пунктом 6 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Водночас одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти догові (пункт 12 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію»). Відповідно до частини третьої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини четверта статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Згідно з частиною шостою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. За правилом частини восьмої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає порядок підписання угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Укладання договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину. В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Згідно з статтею 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» платіжною картою є електронний платіжний засіб у вигляді емітованої в установленому законодавством порядку пластикової чи іншого виду карти, що використовується для ініціювання переказу коштів з рахунка платника або з відповідного рахунка банку з метою оплати вартості товарів і послуг, перерахування коштів зі своїх рахунків на рахунки інших осіб, отримання коштів у готівковій формі в касах банків через банківські автомати, а також здійснення інших операцій, передбачених відповідним договором. Держателем такого платіжного засобу є фізична особа, яка на законних підставах використовує спеціальний платіжний засіб для ініціювання переказу коштів з відповідного рахунку в банку або здійснює інші операції із застосуванням зазначеного спеціального платіжного засобу. Неналежним переказом для цілей цього Закону вважається рух певної суми коштів, внаслідок якого з вини ініціатора переказу, який не є платником, відбувається її списання з рахунка неналежного платника та/або зарахування на рахунок неналежного отримувача чи видача йому суми переказу в готівковій чи майновій формі. Неналежним платником є особа, з рахунка якої помилково або неправомірно переказана сума коштів, а неналежним отримувачем - особа, якій без законних підстав зарахована сума переказу на її рахунок або видана їй у готівковій формі. Відповідачем не спростовано доказів, наданих представником позивача. Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц). Такий підхід узгоджується з судовою практикою Європейського суду з прав людини, який у рішенні від 23 серпня 2016 року у справі «Дж. К. та інші проти Швеції» («J. K. AND OTHERS v. SWEDEN») зазначив, що «у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування «поза розумним сумнівом» («beyond reasonable doubt»). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням «балансу вірогідностей». Суд повинен вирішити, чи існує вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри». Положення чинного законодавства України не забороняють банку встановлювати комісію за розрахунково-касове обслуговування. Разом з тим до загальних засад цивільного законодавства належать справедливість, добросовісність та розумність (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України). Дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними, тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 18 Закону № 1023-XII продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Разом з тим, в пункті 4 заяви №1010666997 про приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб від 04.11.2022 комісія за обслуговування кредитної заборгованості визначена в розмірі 1,4 % щомісяця протягом 36 місяців, а в п. 5 паспорта такого кредиту 710, 44 грн щомісяця, що становить 25575, 84 грн за весь строк користування кредитом. Встановивши у кредитному договорі сплату комісії за обслуговування кредитної заборгованості в розмірі 710, 44 щомісяця, що складає 25575, 84 грн, банк не зазначив/не повідомив, які саме послуги за вказану плату надаються позичальнику, а розмір такої комісійної винагороди, з огляду на обставини справи (зокрема, розмір кредиту та процентів), вносить істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживачу, що в сукупності свідчить про те, що оспорювані умови кредитного договору є несправедливими. При цьому, комісія за обслуговування кредитної заборгованості 710, 44 грн в місяць (усього за 36 місяців 25575, 84 грн) перевищує половину розміру самого кредиту, отриманого позивачем (50745, 97 грн), що вочевидь не можна визнати справедливим та розумним. Крім цього, в пункті 5 заяви №1010921597 від 13.12.2022 про приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб комісія за обслуговування кредитної заборгованості визначена в розмірі 1, 4 % щомісяця протягом 24 місяців, а в п. 5 паспорта такого кредиту 350, 27 грн щомісяця, що становить 8406, 48 грн за весь строк користування кредитом. Встановивши у кредитному договорі сплату комісії за обслуговування кредитної заборгованості в розмірі 350, 27 щомісяця, що складає 8406, 48 грн, банк не зазначив/не повідомив, які саме послуги за вказану плату надаються позичальнику, а розмір такої комісійної винагороди, з огляду на обставини справи (зокрема, розмір кредиту та процентів), вносить істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживачу, що в сукупності свідчить про те, що оспорювані умови кредитного договору є несправедливими. При цьому, комісія за обслуговування кредитної заборгованості 350, 27 грн в місяць (усього за 24 місяці - 8406, 48 грн) є третиною розміру самого кредиту, отриманого позивачем (25019, 62 грн), що вочевидь не можна визнати справедливим та розумним. Крім цього, в пункті 5 заяви №1012423687 від 28.07.2023 про приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб комісія за обслуговування кредитної заборгованості визначена в розмірі 1, 6 % щомісяця протягом 48 місяців, а в п. 5 паспорта такого кредиту 1063, 85 грн щомісяця, що становить 51064, 80 грн за весь строк користування кредитом. Встановивши у кредитному договорі сплату комісії за обслуговування кредитної заборгованості в розмірі 1063, 85 грн щомісяця, що складає 51064, 80 грн, банк не зазначив/не повідомив, які саме послуги за вказану плату надаються позичальнику, а розмір такої комісійної винагороди, з огляду на обставини справи (зокрема, розмір кредиту та процентів), вносить істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживачу, що в сукупності свідчить про те, що оспорювані умови кредитного договору є несправедливими. При цьому, комісія за обслуговування кредитної заборгованості 1063, 85 грн в місяць (усього за 48 місяців - 51064, 80 грн) значно перевищує половину розміру самого кредиту, отриманого позивачем (66490, 75 грн), що вочевидь не можна визнати справедливим та розумним. Позивач не був позбавлений можливості надати докази на підтвердження справедливості умов договорів щодо встановлених комісій, зокрема зазначити перелік та обсяг послуг, які надаються позичальнику за таку плату. Разом з тим, наявні в матеріалах справи документи взагалі не містять будь-якого опису послуг з розрахунково-касового обслуговування, за які банком встановлена комісія. Тому в контексті обставин даної справи, а також характеру спірних правовідносин, суд вважає дані умови кредитного договору нікчемними. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що позивачем надано достатні та належні докази на підтвердження порушення відповідачем умов кредитних договорів та існування заборгованості за тілом кредитів та відсотками, зазначеними в позовній заяві, та задовольняє заявлені вимоги частково. Так, оскільки судом визнано умови кредитного договору №1010666997 від 04.11.2022 щодо визначення розміру комісії нікчемними, суд відмовляє в задоволені вимоги щодо стягнення заборгованості за комісією в заявленому позивачем розмірі 25575, 84 грн та стягує заборгованість за таким договором в розмірі 39406, 99 грн, з яких заборгованість за тілом кредиту 39400, 80 грн та заборгованість за процентами 6, 19 грн. Оскільки судом визнано умови кредитного договору №1010921597 від 13.12.2022 щодо визначення розміру комісії нікчемними, суд відмовляє в задоволені вимоги щодо стягнення заборгованості за комісією в заявленому позивачем розмірі 8406, 48 грн та стягує заборгованість за таким договором в розмірі 17681, 05 грн, з яких заборгованість за тілом кредиту 17679, 92 грн та заборгованість за процентами 1, 13 грн. Оскільки судом визнано умови кредитного договору №1012423687 від 28.07.2023 щодо визначення розміру комісії нікчемними, суд відмовляє в задоволені вимоги щодо стягнення заборгованості за комісією в заявленому позивачем розмірі 21238, 88 грн та стягує заборгованість за таким договором в розмірі 66501, 57 грн, з яких заборгованість за тілом кредиту 66490, 75 грн та заборгованість за процентами 10, 82 грн. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Крім того, на підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судові витрати пропорційно до розміру задоволених вимог, а саме судовий збір в сумі 1808, 76 грн.

Outcome: partial