Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-14 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом, посилаючись на ту обставину, що 05.04.2024 року між ТОВ «1Безпечне агенство необхідних кредитів» (первісний кредитор) та [PERSON] було укладено договір позики № 226287. Згідно з п. 1 договору позики, позикодавець зобов`язується передати позичальнику у власність грошові кошти на погоджений умовами договору строк, шляхом їх перерахування на банківський картковий рахунок позичальника, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів у день закінчення строку позики, або достроково, та сплатити позикодавцю плату (проценти) від суми позики. Підписанням цього договору позики відповідач підтверджує, що він ознайомився на сайті з повною інформацією щодо позикодавця та його послуг, що передбачена ст. 12 ЗУ «Про фінансові послуги да державне регулювання ринків фінансових послуг». 14.06.2021 року між ТОВ «1Безпечне агенство необхідних кредитів» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладеного договір факторингу № 14/06/21, у відповідності до умов якого ТОВ «1Безпечне агенство необхідних кредитів» передає (відступає) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні ТОВ «1Безпечне агенство необхідних кредитів» права вимоги до боржників, вказаними у реєстрі боржників. Відповідно до реєстру боржників № 29 від 19.08.2024 року до договору факторингу № 14/06/21 від 14.06.2021 ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 20250,00 грн, з яких: 6000,00 грн сума заборгованості за основною сумою боргу; 2250,00 грн сума заборгованості за відсотками, 12000,00 грн заборгованість за пенею. Відповідач не виконав свого зобов`язання всупереч умов договору. З моменту отримання права вимоги до відповідача позивачем не здійснювалося нарахування штрафних санкцій. Таким чином, [PERSON] має непогашену заборгованість перед ТОВ «ФК «ЄАПБ» за договором позики №2262687 в розмірі 20250,00 грн. На підставі викладеного позивач просить стягнути з [PERSON] заборгованість за договором позики у розмірі 20250,00 грн та стягнути з відповідача понесені судові витати. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 11.08.2025 року у справі відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін та призначено судовий розгляд. 15.08.2025 року від представника відповідача [PERSON] до суду надійшов відзив на позовну заяву, сформований в системі «Електронний суд», в якому зазначає, що відповідач зі змістом позовної заяви позивача не погоджується, вважає заявлені позовні вимоги безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню. На думку представника відповідача, позивачем не надано доказів надіслання кредитодавцем та отримання відповідачем листів на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлень щодо зазначеного договору, здійснення відповідачем входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету. Позивачем не надано жодного доказу направлення ідентифікатора відповідачеві (наприклад довідки від мобільного оператора), не надано доказів використання відповідачем цього ідентифікатора. В матеріалах справи відсутні належні докази, що підтверджують перерахування коштів відповідачу згідно договору. Позивачем не надано доказів на підтвердження розміру наданих відповідачеві кредиту, тому, відповідно, перевірити розмір нарахованої суми боргу, процентів не є можливим. Так, належними доказами, які підтверджують наявність заборгованості за укладеними кредитними договорами та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». З урахуванням викладеного, Позивач не довів факту надання коштів позичальнику, оскільки не надав відповідних доказів (зокрема виписки за картковими рахунками позичальника). Надані позивачем розрахунок кредитної заборгованості не підтверджений належними доказами, оскільки наявність або відсутність указаної позивачем суми заборгованості має бути підтверджена виключно матеріалами первинної бухгалтерської документації. Розрахунок заборгованості, на які посилається позивач, не є первинними документами, які підтверджують отримання кредиту, користування ним, укладення договору на умовах, які вказані позивачем в позовній заяві, а отже не є належними доказами існування боргу. Представник відповідача вважає, що в позові не було доведено факту видачі відповідачу кредитних коштів у заявленому позивачем розмірі, а також відповідно і користування ними, тому відсутні підстави для їх стягнення. Також позивачем була нарахована пеня у розмірі 12\~000,00 грн, проти нарахування якої відповідач заперечує, оскільки позивачем нарахована неустойка за невиконання грошових зобов`язань за кредитним договором в період дії в Україні воєнного стану, а тому підстави для стягнення з відповідача 12 000,00 грн неустойки відсутні. Крім того, представник відповідача зазначив, що позивач не довів, що він має право пред`являти вимогу щодо стягнення заборгованості за вказаним спірним договором, оскільки право вимоги до [PERSON] у позивача не існувало на момент укладення договору факторингу. Договір позики №2262687, укладений з Товариством з обмеженою відповідальністю «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» 05.04.2024 року, тобто майже через три роки після укладення договору факторингу (14.06.2021) між Товариством з обмеженою відповідальністю «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та позивачем. На думку представника відповідача, ТОВ «ФК «ЄАПБ» є неналежним позивачем у спірних правовідносинах, оскільки товариство не набуло права вимагати від відповідача [PERSON] , сплати заборгованості за кредитним договором №2262687 від 05.04.2024 року, а тому позовні вимоги є необґрунтованими та не підлягають задоволенню, оскільки відсутні належні, допустимі та достатні докази, що підтверджують належний перехід права вимоги за спірним кредитним договором до ТОВ «ФК «ЕАПБ», а також докази, що підтверджують отримання відповідачем кредитних коштів, користування ними. Просить у задоволенні позову відмовити у повному обсязі та вирішити питання про стягнення з позивача на користь відповідача понесені ним витрати на професійну правничу допомогу. Представник позивача у судове засідання не з`явився, надав суду заяву, в якій просив розглянути справу без його участі, підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити. Відповідач та представник відповідача у судове засідання не з`явилися, повідомлені про дату, час і місце судового засідання в установленому законом порядку. Представник відповідача надала до суду заяву, в якій просить проводити розгляд справи у її відсутність та відсутність відповідача, у задоволені позову просить відмовити в повному обсязі, з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву. У відповідності до вимог ч. 2 ст.\~247\~ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, у зв`язку з неявкою у судове засідання всіх учасників справи. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. 05.04.2024 року між ТОВ «1Безпечне агенство необхідних кредитів» (первісний кредитор) та [PERSON] було укладено договір позики № 226287 (з фіксованою процентною ставкою), відповідно до умов якого позикодавець зобов`язується передати позичальнику у власність грошові кошти, на погоджених умовами договору строк, для задоволення власних потреб, шляхом їх перерахування на банківських рахунок позичальника із використанням реквізитів електронного платіжного засобу позичальника, а позичальник зобов`язується повернути позикодавці таку ж суму грошових коштів у день закінчення строку позики, або достроково, та сплатити позикодавцю плату (проценти) від суми позики ( п. 1 договору). Відповідно до п.2 договору сума позики становить 6000,00 грн, строк позики 30 днів, дата надання позики 05.04.2024 року, дата повернення позики 05.05.2024 року, денна процентна ставка 1,25%, процентна ставка за понадстрокове користування позикою 2,70% в день, пеня 2,70% в день. Орієнтована загальна вартість позики 8250,00 грн. Підписанням цього договору позичальник підтвердив, що він ознайомився на сайті з повною інформацією щодо позикодавця та його послуги, в тому числі з інформацією, що передбачена ст.9 Закону України «Про споживче кредитування, ст. 7 Закону України «Про фінансові послуги та фінансові компанії» та нормативно-правовими актами НБУ. Позичальник до моменту підписання договору вивчив його та Правила надання грошових коштів у позику за допомогою веб-сайту та мобільного додатку «ClickCredit», їх зміст, суть, об`єм зобов`язань сторін та наслідки укладання цього договору, йому зрозуміло. Відповідно до п. 5.5 договору позичальник попереджений, що у випадку неналежного виконання зобов`язань за договором позикодавець має право без згоди позичальника передати свої права кредитора (відступити право вимоги) за договором, або звернутися до суду для примусового стягнення заборгованості. Відповідно до п. 21 Договору позики цей договір укладений у вигляді електронного документа шляхом обміну електронними повідомлення, з використанням інформаційно-телекомунікаційної системи, із застосуванням електронного підпису та електронного підпису одноразовим ідентифікатором згідно Закону України «Про електронну комерцію». Ці правила є публічною пропозицією (офертою) у розумінні ст.ст. 641,644 ЦК України на укладання договору кредиту та визначають порядок і умови кредитування, права і обов`язки сторін, іншу інформацію необхідну для укладання договору. Відповідно до ст. ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України. Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Електронні правочини оформлюються шляхом фіксації волі сторін та його змісту. Така фіксація здійснюється за допомогою складання документу, який відтворює волю сторін. На відміну від традиційної письмової форми правочину воля сторін електронного правочину втілюється в електронному документі. В ст. 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Відповідно до частини третьої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини четверта статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 Закону України «Про електрону комерцію», вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Перша судова палата Касаційного цивільного суду у своїй правовій позиції у Постанові ВСУ № 61-20799 св 19 по справі № 561/77/19 від 16.12.2020 щодо належності та законності підписання кредитних договорів за допомогою одноразового ідентифікатора зазначає: «……Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію» (далі - Закон). Згідно із пунктом 6 частини першої статті 3 Закону електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію класти договір ( п.12 ч. 1 ст. 3 Закону)». Таким чином, Законом України «Про електрону комерцію» визначено, що саме Договором оферти визначається технологію (порядок) укладення договору, порядок створення та накладання електронних підписів сторонами договору, спосіб та порядок прийняття пропозиції укласти електронний договір (акцепту), технічні засоби ідентифікації сторони. Позивач у позові посилається на ту обставину, що між сторонами укладено договір в електронному вигляді, із застосуванням електронного підпису. При цьому, відповідач заперечує, що електронний підпис на договорі належить саме йому та йому були перераховані кошти згідно спірного договору. Матеріали справи не містять доказів того, що саме відповідач будь-яким способом застосував ідентифікатор електронного підпису, так і факту отримання саме [PERSON] цього одноразового ідентифікатора, а також у справі відсутні докази реєстрації саме відповідача у інформаційно-телекомунікаційній системі позивача, відсутні докази отримання саме відповідачем коштів згідно з оспорюваним договором позики, тому, наявна у матеріалах справи копія договору позики не може вважатись електронним документом (копією електронного документу), оскільки не відповідає вимогам статей 5, 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», та не є належним доказом укладення договору. Позивач, як на обставину, отримання відповідачем позики, посилається на п. 1 договору, яким визначено, що позикодавець зобов`язується передати позичальнику у власність грошові кошти, на погоджених умовами договору строк, для задоволення власних потреб, шляхом їх перерахування на банківських рахунок позичальника із використанням реквізитів електронного платіжного засобу позичальника. Проте, позивачем не надано доказів на підтвердження розміру наданого відповідачеві кредиту, в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, що підтверджують перерахування коштів відповідачу згідно договору. Позивач зазначив у позові, що відповідачем не були виконані умови договору позики, у зв`язку з чим загальна сума заборгованості відповідача, яка була нарахована первісним кредитором та надана позивачем, складає у розмірі 20250,00 грн, з яких: 6000,00 грн сума заборгованості за основною сумою боргу; 2250,00 грн сума заборгованості за відсотками; 12\~000,00 грн сума заборгованості за пенею. Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені, зокрема, відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», Положення про організацію бухгалтерського обліку та звітності в банках України, затвердженого постановою Правління НБУ № 566 від 30 грудня 1998 року (чинного на час проведення грошових операцій за кредитним договором). В свою чергу, факт отримання коштів оспорюється стороною відповідача. Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Такі дані встановлюються, зокрема, письмовими доказами, якими є документи, що містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору (частина перша статті 95 ЦПК України). Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. При цьому, реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення сторонами перед судом переконливості поданих доказів є конституційною гарантією (стаття 129 Конституції України). У справах про стягнення кредитної заборгованості кредитор повинен довести виконання ним своїх обов`язків за кредитним договором, а саме надання грошових коштів (кредиту) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник - повернення грошових коштів у розмірі та на умовах, визначених договором. Отже, саме на позивача законом покладено обов`язок доказування обставин, на які він посилається у позовній заяві. Розрахунок заборгованості, на який посилається позивач, не є первинними документами, які підтверджують отримання кредиту, користування ним, укладення договору на умовах, які вказані позивачем в позовній заяві, а отже не є належними доказами існування боргу, а тому, суд позбавлений можливості перевірити розмір нарахованої суми боргу, процентів тощо. Позивачем не було доведено факту видачі відповідачу кредитних коштів у заявленому позивачем розмірі 6000,00 грн суми заборгованості за основною сумою боргу; 2250,00 грн суми заборгованості за відсотками, а також відповідно і користування кредитними коштами, тому суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для їх стягнення. Щодо вимог про стягнення нарахованої позивачем пені у розмірі 12\~000,00 грн суд зазначає наступне. Відповідно до частини першої статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). Оскільки у позові за основним боргом відмовлено, то не підлягають стягненню і заявлені позивачем вимоги щодо стягнення нарахованої неустойки (пені) у розмірі 12\~000,00 грн за договором позики № 2262687 від 05.04.2024 року. Щодо відступлення прав вимоги за кредитним договором правонаступнику. Відповідно до частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених статтею 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі статтею 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. За загальним правилом наявність згоди боржника на заміну кредитора в зобов`язанні не вимагається, якщо інше не встановлене договором або законом. Тобто відступлення права вимоги за змістом означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором У статті 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. При цьому у зв`язку із заміною кредитора у зобов`язанні саме зобов`язання зберігається цілком і повністю, змінюється лише суб`єктний склад у частині кредитора. За частиною першою статті 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові Відповідно до статті 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає. Згідно зі статтею 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається. Згідно з частиною першою статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні (стаття 517 ЦК України). Позивач, як на підставу набуття ним права грошової вимоги до відповідача в сумі 20250,00 грн за договором позики №2262687 від 05.04.2024 року, посилається на те, що 14.06.2021 року між ТОВ «1Безпечне агенство необхідних кредитів» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладеного договір факторингу № 14/06/21, у відповідності до умов якого ТОВ «1Безпечне агенство необхідних кредитів» передає (відступає) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні ТОВ «1Безпечне агенство необхідних кредитів» права вимоги до боржників, вказаними у реєстрі боржників. Зі змісту Акту прийому-передачі Реєстру боржників №29 від «19» серпня 2024 року за договором факторингу № 14/06/21 від «14» червня 2021 року вбачається, що сторони уклали даний Акт про те, що на виконання п. 1.2. договору факторингу № 14/06/21 від «14» червня 2021 року, укладеного між Клієнтом та Фактором, Клієнт передав, а Фактор прийняв Реєстр боржників №29 від «19» серпня 2024 року кількістю 4259, після чого, з урахуванням пункту 1.2. Договору факторингу № 14/06/21 від «14» червня 2021, від Клієнта до Фактора переходять права вимоги заборгованості від боржників і фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей. Відповідно до реєстру боржників № 29 від 19.08.2024 року до договору факторингу № 14/06/21 від 14.06.2021 року ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 20250,00 грн. Вказаний витяг не є належним чином засвідченою копією оригінального реєстру боржників, який має бути підписаним обома сторонами правочину. Водночас за умовою зазначеного договору факторингу, клієнт зобов`язаний відступити фактору права вимоги, які зазначені у відповідному Реєстрі боржників. Однак такого реєстру боржників чи належно оформленого витягу з нього позивач до суду не надав. 21 серпня 2024 року ТОВ «ФК «ЄАПБ» здійснило плату за відступлення права вимоги згідно Додаткової угоди №34 від 19 серпня 2024 р. до Договору факторингу № 14/06/21 від 14.06.2021. Частиною 1 статті 1078 ЦК України встановлено, що предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Отже, необхідною умовою для відступлення права вимоги є існування самого зобов`язання за яким відступається право, яке й підтверджує дійсність вимог (постанова Верховного Суду від 28 липня 2021 року у справі № 761/33403/17 (провадження № 61-12551св20). З наведених норм вбачається, що права вимоги (майнові права) можуть бути відступлені (продані) лише за існуючим зобов`язанням; первісний кредитор може відступити (продати) тільки ті права вимоги (майнові права), які дійсно існують та йому належать; відступлення (продаж) прав вимоги (майнових прав) здійснюється виключно в межах того обсягу прав, який має в такому зобов`язанні кредитор. Договір позики №2262687 між Товариством з обмеженою відповідальністю «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] , укладений 05.04.2024 року, отже, право вимоги до відповідача у позивача не існувало на момент укладення договору факторингу. Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відсутність (недоведеність) порушеного або оспорюваного права позивача є підставою для ухвалення рішення про відмову у задоволенні позову, незалежно від інших встановлених судом обставин (постанова Верховного Суду від 29 червня 2021 року у справі № 916/2040/20). Суд також враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Таким чином,\~суд вважає,\~що позивачем\~не було\~доведено належними\~та допустимими\~доказами,\~що між\~первісним кредитором\~та відповідачем\~був укладений\~договір в електронному вигляді, із застосуванням електронного підпису, не підтверджено розмір та факт отримання відповідачем грошових коштів у заявленому позивачем розмірі, та користування ними. Крім того, позивачем не надані належні, допустимі та достатні докази, що підтверджують належний перехід права вимоги за спірним кредитним договором до ТОВ «ФК «ЕАПБ», а тому позовні вимоги є необґрунтованими та не підлягають задоволенню у повному обсязі.. Відповідно до вимог ст. 133 ЦПК України позивачем повідомлено, що попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які понесені і які очікує понести позивач в зв`язку із розглядом справи становить - сплачений судовий збір за подання позовної заяви в розмірі 3028,00 грн та витрати пов`зані з розглядом справи, а саме з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням у розмірі 1514,00 грн. Згідно з п.6 ч.1\~ст.264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує питання про розподіл судових витрат між сторонами. Відповідно до ч.ч.1,3\~ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до\~ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, зокрема, у разі задоволення позову - на відповідача. Оскільки у задоволенні позовних вимог відмовлено у повному обсязі, то понесені судові витрати з розгляду справи покласти на позивача. Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦПК України, учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Відповідно до вимог ст. 133 ЦПК України позивачем повідомлено, що попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які понесені і які очикує понести позивач в зв`язку із розглядом справи становить - витрати на професійну правничу допомогу, пов`язаною зі справою, а саме: за підготовку відзиву на позовну заяву 6 000 грн., та очікується понести у зв`язку із розглядом справи 8 000 грн. участь адвоката у судових засіданнях. Докази судових витрат які очікується понести у зв`язку із розглядом справи, будуть надані суду протягом 5 (п`яти) календарних днів після прийняття рішення по справі. Відповідно до ч.2 ст.137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Згідно ч.1, 2, 3\~ст. 137 ЦПК України\~витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до положень ч.4\~ст.137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним, зокрема, із часом, затраченим адвокатом на виконання відповідних робіт, обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт. Також діючим законодавством передбачено, що при визначенні розміру компенсації суду слід враховувати (а сторонам доводити) розумність витрат, тобто відповідність понесених стороною витрат складності, обсягу та характеру наданої адвокатом (іншим фахівцем) допомоги. На доведення обсягу наданої правової допомоги суду може бути надано як доказ докладний письмовий звіт адвоката у конкретній справі, адресований клієнту. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування по справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (наприклад, квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). При цьому недопустимими є документи, які не відповідають встановленим вимогам (наприклад, особисті розписки адвоката про одержання авансу). Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2 статті 137 вказаного Кодексу), тобто, коли у сторони виникло зобов`язання за умовами договору з оплати адвокатських послуг. Для надання професійної правничої допомоги відповідач звернувся до адвоката Шелудько О.О. (свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю), про що свідчить ордер на надання правничої допомоги серії АР № 1257750. Велика Палата Верховного Суду зауважувала, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Подібний висновок викладений у пункті 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова ухвала Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03 грудня 2021 року у справі № 927/237/20). Такі самі критерії, як зазначено вище, застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі\~статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~1950 року. Відповідачем заявлені витрати на професійну правничу допомогу, пов`язані зі справою, а саме: за підготовку відзиву на позовну заяву 6 000 грн. При цьому, стороною відповідача на підтвердження понесених витрат не було надано суду договір про надання правничої допомоги укладений між сторонами, відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої. За таких обставин, витрати на професійну правничу допомогу, які просить стягнути відповідач з позивача у розмірі 6000,00 грн за підготовку відзиву на позовну заяву, не знайшли свого підтвердження, а відтак задоволенню не підлягають. Питання про розподіл витрат, які очікує понести відповідач у зв`язку із розглядом справи у розмірі 8 000 грн, участь адвоката у судових засіданнях, судом не розглядалася, в порядку ч.8 ст. 141 ЦПК України, про що сторона відповідача зробила відповідну заяву. На підставі вищевикладеного та

Outcome: dismissed