Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-14 00:00:00

\~ \~ \~ \~До Онуфріївського районного суду Кіровоградської області надійшла з Індустріального районного суду Дніпропетровської області за підсудністю цивільна справа за позовом представника позивача [PERSON] - [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики. Представник позивача [PERSON] адвокат Шпиганович Є.А. через систему «Електронний суд» звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача заборгованість за договором позики у розмірі 20000 доларів США, а також понесені витрати на оплату судового збору у розмірі 8300,00 грн. та витрати на правничу допомогу в розмірі 41500,00 грн. \~\~\~\~\~\~ \~ \~ \~ \~В обґрунтування позову представник позивача зазначив, 21 березня 2025 року [PERSON] позичив [PERSON] грошові кошти в розмірі 20 000 (двадцять тисяч) доларів США, що підтверджується розпискою, власноручно написаною [PERSON] , відповідно до вказаної розписки позичальник повинен був повернути позичені кошти до 21 квітня 2025 року. При цьому, станом на 17.06.2025 року відповідач своє грошове зобов`язання щодо повернення суми позики не виконав та загальна сума боргу складає 20000 доларів США. Позивач неодноразово в усному порядку та через месенджер Телеграм вимагав повернення боргу, проте такі вимоги не були виконані, відповідач повідомляв, що він намагається взяти кредит в банку для повернення коштів проте так і не повернув, в зв`язку із чим, з`явилась необхідність звернення до суду з даним позовом. На даний момент в Україні неоподатковуваний мінімум доходів громадян складає 17 гривень та це встановлено Податковим кодексом України в пункті 5 підрозділу 1 розділу XX Перехідних положень. Отже, якщо розмір позики становить більше 170 гривень, то сторонам треба дотриматися простої письмової форми укладення боргової розписки. Чинне цивільне законодавство України не вимагає нотаріального посвідчення таких правочинів. Верховний Суд вказує, що боргова розписка підтверджує не лише факт укладення договору позики та погодження його умов між кредитором та боржником, а також вона засвідчує й безпосередньо факт отримання боржником від кредитора грошових коштів у певному розмірі або речей. Така правова позиція висловлена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 464/3790/16-ц. Вперше, правова позиція стосовно того, що розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, окрім інших умов, має містити вказівку на зобов`язання боржника повернути грошові кошти або речі, які є предметом позики, була висловлена ще Верховним Судом України в постанові від 11 листопада 2015 року у справі № 6-1967цс15. Щодо зазначення моменту повернення предмета позики, то така умова має бути погоджена сторонами, та вони можуть дійти згоди щодо посилання на кінцеву дату такого повернення. Також, в розписці дату можна не зазначати, та строк виконання боржником свого зобов`язання з повернення позики буде визначатися вимогою кредитора про це (в порядку частини 2 статті 530 Цивільного кодексу України. Згідно з наявною в ній нормою, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час; боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства). Підтвердженням укладення договору позики та його умов може бути розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, а й факту передання грошової суми позичальнику. (Зазначена правова позиція міститься у постанові Верховного Суду від 26 квітня 2022 року у справі Г4 753/1349/20 (провадження Г4 61-14052св21).) Відповідно до правової позиції, висловлено Верховним Судом України у постанові від 11 листопада 2015 року у справі № 6-1967цс15, розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певно грошової суми. Аналогічна позиція неодноразово висловлювалася і Верховним Судом у постановах від 10 грудня 2018 року у справі № 319/1669/16, від 08 липня 2019 року у справі №524/4946/16, від 12 вересня 2019 року у справі № 604/1038/16 (ЄДРСРУ № 84229784). Таким чином, договір позики за своєю юридичною природою є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобов`язанням повернення) певної грошової суми, так і дата отримання. Оскільки відповідач суму позики, в загальному розмірі 20000 доларів США, у строк встановлений договором та станом на день звернення до суду з позовом, не повернув, тому приймаючи до уваги вищенаведене та враховуючи, що [PERSON] взяте на себе зобов`язання щодо повернення [PERSON] отриманої позики не виконав, вважають, що з відповідача підлягає стягненню сума боргу за договором позики саме у тій валюті, в якій отримана позика в розмірі 20000 доларів США. Згідно із п. 9 ч. 3 ст. 175 ЦПК України повідомляю, що мною понесені судові витрати у вигляді сплаченого судового збору у розмірі 8300 грн., (20000*41,5=830000)*1%, крім того витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 41 500 грн., що підтверджується доказами наданими разом з позовною заявою. Щодо витрат на правничу допомогу, то Верховний Суд у постанові від 28 грудня 2020 року (справа № 640/18402/19) зазначив, що у разі встановлення розміру гонорару адвоката сторонами договору у фіксованому розмірі, він не залежить від обсягу послуг та часу, витраченого представником позивача, а отже є визначеним та підлягає стягненню з відповідача. Враховуючи вищевикладене, вимушені звернутися до суду з позовом про стягнення заборгованості позики за таких підстав. Ухвалою Онуфріївського районного суду Кіровоградської області від 21.07.2025 року у задоволенні заяви представника заявника про забезпечення позову у цивільній справі відмовлено. Ухвалою судді Онуфріївського районного суду Кіровоградської області від 23.07.2025 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою судді Онуфріївського районного суду Кіровоградської області від 31.07.2025 року призначено проведення судового засідання в режимі відео конференції поза межами приміщення суду. Ухвалою Онуфріївського районного суду Кіровоградської області від 22.09.2025 року підготовче провадження закрито та призначено судове засідання. В судовому засіданні представник позивача адвокат Шпиганович Є.А. позовні вимоги підтримав в повному обсязі та прохав їх задовольнити, не заперечував проти ухвалення заочного рішення. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, зокрема шляхом направлення судових повісток за зареєстрованим місцем проживанням та через оголошення на офіційному веб-сайті Судової влади України. Причини неявки суду не повідомив. Відзив на позовну заяву відповідачем не подано. Будь - яких інших заяв та клопотань відповідачем до суду не направлено. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~В установлений судом строк відповідач відзив на позовну заяву не надав, тому відповідно до ч.8 ст.178 ЦПК України, суд вирішує справу за наявними матеріалами. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~Частиною 1 статті 280 ЦПК України передбачено, що суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~Зі згоди представника позивача суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки позивач не заперечує проти такого вирішення справи, відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, проте не з`явився в судове засідання без повідомлення причин неявки, відзив на позов не подав, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. Суд, заслухавши представника позивача, дослідивши у судовому засіданні матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. \~ \~ \~ \~Судом встановлено, що згідно з розпискою [PERSON] , 21.03.2025 року взяв у борг у [PERSON] 20 000 доларів США і зобов`язався повернути їх у термін до 21.04.2025 року. Відповідно до ч.1 ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ч.2 ст.524 ЦК України сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. Частиною 2 ст.1047 ЦК України передбачено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем грошової суми або визначеної кількості речей.Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. \~ \~ \~ \~Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Такий правовий висновок неодноразово висловлений Верховним Судом зокрема у справах №464/3790/16-ц(постанова від 16 січня 2019 року), №524/4946/16(постанова від 08 липня 2019 року), №604/1038/16 (постанова від 12 вересня 2019 року), №161/11436/21 (постанова від 27 квітня 2023 року). Статтею 204 ЦК України визначено принцип презумпції правомірності правочину правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Даних про укладення договору позики під впливом тиску у судовому засіданні не встановлено, відповідачем він не оспорювався і його недійсність рішенням суду не встановлена. Таким чином боргова розписка, написана [PERSON] відповідає вимогам закону і породжує правові наслідки, які наступають внаслідок невиконання договору позики та умов, визначених у змісті розписки. Наявність оригіналу боргової розписки в кредитора свідчить про те, що боргове зобов`язання не виконане. Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі №723/304/16-ц (провадження №14-360цс19), зазначено про те, що «у разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству. Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті. Водночас з огляду на приписи частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України». Такий висновок узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у поставах від 01 лютого 2023 року у справі № 202/7130/20 (провадження № 61-9511св22) та від 15 листопада 2023 року у справі № 369/8122/21 (провадження №61-10799св23). Отже, в судовому засіданні встановлено, що відповідач, як позичальник за договором позики, в порушення вимог ч.1 ст.1049 ЦК України, прострочив виконання грошового зобов`язання щодо повернення позикодавцеві позики (боргу) в сумі 20\~000 доларів США у строк та в порядку, що встановлені договором. А тому борг має бути стягнутий з нього у судовому порядку в повному обсязі та у тій валюті, яка визначена договором позики. Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відтак, позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі у заявленому позивачем розмірі 20000 (двадцять тисяч) доларів США. Згідно з ч. 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Враховуючи задоволення позовних вимог, відповідно до норм ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені та документально підтверджені судові витрати зі сплати судового збору в сумі 8300 грн. 00 коп. Вирішуючи питання щодо задоволення позову в частині стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до частин 1 та 3 (пункт 1) статті 133 та частин 1 - 3 ст. 137 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Частини 1 - 3 статті 134 ЦПК України визначають, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи. Згідно з ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. До складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою. Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом (професійна правнича допомога) робіт; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт; обсягом наданих адвокатом послуг; ціною позову та значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи та репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог співмірності, за клопотанням іншої сторони, суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Разом з цим, Договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Отже, на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу та їх відшкодування за рахунок опонента в судовому процесі сторонам необхідно надати суду такі докази: 1) договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо); 2) документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження тощо); 3) докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт (акти наданих послуг, акти виконаних робіт та ін.); 4) інші документи, що підтверджують обсяг, вартість наданих послуг або витрати адвоката, необхідні для надання правничої допомоги. Згідно договору № 303 від 12.06.2025 року, додаткової угоди №1 до Договору про надання правничої допомоги №303 від 12.06.2025 року, платіжної інструкції, витрати на правову допомогу складають 41500, 00 грн. Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення витрат на професійну правничу допомогу підлягають до задоволення, в зв`язку з чим необхідно стягнути із [PERSON] на користь позивача 41500,00 грн. судових витрат на професійну правничу допомогу адвоката. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~

Outcome: approved