Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-19 00:00:00

Описова частина Короткий зміст позовних вимог: Позивач звернулася до суду з позовом до Першого відділу Державної виконавчої служби у м.Чернівці Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, [PERSON] , треті особи, які не заявляють самостійних вимог: [PERSON] , [PERSON] , Акціонерне товариство «Сенс Банк» про визнання дій начальника Першого відділу державної виконавчої служби у м.Чернівці Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції незаконними, скасування акту та постанови державного виконавця, визнання недійсним свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів, скасування державної реєстрації права власності на нерухоме майно. Посилалася на те, що 07.10.2024 року начальником Першого відділу Державної виконавчої служби у м.Чернівці Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Смотром Д.О. було винесено постанову про скасування постанови про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу від 20.02.2020 року та акту державного виконавця про передачу майна стягувачу від 20.02.2020 року. Підставою для скасування процесуальних документів зазначено постанову Верховного Суду по справі №727/2176/20 від 26.05.2021 року, якою нібито скасовано постанову державного виконавця про передачу майна стягувачу від 20.02.2020 року та акт державного виконавця про передачу майна стягувачу від 20.02.2020 року. Проте, постановою Верховного суду від 26.05.2021 у справі №727/2176/20 акти державного виконавця скасовані не були, а вимоги скарги в частині скасування цих актів - залишено без розгляду. Тобто, постанова начальника Першого відділу ДВС Західного МУМЮ від 07.10.2024 року була винесена незаконно та всупереч постанові Верховного суду. Внаслідок помилкових дій начальника ВДВС 24.10.2024 року державним виконавцем Першого відділу ДВС Західного МУМЮ Симоненко В.В. було винесено постанову про передачу майна стягувачу [PERSON] у рахунок погашення боргу та акт про передачу майна стягувачу [PERSON] в рахунок погашення боргу. Ці дії було вчинено у межах зведеного виконавчого провадження [NUMBER] від 11.02.2019 року. На підставі винесених постанови та акту державного виконавця нерухоме майно, а саме: нежитлової будівлі літ.К, загальною площею 368, 90 кв.м., яка знаходиться за адресою [ADDRESS] , власником якої був [PERSON] , перейшла у власність одного з п`яти стягувачів: [PERSON] . Вважає, що постанова про скасування процесуальних документів від 07.10.2024 року винесена незаконно та підлягає скасуванню із одночасним скасуванням винесених постанови та акту про передачу майна стягувачу [PERSON] від 24.10.2024 року. Так, 20.02.2020 року державний виконавець Савка М.С. виніс постанову та склав акт про передачу стягувачеві [PERSON] у рахунок погашення боргу майна: нежитлової будівлі літ.К, загальною площею 368, 90 кв.м., яка знаходиться за адресою [ADDRESS] , власником якої був [PERSON] . Зазначені акти державного виконавця, з урахуванням постанови Верховного суду від 26.05.2020 року, залишились чинними, а отже начальник Першого відділу ДВС Західного МУМЮ від 07.10.2024 року без будь-яких підстав 07.10.2024 року виніс постанову, якою їх скасував. Враховуючи, що заяву про бажання залишити за собою нереалізоване майно [PERSON] вважала чинною, про скасовані постанови та акт про передачу нереалізованого майна державний виконавець її не повідомив, а тому право позивача як стягувача було грубо порушено передачею майна [PERSON] . Просила визнати дії начальника Першого відділу ДВС Західного МУМЮ Смотра Д.О. щодо винесення 07.10.2024 року постанови про скасування процесуального документу - незаконними. Скасувати постанову начальника Першого відділу ДВС Західного МУМЮ Смотра Д.О. від 07.10.2024 року про скасування процесуального документа. Визнати дії державного виконавця Першого відділу ДВС Західного МУМЮ Симоненко В.В. щодо винесення 24.10.2024 року постанови та складання акту про передачу майна стягувачу [PERSON] в рахунок погашення боргу - незаконними та скасувати їх. Також просила визнати недійсним свідоцтво про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів), якщо прилюдні торги не відбулися №5127, виданого ПН Чернівецьким нотаріальним округом Войцехівським А.В. Скасувати державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, а саме: нежитлової будівлі літ.К, загальною площею 368, 90 кв.м., яка знаходиться за адресою [ADDRESS] . Процесуальні дії у справі : Ухвалою суду від 04.06.2025 року провадження по справі було відкрито та призначено її розгляд за правилами загального позовного провадження з викликом сторін. 04.08.2025 року строк підготовчого провадження було продовжено на тридцять днів. Ухвалою суду від 19.08.2025 року замінено третю особу АТ «Укрсоцбанк» на АТ «Сенс Банк». 02.09.2025 року підготовче провадження по справі було закрито та призначено справу до судового розгляду по суті. Ухвалою суду від 09.10.2025 року клопотання представника відповідача про залишення частини позовних вимог без розгляду - залишено без задоволення. Узагальнені доводи учасників справи: Представником відповідача Першого відділу ДВС у м.Чернівці Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції було подано відзив на позов. У відзиві представник позовні вимоги не визнав. Вказував на те, що 07.10.2024 року начальником відділу було винесено постанову про скасування процесуального документу та скасовано постанову про передачу майна стягувачу у рахунок погашення боргу від 20.02.2020 року та акт державного виконавця про передачу майна стягувачеві від 20.02.2020 року, що видав Савка М.С. при примусовому виконанні зведеного виконавчого провадження [NUMBER] від 11.02.2019 року. Зазначена постанова не оскаржувалась жодною із сторін виконавчого провадження. Скаржнику постанову від 07.10.2024 року було направлено рекомендованим із повідомленням, що підтверджує інформацією з Автоматизованої системи виконавчих проваджень. Вважає, що скаржник пропустила строки для подання скарги та не скористалась своїм правом на поновлення пропущеного строку шляхом подання відповідного клопотання, як це передбачено ч.2 ст.449 ЦПК України. У зв`язку з тим, що всі постанови та акти про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу, які були винесені державними виконавцями в рамках виконавчого провадження були скасовані, а електронні торги законні та чинні, тому державний виконавець виніс постанову про передачу майна стягувачеві у рахунок погашення боргу від 24.10.2024 року. Державний виконавець діяв у спосіб, визначений Законом України «Про виконавче провадження». Постанова та акт складені державним виконавцем є підставами для подальшого оформлення стягувачем права власності на майно. [PERSON] являється стягувачем, виконавчий документ якого надійшов до виконання першим, а тому дії державного виконавця є правомірними. Просив відмовити у задоволенні позовних вимог. 08.07.2025 року до суду надійшов відзив на позовну заяву від представника відповідача [PERSON]. У відзиві представник заперечувала проти позовних вимог. Зазначила, що 24.10.2024 року державний виконавець Симоненко В.В. виніс постанову та склав акт про передачу майна стягувачеві [PERSON] у рахунок погашення боргу. Того ж дня відповідач зареєстрував право власності на частку нежитлової будівлі та отримав свідоцтво про придбання майна з прилюдних торгів серія та номер 5127, видане приватним нотаріусом Войціховським А.В. Посилалася на те, що позивач не обґрунтовує обставин, які б свідчили про незаконність постанови та акту державного виконавця. Свідоцтво про придбання майна з прилюдних торгів не є правовстановлюючим документом, а отже його скасування не призведе до поновлення порушеного права позивача. Окрім того, вказувала на те, що доводи позивача про те, що саме вона була першою у черзі стягувачів, якій мали б передати спірне майно, є хибними, оскільки першим із заявою про відкриття виконавчого провадження на підставі рішення суду від 22.03.2012 року про стягнення боргу із [PERSON] до Шевченківського відділу ДВС 20.10.2014 року звернувся [PERSON] . У подальшому, між [PERSON] та [PERSON] укладено договір про відступлення прав вимоги від 11.03.2014 року за виконавчим листом від 29.12.2013 року №2-1700/12 про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] грошових коштів у сумі 168429 грн. 56 коп. Отже, [PERSON] є тим стягувачем, виконавчий документ якого надійшов до виконання першим, тому виконавець правомірно передав йому майно боржника в рахунок погашення заборгованості. Просила відмовити у задоволенні позовних вимог. Представником позивача подано відповідь на відзив із зазначенням доводів аналогічним у позовній заяві. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала та підтвердила, викладені в ньому обставини. Просила позов задовольнити. Представник відповідача [PERSON] позовній вимоги не визнала з підстав, викладених у відзиві. Просила відмовити у задоволенні позовних вимог. Представник відповідача Першого відділу Державної виконавчої служби у м.Чернівці Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції у судове засідання не з`явився. У поданому до суду відзиві просив розглянути справу у його відсутності. Представник третьої особи [PERSON]. позов підтримала, вважаючи його обґрунтованим. Треті особи [PERSON] та АТ «Сенс Банк» у судове засідання не з`явились, хоча належним чином були повідомлені про час та місце розгляду справи. Про причини неявки суд не повідомили. Мотивувальна частина Позиція суду Дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до висновку, що позов обґрунтований та підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Фактичні обставини справи, встановлені судом: Встановлено, що на виконанні в Першому відділі державної виконавчої служби у місті Чернівці Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) перебуває зведене виконавче провадження № [NUMBER] з примусового виконання:- АСВП [NUMBER] з примусового виконання виконавчого листа №755/25319/13-ц, виданого Дніпровським районним судом м. Києва 30.10.2013 року, про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «Укрсоцбанк» боргу в сумі 185233,63 грн.; - АСВП [NUMBER] з примусового виконання виконавчого листа №2-83, виданого Шевченківським районним судом м. Чернівці 03.07.2012 року про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] боргу в сумі 202944,05 грн.; - АСВП [NUMBER] з примусового виконання виконавчого листа №727/6924/15-ц, виданого Шевченківським районним судом м. Чернівці 02.03.2016 року про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] боргу в сумі 168429,56 грн.; - АСВП [NUMBER] з примусового виконання виконавчого листа №727/7054/15-ц, виданого Шевченківським районним судом міста Чернівці 10.12.2015 року про стягнення з [PERSON] судового збору 243,60 грн.; - АСВП [NUMBER] з примусового виконання виконавчого листа №720/1175/15-ц, виданого Новоселицьким районним судом Чернівецької області 21.07.2015 року про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] боргу в сумі 530205,80 грн.; - АСВП №51107981 з примусового виконання виконавчого листа №720/1174/15-ц, виданого Новоселицьким районним судом Чернівецької області 21.07.2017 року про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] 740525,80 грн. 20.10.2014 року до Шевченківського відділу державної виконавчої служби Чернівецького міського управління юстиції надійшла заява [PERSON] про відкриття виконавчого провадження з виконання виконавчого листа Шевченківського районного суду м. Чернівці від 22.03.2012 року № 2-2691 про стягнення з [PERSON] боргу у сумі 164979 грн., судових витрат 1650 грн. та 120 грн. витрат ІТЗ, на підставі чого державним виконавцем 21.10.2014 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження. 20.10.2014 року до Шевченківського відділу державної виконавчої служби Чернівецького міського управління юстиції надійшла заява [PERSON] про відкриття виконавчого провадження з виконання виконавчого листа Шевченківського районного суду м. Чернівці від 03.07.2012 року про стягнення з [PERSON] боргу у сумі 200000 грн., судових витрат 1700 грн., витрат на проведення почеркознавчої експертизи в розмірі 1 124,05 грн. та 120 грн. витрат ІТЗ, на підставі чого державним виконавцем 21.10.2014 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження. 23.05.2016 року до відділу державної виконавчої служби Чернівецького міського управління юстиції надійшла заява [PERSON] про відкриття виконавчого провадження з виконання виконавчого листа Новоселицького районного суду Чернівецької області від 21.07.2015 року № 720/1174/15-ц про стягнення з [PERSON] боргу у сумі 740525,80 грн., на підставі чого 23.05.2016 року державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження. Постановою державного виконавця від 25.11.2014 року по зведеному виконавчому провадженню накладено арешт на все нерухоме майно боржника (номер запису про обтяження 7811591). Актом опису й арешту майна від 05.12.2014 року описано 1/2 частину нежитлової будівлі, загальною площею 368,00 кв.м, яка розташована за адресою: [ADDRESS] та передано на відповідальне зберігання [PERSON] , про що він розписався в акті. 11.12.2014 року державним виконавцем винесено постанову та призначено [PERSON] експертом, суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання для участі у виконавчому провадженні. Згідно звіту № 457 від 09.12.2015 про оцінку майна: вартість 1/2 частини нежитлової будівлі літ. К по [ADDRESS] - становить 556897 грн. без ПДВ. 23.12.2015 року сторонам виконавчого провадження направлено повідомлення про вартість арештованого майна. 20.01.2016 року направлено заявку на реалізацію арештованого майна по зведеному виконавчому провадженню № 47634275. Електронні торги з реалізації 1/2 частини нежитлової будівлі літер «К» по [ADDRESS] , що були призначені на 17.03.2016 року, 13.04.2016 року, 17.05.2016 року, не відбулися у зв`язку з відсутністю допущених учасників торгів. 06.06.2016 року сторонам виконавчого провадження направлено листа з пропозицією вирішити питання щодо залишення за собою непроданого майна в рахунок погашення боргу за ціною, що дорівнює початковій вартості майна, за якою воно передавалось на реалізацію. Підписи на листі свідчать про отримання даного листа представниками стягувачів. Так, [PERSON] , представник [PERSON] , отримала листа 07.06.2016 року, [PERSON] , представник [PERSON] та [PERSON] , отримав листа 08.06.2016, [PERSON] , представник [PERSON] , отримала листа 10.06.2016 року. Листом від 14 червня 2016 року представник [PERSON] , яка діє в інтересах стягувача [PERSON] , письмово повідомила ЧМВДВС ГТУЮ, що стягувач [PERSON] бажає отримати арештоване нерухоме майно 1/2 частину нежилого приміщення будівлі літера «К» за адресою [ADDRESS] , за початковою ціною 556 897, 00 грн. в якості погашення боргу по виконавчому листу № 720/1174/15-ц від 21 липня 2015 року Новоселицького районного суду Чернівецької області. Листом, зареєстрованим 21 червня 2016 року, представник [PERSON] , який діє в інтересах стягувачів [PERSON] , [PERSON] , заявив про своє бажання залишити за його довірителями нереалізоване майно, 1/2 частину нежилого приміщення будівлі літера «К» за адресою [ADDRESS] , за початковою ціною 556897, 00 грн. Листом від 24 червня 2016р. представник [PERSON] , який діє в інтересах стягувачів [PERSON] та [PERSON] , заявив про своє бажання залишити за його довірителямим нереалізоване майно: 1/2 частину нежилого приміщення будівлі літера «К» за адресою [ADDRESS] , за початковою ціною 556897,00 грн. Зазначені заяви зареєстровані 30 червня 2016 року. Згідно матеріалів зведеного виконавчого провадження, станом на 07 липня 2016 року інші стягувачі зведеного виконавчого провадження не заявляли про бажання залишити за собою вказане нереалізоване арештоване нерухоме майно, за початковою ціною - 556897,00 грн. 11.03.2016 року між [PERSON] та [PERSON] вчинено договір про відступлення прав вимоги за виконавчим листом №2-1700/12 від 29.12.2013 року, виданим Шевченківським районним судом м. Чернівці про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] грошових коштів в сумі 168429,56 гривень. Постановою державного виконавця Першого відділу державної виконавчої служби м.Чернівці Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області Савка М.С. «Про передачу майна стягувачу у рахунок погашення боргу» від 25 квітня 2018 року передано стягувачу [PERSON] в рахунок боргу за виконавчим листом №2-1700/12, виданим Шевченківським районним судом м.Чернівці 27 грудня 2013 року, нерухоме майно: 1/2 частину нежитлової будівлі приміщення літ.К по [ADDRESS] на суму 556897 гривень, що належить боржнику [PERSON] 21 квітня 2018 року державним виконавцем складено акт про передачу майна [PERSON] у рахунок погашення боргу. Вказані постанова та акт державного виконавця про передачу в рахунок погашення боргу [PERSON] оскаржувалися в судовому порядку боржником у зведеному виконавчому провадженні [PERSON] та були скасовані постановою Чернівецького апеляційного суду від 25.09.2019 року, яка набрала законної сили. Зазначені обставини були встановлені постановою Верховного суду від 26.05.2021 року у справі 727/2176/20, а тому суд на підставі ст.82 ЦПК України визнає їх такими, що не підлягають доказуванню (а.с.29 -38). 20.02.2020 року державним виконавцем Савка М.С. було винесено постанову та складено акт про передачу майна стягувачу у рахунок погашення боргу, яким передав стягувачу [PERSON] в рахунок погашення боргу нежитлової будівлі літ.К, загальною площею 368,90 кв.м. за адресою [ADDRESS] (колишня [ADDRESS] ). Стягувач [PERSON] із вказаними постановою та актом державного виконавця не погодився та оскаржив їх у судовому порядку. Ухвалою Шевченківського районного суду м.Чернівці від 25.09.2020 року у справі №727/2176/20 скаргу [PERSON] було задоволено та скасовано постанову та державний акт державного виконавця Савки М.С. від 20.02.2020 року про передачу стягувачу [PERSON] в рахунок погашення боргу нежитлової будівлі літ.К, загальною площею 368,90 кв.м., яка знаходиться за адресою [ADDRESS] (колишня [ADDRESS] ), яка належить боржнику [PERSON] (а.с.16-22). Постановою Чернівецького апеляційного суду від 15.01.2021 року ухвалу Шевченківського районного суду м.Чернівці від 25.09.2020 року було скасовано та в задоволенні скарги [PERSON] на дії державного виконавця та начальника Першого відділу ДВС у м.Чернівці Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції - відмовлено. Проте, постановою Верховного Суду від 26.05.2021 року у справі №727/2176/20 ухвалу Шевченківського районного суду м.Чернівці від 25.09.2020 року та постанову Чернівецького апеляційного суду від 15.01.2021 року у частині вимог скарги [PERSON] про: визнання дій державного виконавця Першого відділу державної виконавчої служби у місті Чернівці Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Савки Максима Степановича щодо винесення 20 лютого 2020 року постанови та складання акту про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу, якими він передав стягувачу [PERSON] в рахунок погашення боргу 1/2 нежитлової будівлі літ. «К», загальною площею 368,90 кв. м, яка знаходиться за адресою [ADDRESS] (колишня [ADDRESS] ), яка належить боржнику [PERSON] - неправомірними; скасування постанови державного виконавця Першого відділу державної виконавчої служби у місті Чернівці Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Савки Максима Степановича від 20 лютого 2020 року про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу, якою він передав стягувачу [PERSON] в рахунок погашення боргу 1/2 нежитлової будівлі літ. «К», загальною площею 368,90 кв. м, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] (колишня [ADDRESS] ), яка належить боржнику [PERSON] ; скасування акту державного виконавця Першого відділу державної виконавчої служби у місті Чернівці Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Савки Максима Степановича від 20 лютого 2020 року про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу, яким він передав стягувачу [PERSON] в рахунок погашення боргу 1/2 нежитлової будівлі літ. «К», загальною площею 368,90 кв. м, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] (колишня [ADDRESS] ), яка належить боржнику [PERSON] - скасовано, а вимоги скарги у цій частині - залишено без розгляду (а.с.29-38). Постанова касаційної інстанції обґрунтована тим, що у справі, що переглядається, предметом скарги є дії та рішення державного виконавця щодо винесення постанови та складання акту про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу. Враховуючи, що вимоги скарги на дії державного виконавця щодо винесення постанови та складання акту про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу спрямовані на втрату чинності цих документів, які пов`язані з реалізацією арештованого майна боржника, що є підставою для виникнення прав та обов`язків інших осіб, до таких правовідносин мають застосовуватися загальні положення про захист цивільних прав. При цьому, ефективним способом захисту прав стягувача є пред`явлення до суду позову із залученням до участі у справі інших стягувачів, боржника та державного виконавця як відповідачів, а не у порядку судового контролю за виконанням судових рішень. Тому зазначені вимоги скарги мають вирішуватися в порядку позовного провадження, а не у порядку судового контролю за виконанням судових рішень, у зв`язку із цим скаргу в цій частині належить залишити без розгляду. Отже, постанова та акт державного виконавця Савки М.С. від 20.02.2020 року про передачу майна стягувачу у рахунок погашення боргу, яким передано стягувачу [PERSON] в рахунок погашення боргу нежитлової будівлі літ.К, загальною площею 368,90 кв.м. за адресою [ADDRESS] (колишня [ADDRESS] ) - залишились чинними. Однак, постановою начальника відділу Першого відділу ДВС у м.Чернівці Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Смотра Д.О. про скасування процесуального документу від 07.10.2024 року, прийнятою у межах зведеного виконавчого провадження [NUMBER], було скасовано постанову «Про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу» від 20.02.2020 року та акт державного виконавця про передачу майна стягувачу у рахунок погашення боргу від 20.02.2020 року, що видав Савка М.С. при примусовому виконанні ЗВП [NUMBER] від 11.02.2019 року про стягнення коштів з [PERSON] (а.с.57). Оскаржувана постанова винесена підставі абзацу 4 частини третьої статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» та обґрунтована тим, що постановою Верховного суду №727/2176/20 від 26.05.2021 року скасовано постанову про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу від 20.02.2020 року та акт державного виконавця про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу від 20.02.2020 року. 24.10.2024 року державним виконавцем Симоненко В.В. у межах ЗВП № [NUMBER] було винесено постанову про передачу майна стягувачу, якою передано стягувачу [PERSON] у рахунок погашення заборгованості за виконавчим документом наступне майно: 1/2 нежитлової будівлі літ. «К», загальною площею 368,90 кв. м, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] (колишня [ADDRESS] ), за початковою ринковою вартістю 556897 гривень, що належить боржнику [PERSON] (а.с.63-65). Тоді ж, 24.10.2024 року державним виконавцем було складено акт про передачу майна стягувачу у рахунок погашення боргу та передано стягувачу [PERSON] у рахунок погашення заборгованості за виконавчим документом наступне майно: 1/2 нежитлової будівлі літ. «К», загальною площею 368,90 кв. м, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] (колишня [ADDRESS] ), за початковою ринковою вартістю 556897 гривень, що належить боржнику [PERSON] (а.с.66-68). На підставі зазначених документів, [PERSON] отримав свідоцтво про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів), якщо прилюдні торги (аукціони) не відбулися, серії та номеру 5127, на нерухоме майно: 1/2 нежитлової будівлі літ. «К», загальною площею 368,90 кв. м, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , яке було видано 25.10.2024 року приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Войціховським А.В., та 25.10.2024 року зареєстрував своє право власності на об`єкт нерухомості, реєстраційний номер нерухомого майна:1054597273101 (а.с.217). Мотиви та доводи, з яких виходив суд, та застосовані норми права: Згідно зі статтею 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною першою статті 4 ЦПК України передбачено, щокожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до частини першої статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України). У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 27 листопада 2024 року в справі № 2-3086/11 (провадження № 61-13731св23) вказано, що «у справі, що переглядається, заявник, зокрема, оскаржує дії та рішення приватного виконавця, пов`язані з проведенням аукціону з реалізації предмета іпотеки та його передачею стягувачу в рахунок погашення боргу. Вимоги про оспорення акту та постанови про передачу майна стягувачу у рахунок погашення боргу є спором про право цивільне, пов`язані, зокрема, з належністю майна особі. До таких правовідносин мають застосовуватись загальні положення про захист цивільних прав шляхом пред`явлення позову, із залученням до участі у справі як відповідачів стягувача та приватного виконавця. Тому такі вимоги не підлягають вирішенню в порядку судового контролю за виконанням судових рішень, у зв`язку із цим скаргу в частині визнання неправомірними дій приватного виконавця при складанні та видачі акта від 23 листопада 2022 року про реалізацію предмета іпотеки, скасування цього акта, визнання неправомірними дій приватного виконавця при винесенні постанови від 25 листопада 2022 року про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу, скасування цієї постанови, належить залишити без розгляду». Таким чином, позивачем було вірно обрано спосіб захисту свого права в порядку позовного провадження цивільного судочинства. Правовідносини, які виникли між сторонами регулюються нормами цивільного законодавства та Законом України «Про виконавче провадження». 05 жовтня 2016 року набрав чинності Закон України від 02 червня 2016 року №1404-VIII «Про виконавче провадження». Відповідно до пункту 6, 7 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про виконавче провадження» рішення, які виконувалися органами державної виконавчої служби до набрання чинності цим Законом, продовжують виконуватися цими органами до настання підстав для завершення виконавчого провадження. Виконавчі дії, здійснення яких розпочато до набрання чинності цим Законом, завершуються у порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. Після набрання чинності цим Законом виконавчі дії здійснюються відповідно до цього Закону. За змістом частини 6, 7 статті 61 Закону України «Про виконавче провадження», в редакції чинній на час вчинення виконавчих дій, у разі не реалізації майна на третіх електронних торгах виконавець повідомляє про це стягувачу і пропонує йому вирішити питання про залишення за собою нереалізованого майна, крім майна, конфіскованого за рішенням суду. У разі якщо стягувач протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця письмово не заявив про своє бажання залишити за собою нереалізоване майно, арешт з майна знімається і воно повертається боржникові. За відсутності у боржника іншого майна, на яке може бути звернено стягнення, виконавчий документ повертається стягувачу без виконання. На підставі частини 8-10 статті 61 Закону України «Про виконавче провадження» у разі якщо стягувач виявив бажання залишити за собою нереалізоване майно, він зобов`язаний у п`ятнадцятиденний строк з дня надходження до державного виконавця відповідного повідомлення внести на відповідний рахунок для обліку депозитних сум органу державної виконавчої служби різницю між початковою вартістю нереалізованого майна та сумою коштів, що підлягають стягненню на його користь, якщо початкова вартість нереалізованого майна перевищує суму боргу, яка підлягає стягненню за виконавчим документом. За рахунок перерахованих стягувачем коштів оплачуються витрати, пов`язані з організацією та проведенням виконавчих дій, задовольняються вимоги інших стягувачів та стягується виконавчий збір і штрафи, а залишок коштів повертається боржникові. Майно передається стягувачу за ціною третіх електронних торгів або за фіксованою ціною. Про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу виконавець виносить постанову. За фактом такої передачі виконавець складає акт. Постанова та акт є підставами для подальшого оформлення стягувачем права власності на таке майно. У разі наявності кількох стягувачів, які виявили бажання залишити за собою нереалізоване майно, воно передається в порядку черговості, визначеної статтею 46 цього Закону (у разі наявності застави та/або іпотеки декількох стягувачів щодо такого майна - також з урахуванням відповідних норм Закону України "Про заставу" та/або Закону України "Про іпотеку"), а в межах однієї черги, визначеної статтею 46 цього Закону, - у порядку надходження виконавчих документів на виконання. Як було встановлено судом, 20.02.2020 року державний виконавець Савка М.С. виніс постанову та склав акт про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу, якими передав стягувачу [PERSON] в рахунок погашення боргу нежитлової будівлі літ.К, загальною площею 368,90 кв.м. за адресою [ADDRESS] ( колишня [ADDRESS] ). Правомірність винесених державним виконавцем постанови та акту від 20.02.2020 року не відноситься до предмету розгляду у цій справі. У подальшому, постановою начальника відділу Першого відділу ДВС у м.Чернівці Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Смотра Д.О. про скасування процесуального документу від 07.10.2024 року було скасовано постанову «Про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу» від 20.02.2020 року та акт державного виконавця про передачу майна стягувачу у рахунок погашення боргу від 20.02.2020 року на підставі абзацу 4 частини третьої статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» у зв`язку з тим, що постановою Верховного суду №727/2176/20 від 26.05.2021 року скасовано постанову про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу від 20.02.2020 року та акт державного виконавця про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу від 20.02.2020 року. Відповідно до ч.1 ст.13 Закону України «Про виконавче провадження» під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами. Згідно абзацу 4 частини третьої статті 74 Закону України «Про виконавче провадження», в редакції станом на 07.10.2024 року, керівник вищого органу державної виконавчої служби у разі виявлення порушень вимог закону визначає їх своєю постановою та надає доручення начальнику відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, щодо проведення дій, передбачених абзацами другим і третім цієї частини. Однак, наведені начальником відділу ДВС Смотром Д.О. мотиви у постанові від 07.10.2020 року не відповідають постанові Верховного суду від 26.05.2021 року №727/2176/20, якою вимоги скарги [PERSON] про скасування постанови та акту державного виконавця від 20.02.2020 року залишено без розгляду. Також, необґрунтованим є наведене начальником відділу нормативне посилання в оскаржуваній постанові на абз.4 ч.3 ст.74 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки вказана норма регулює дії керівника вищого органу державної виконавчої служби, а не начальника відділу. Натомість, абзацом 2 ч. 3 ст.74 Закону визначено, що начальник відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, при здійсненні контролю за рішеннями, діями державного виконавця під час виконання рішень має право у разі, якщо вони суперечать вимогам закону, своєю постановою скасувати постанову або інший процесуальний документ (або їх частину), винесені у виконавчому провадженні державним виконавцем, зобов`язати державного виконавця провести виконавчі дії в порядку, встановленому цим Законом. Проте, постанова начальника відділу Першого відділу ДВС у м.Чернівці Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Смотра Д.О. від 07.10.2024 року не містить будь-яких мотивів щодо суперечності вимогам закону постанови та акту державного виконавця Савки М.С. від 20.02.2020 року про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу. Статтею 393 ЦК України серед способів захисту права власності закріплено визнання незаконним та скасування правового акта органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає закону і порушує права власника, за позовом власника майна. [PERSON] є стягувачем по зведеному виконавчому провадженню [NUMBER], оскаржуваними діями та постановою начальника Першого відділу ДВС Смотра Д.О. від 07.10.2024 року були порушені її права як стягувача по зведеному виконавчому провадженню №583448554. Тому, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про визнання його дій незаконними та скасування постанови від 07.10.2024 року обґрунтовані та підлягають задоволенню. Зважаючи на те, що постанова та акт державного виконавця Савки М.С. від 20.02.2020 року про передачу майна стягувачу у рахунок погашення боргу, якими передано стягувачу [PERSON] в рахунок погашення боргу нежитлової будівлі літ.К, загальною площею 368,90 кв.м. за адресою [ADDRESS] (колишня [ADDRESS] ), після ухвалення постанови касаційною інстанцією 26.05.2021 року залишились чинними, постанова від 07.10.2024 року визнана судом незаконною, а тому як наслідок є незаконними та підлягають скасуванню постанова та акт державного виконавця Симоненка В.В. від 24.10.2024 року про передачу майна стягувачу [PERSON] . Щодо позовних вимог про визнання недійсним свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів та скасування державної реєстрації права власності суд зазначає наступне: Відповідно до частини першої статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Згідно із частиною другою статті 16, частиною першою статті 215 ЦК України одним зі способів захисту порушеного права є визнання недійсним правочину, укладеного з недодержанням стороною (сторонами) вимог, установлених частинами першою, третьою, п`ятою, шостою статті 203 цього Кодексу, зокрема у зв`язку з невідповідністю змісту правочину цьому Кодексу та іншим актам цивільного законодавства. Процедура реалізації майна на прилюдних торгах полягає у забезпеченні переходу права власності на майно боржника, на яке звернено стягнення, до покупця-учасника прилюдних торгів за плату. Така процедура полягає в укладенні та виконанні договору купівлі-продажу. Так, у статті 650 ЦК України закріплено такий спосіб реалізації майна, як укладення договорів на біржах, аукціонах (торгах), конкурсах, та відсилає до інших нормативних актів, які мають встановлювати особливості укладення цих договорів. До цього зводиться і зміст припису частини четвертої статті 656 ЦК України, згідно з яким до таких договорів застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено законом про ці види договорів купівлі-продажу або не випливає з їхньої суті. За змістом частини другої статті 638 та частини першої статті 640 ЦК України моментом укладення договору купівлі-продажу на прилюдних торгах є момент визначення переможця торгів, тобто момент акцепту пропозиції останнього щодо ціни. Оформлення та підписання договору купівлі-продажу як окремого документа Тимчасове положення не передбачало. Підставою набуття у власність нерухомого майна, придбаного на прилюдних торгах, є договір купівлі-продажу та дії, спрямовані на передання такого майна у володіння покупця, що підтверджують відповідний протокол, акт про проведені прилюдні торги та державна реєстрація права власності за покупцем, а не свідоцтво про придбання майна з прилюдних торгів (постанова Великої Палати Верховного Суду від 07 липня 2020 року у справі № 438/610/14-ц (провадження № 14-577цс19)). Виходячи з аналізу правової природи процедури реалізації майна на прилюдних торгах, яка полягає в продажу майна, тобто в забезпеченні переходу права власності на майно боржника, на яке звернуто стягнення, до покупця - учасника прилюдних торгів, та ураховуючи особливості, передбачені законодавством щодо проведення прилюдних торгів, складення за результатами їх проведення акта проведення прилюдних торгів, є оформленням договірних відносин купівлі-продажу майна на публічних торгах, тобто є правочином. Наведене узгоджується з нормами частини четвертої статті 656 ЦК України, за якою до договору купівлі-продажу на біржах, аукціонах (публічних торгах) застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено законом про ці види договорів купівлі-продажу або не випливає з їхньої суті. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 травня 2019 року у справі №678/301/12 (провадження № 14-624цс18) викладено правовий висновок про те, що правова природа продажу майна з публічних торгів дає підстави для можливості визнання торгів недійсними за правилами визнання недійсними правочинів, зокрема на підставі норм цивільного законодавства (статей 203, 215 ЦК України) про недійсність правочину як такого, що не відповідає вимогам закону, у разі невиконання вимог щодо процедури, порядку проведення торгів. Набуття майна за результатами електронних торгів є особливим видом договору купівлі-продажу, за яким власником відчужуваного майна є боржник, а продавцями, які мають право примусового продажу такого майна є державна виконавча служба та організатор електронних торгів. Покупцем, відповідно, є переможець електронних торгів. Відповідно до абзацу 2 частини першої статті 216 ЦК України у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Ураховуючи, що відчуження майна з прилюдних торгів належить до угод купівлі-продажу, така угода може визнаватися недійсною в судовому порядку з підстав недодержання в момент її вчинення вимог, установлених частинами першою-третьою та частинами п`ятою, шостою статті 203 ЦК України, зокрема, у зв`язку з невідповідністю змісту правочину ЦК України та іншим актам цивільного законодавства (частина перша статті 215 ЦК України). Однак, підставою визнання прилюдних торгів недійсними є наявність не лише порушень вимог закону при проведенні прилюдних торгів, а й порушення прав і законних інтересів особи, яка їх оспорює. Отже, не лише недотримання норм закону під час проведення прилюдних торгів, а й порушення прав і законних інтересів особи, яка їх оспорює, є способом захисту та підставою для визнання прилюдних торгів недійсними (див. постанови Верховного Суду України від 18 листопада 2015 року у справі № 6-1884цс15 та від 12 жовтня 2016 року у справі № 6-1981цс16). У постанові від 21 червня 2023 року в справі № 369/5218/19 (провадження № 61-8512св22) Верховний Суд послався на пункти 45-47 постанови Великої Палати Верховного Суду від 15 січня 2020 року в справі № 367/6231/16-ц (провадження № 14-529цс19) та зазначив, що відчуження майна з електронних торгів належить до угод купівлі-продажу і така угода може визнаватися недійсною в судовому порядку з підстав недодержання в момент її вчинення вимог, установлених частинами 1-3 та частинами 5, 6 статті 203 ЦК, зокрема, у зв`язку з невідповідністю змісту правочину ЦК України та іншим актам цивільного законодавства (частина 1 статті 215 цього Кодексу). Для застосування наслідків недотримання вказаних вимог, при вирішенні спору про визнання електронних торгів недійсними судам необхідно встановити чи мало місце порушення вимог Тимчасового порядку та інших норм законодавства при проведенні електронних торгів; чи вплинули ці порушення на результати електронних торгів; чи мало місце порушення прав і законних інтересів позивачів, які оспорюють результати електронних торгів. Разом із тим, порушення, допущені державним виконавцем при здійсненні своїх повноважень, передбачених Законом України «Про виконавче провадження» до призначення прилюдних торгів, у тому числі щодо відкриття виконавчого провадження, накладення арешту на майно, визначення вартості чи оцінки майна тощо (статті 18, 24-27, 32, 33, 55, 57 цього Закону), підлягають оскарженню в порядку, передбаченому цим Законом (зокрема, частиною сьомою статті 24, частиною четвертою статті 26, частиною третьою статті 32, частиною третьою статті 36, частиною другою статті 57, статтями 55, 85 цього Закону). У постанові Верховного Суду від 19.03.2021 року у справі № 1533/660/2012 (провадження № 61-3485св20) визначено, що «для визнання судом електронних торгів недійсним необхідним є: наявність підстав для визнання прилюдних торгів недійсними (порушення правил проведення електронних торгів); встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду. Підставою для пред`явлення позову про визнання прилюдних торгів недійсними є наявність порушення норм закону при проведенні торгів водночас із порушенням прав і законних інтересів особи, яка їх оспорює». Відповідно до статей 15, 16 ЦК України підставою для захисту цивільного права чи охоронюваного законом інтересу є його порушення, невизнання чи оспорення. Відтак задоволення судом позову можливе лише за умови доведення позивачем обставин щодо наявності у нього відповідного права (охоронюваного законом інтересу), а також порушення (невизнання, оспорення) цього права відповідачем з урахуванням належно обраного способу судового захисту. Згідно частини четвертої статті 334 ЦК України права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» право власності на нерухоме майно підлягає державній реєстрації. Отже, одночасно з набуттям особою у володіння нерухомого майна шляхом державної реєстрації за нею права власності така особа за наявності правових підстав набуває право власності на таке майно. Відтак, підставою набуття у власність нерухомого майна, придбаного на прилюдних торгах, є договір купівлі-продажу (укладення якого підтверджується протоколом приданих торгів) та дії сторін, спрямовані на передання нерухомого майна у володіння покупця (затвердження акта про проведені прилюдні торги, видача або надсилання його покупцю, звернення покупця до державного реєстратора з метою державної реєстрації права власності за покупцем). На підтвердження виконання договору з боку покупця виконавець виносить постанову про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу. Подальші дії покупця (стягувача) та виконавця спрямовані на передання нерухомого майна у володіння покупця. З цією метою виконавець складає акт та видає або надсилає його покупцю, покупець отримує свідоцтво про придбання майна з прилюдних торгів, якщо вони не відбулися (стаття 72 Закону України «Про нотаріат»), звертається до державного реєстратора з метою державної реєстрації права власності за покупцем. Відповідно до пункту 4 частини першої статті 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація права власності проводиться, зокрема, на підставі виданого нотаріусом свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів) та свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів), якщо прилюдні торги (аукціони) не відбулися, чи їх дублікатів. У постанові від 28 червня 2023 року в справі № 212/11434/21 (провадження № 61-4651св23) Верховний Суд зазначив, що «видача нотаріусом свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів) є передбаченою пунктом 5 частини першої статті 34 Закону України «Про нотаріат» окремою нотаріальною дією, спрямованою на посвідчення відповідного права переможця аукціону, тобто є юридичним оформленням факту, що відбувся на підставі правочину. На відміну від дій із нотаріального посвідчення правочинів, нотаріус, який вчиняє нотаріальну дію з видачі свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів, не встановлює дійсні наміри сторін до вчинення правочину, відсутність заперечень щодо кожної з умов правочину, а перевіряє тільки факт набуття права власності на нерухоме майно конкретним набувачем і підтвердження цього права внаслідок проведення прилюдних торгів (близькі за змістом висновки Великої Палати Верховного Суду у постанові від 02 листопада 2021 року у справі № 925/1351/19 (пункти 6.21, 6.22). Визнання недійсним свідоцтва як документа, який видав нотаріус для підтвердження права власності переможця аукціону (покупця), не захистить ні інтерес кредитора у поповненні (недопущенні зменшення) ліквідаційної маси боржника, ні такий же інтерес самого боржника. Цей документ не породжує жодного права. Тому позовна вимога про визнання його недійсним не є належним способом захисту (пункти 42, 43 постанови Великої Палати Верховного Суду від 06 липня 2022 року в справі № 914/2618/16 (провадження № 12-25гс21)». У постанові Великої Палати Верховного Суду від 06 липня 2022 року в справі №914/2618/16 (провадження № 12-25гс21) вказано, що визнання недійсним свідоцтва як документа, який видав нотаріус для підтвердження права власності переможця аукціону (покупця), не захистить ні інтерес кредитора у поповненні (недопущенні зменшення) ліквідаційної маси боржника, ні такий же інтерес самого боржника. Цей документ не породжує жодного права. Тому позовна вимога про визнання його недійсним не є належним способом захисту. Отже, свідоцтво про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів) та свідоцтво про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів), якщо прилюдні торги (аукціони) не відбулися, не є правовстановлюючим документом, а лише підтверджує вчинення сторонами дій, спрямованих на передання нерухомого майна у володіння покупцю. Сама по собі видача свідоцтва не тягне переходу права власності на нерухоме майно від боржника до покупця. Відповідно до частини четвертої статті 334 ЦК України права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. Тому свідоцтво є лише підставою для державної реєстрації права власності за покупцем, але не є правовстановлюючим документом, і вичерпує свою дію із здійсненням такої реєстрації. Таким чином, у задоволенні вимоги щодо визнання недійсним свідоцтва про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів слід відмовити, оскільки вона не є належним способом захисту. Частиною 3 ст.26 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню. У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону. Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав). Державна реєстрація набуття, зміни чи припинення речових прав у разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, проводиться без подання відповідної заяви заявником та справляння адміністративного збору на підставі відомостей про речові права, що містилися в Державному реєстрі прав. У разі відсутності таких відомостей про речові права в Державному реєстрі прав заявник подає оригінали документів, необхідних для проведення державної реєстрації набуття, зміни чи припинення речових прав. Завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. (частина перша статті 2 ЦПК України). Відповідно до статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частинами першою-другою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги щодо скасування державної реєстрації права власності на нерухоме майно: а саме: нежитлової будівлі літ.К, загальною площею 368, 90 кв.м., яка знаходиться за адресою [ADDRESS] підлягають задоволенню. Висновки суду за результатами розгляду справи Враховуючи викладене, суд вважає, що позов [PERSON] обгрунтований та підлягає частковому задоволенню. Щодо розподілу судових витрат Згідно вимог ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі відмови в позові - на позивача. На підставі наведеного та

Outcome: partial