Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-13 00:00:00

Позивачка звернулась до суду із даним позовом, посилаючись в обґрунтування заявлених вимог на те, що за договором купівлі-продажу жилого будинку, посвідченого 28.03.2002 року за реєстром № 2434 нотаріусу, [PERSON] придбала у [PERSON] жилий будинок з усіма господарськими спорудами, розташований в [ADDRESS] , право власності якої було зареєстровано бюро технічної інвентаризації, де [PERSON] з родиною проживала до повномасштабного вторгнення російської федерації в 2022 році, внаслідок чого вона є внутрішньо переміщеною особою, проживаючи зараз по [ADDRESS] . При цьому належний їй житловий будинок в [ADDRESS] через збройну агресію рф був знищений повністю. З метою отримання компенсації за належний їй знищений житловий будинок вона подала через портал «Дія» повідомлення про пошкоджене майно. Однак виявилось, що право власності на вказаний житловий будинок в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за [PERSON] не зареєстровано, тому вона з метою реєстрації права власності звернулась із заявою, однак отримала письмову відповідь, відповідно до якої за колишнім власником спірного житлового будинку, [PERSON] , мається обтяження в виді заборони на житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , на підставі документа від 15.09.1995 року Артемівського ощадного банку, зареєстроване 19.07.2005 року Першою бахмутською державною нотаріальною конторою. Отже, в зв`язку з цим реєстрація спірного майна неможливо за позивачкою. З відповіді Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції вбачається, що за наказом Міністерства юстиції України від 08.05.2023 року № 1705/5 Першу бахмутську державну нотаріальну контору реорганізовано шляхом її приєднання до другої бахмутської державної нотаріальної контори з перейменуванням в Бахмутську державну нотаріальну контору. Наказом міжрегіонального управління до особливого розпорядження оголошено простій Бахмутської державної нотаріальної контори. Документи нотаріального діловодства та архіву Першої бахмутської державної нотаріальної контори до правонаступника або Донецького обласного державного нотаріального архіву не передавались, встановити їх місцезнаходження та стан збереження наразі неможливо. Враховуючи зазначене обґрунтування, запис № 31709939 про обтяження в вигляді заборона на нерухоме майно, який міститься в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, протиправно обмежує права позивача як власника щодо вільного розпорядження належним мені майном, а також отримання компенсації за його знищення. Відповідно до відповіді Бахмутського ВДВС у Бахмутському районі Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 10.07.2025 року вбачається, що по даним АСВП виконавчі провадження, які перебували на виконанні до 2005 року включно та боржником за яким є [PERSON] не виявлені. На підставі викладеного, просила суд припинити обтяження № 31709939 (спеціальний розділ) в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, накладений Першою Бахмутською державною нотаріальною конторою на підставі документа, виданого 15.09.1995 року Артемівським ощадним банком відносно [PERSON] , зі зняттям заборони на нерухоме майно та припинення обтяження речового права на нерухоме майно за адресою: [ADDRESS] , що належить [PERSON] на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу від 28.03.2002 року, а також скасування запису про обтяження 31709939 в Єдиному реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна. Відповідно до відзиву представника Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» вбачається, що такий відповідач не є належним по даній, оскільки жодних матеріально-правових невирішених відносин між АТ «Державний ощадний банк України» та позивачкою на теперішній час не існує, відсутні докази, що саме такий відповідач був ініціатором накладення арешту на спірне майно, тому просив суд відмовити повністю [PERSON] у позовних вимогах до АТ «Державний ощадний банк України». На підставі відзиву представника Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції вбачається, що, не погоджуючись із вимогами [PERSON] , представник такого відповідача просив суд виключити з кола відповідачів по даній справі Східне міжрегіональне управління Міністерства юстиції. Позивачка, [PERSON] , до судового засідання не з`явилась, надавши заяву з проханням провести розгляд справи без її участі, наполягаючи при цьому на задоволенні поданого нею позову. Представник [PERSON] , адвокат Зінченко О. Г., на задоволенні позову в суді наполягала, тому просила заявлені позовні вимоги задовольнити повністю, скасувавши обмеження, накладене на нерухоме майно позивачки. Представник АТ «Державний ощадний банк України» до судового засідання не з`явився, надавши заяву з проханням провести розгляд справи за його відсутності. Представники Бахмутської державної нотаріальної контори, Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, Бахмутського відділу державної виконавчої служби у Бахмутському районі Донецької області, а також [PERSON] , будучи повідомленими про час та місце розгляду справи належним чином, у судове засідання не з`явились повторно за невідомих суду причин, не надавши жодних заяв чи клопотань. За ч. 1 ст. 223 ЦПК неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. При цьому суд вказує, що підстави для відкладення розгляду справи за ст. 223 ЦПК у даному випадку відсутні, тому суд вирішив справу за відсутності сторін, які не зявились. Таким чином суд, дослідивши матеріали справи, вважає заявлений позов таким, що підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав. Судом було встановлено, що на підставі договору купівлі-продажу від 28.03.2002 року, посвідченого нотаріально, реєстр № 2494, [PERSON] набула право власності на будинок [ADDRESS] (загальна площа 311,4 кв. м., житлова площа 127,10 кв. м.), який розташований в місті Бахмут Донецької області, придбавши його у [PERSON] , а право власності позивачки було зареєстровано за [PERSON] в БТІ 29.03.2002 року за № 31-4738, що також підтверджується технічним паспортом на вказаний житловий будинок. Фактичне проживання [PERSON] у житловому будинку в [ADDRESS] підтверджується домовою книгою на такий будинок. Суд зазначає, що згідно із ч. 1 ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Відповідно до п. 4 «Прикінцевих та перехідних положень» Цивільного кодексу України, який набув чинності 1 січні 2004 року, передбачено, що такий ЦК застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності, тобто після 1 січня 2004 року. За ч. 3 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації. Отже, право власності на спірну квартиру набувалось в порядку, який існував на час оформлення на неї права власності, тобто станом на 2002 рік. Згідно із ст. 128 Цивільного кодексу УРСР (в редакції 1963 року) право власності у набувача майна за договором виникало з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. Передачею визнається вручення речі набувачу. Суд зазначає, що на підставі «Правил державної реєстрації об`єктів нерухомого майна, що знаходяться у власності юридичних та фізичних осіб», затверджених Наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 13 грудня 1995 року № 56, «Інструкції про порядок державної реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна, що перебувають у власності юридичних та фізичних осіб», затверджених наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 9 червня 1998 року № 121, які були чинними на момент набуття права власності на спірну квартиру [PERSON] , передбачалось оформлення права власності на об`єкти нерухомого майна шляхом проведення державної реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна державними комунальними підприємствами бюро технічної інвентаризації, де власники незалежно від форми власності проводили державну реєстрацію права власності на об`єкти нерухомого майна в обов`язковому порядку на підставі правовстановлюючих документів. Як було встановлено судом державна реєстрація права власності 29.03.2002 року в КП «Бахмутське Бюро Технічної Інвентаризації» за [PERSON] на буд. [ADDRESS] була доведена позивачкою. Отже, суд за матеріалами справи встановив, що [PERSON] у законний спосіб свого часу набула право власності на будинок [ADDRESS] . При цьому судом було встановлено, що відповідно до листа від 6 лютого 2025 року відділу «Центра надання адміністративних послуг та державної реєстрації» виконавчого комітету Зінківської міської ради було відмовлено [PERSON] у проведенні реєстраційних дій щодо реєстрації її права власності на будинок в [ADDRESS] , оскільки відносно такого нерухомого майна наявне обтяження, зареєстроване за іншою особою, [PERSON] . Так на підставі інформації з Державного реєстру речових прав від 6 лютого 2025 року вбачається, що на нерухоме майно, розташоване в [ADDRESS] , наявні відомості про реєстрацію обтяжень (спеціальний розділ), а саме: запис обтяження № 31709939 від 19.07.2005 року Першої бахмутської державної нотаріальної контори на підставі документа № 3225 від 15.09.1995 року Артемівського ощадного банку щодо заборони на нерухоме майно відносно [PERSON] . При цьому відповідно до інформації Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 24.03.2025 року вбачається, що за наказом Міністерства юстиції України від 08.05.2023 року № 1705/5 Першу бахмутську державну нотаріальну контору реорганізовано шляхом її приєднання до другої бахмутської державної нотаріальної контори з перейменуванням в Бахмутську державну нотаріальну контору. Наказом міжрегіонального управління до особливого розпорядження оголошено простій Бахмутської державної нотаріальної контори. Однак документи нотаріального діловодства та архіву Першої бахмутської державної нотаріальної контори до правонаступника або Донецького обласного державного нотаріального архіву не передавались, встановити їх місцезнаходження та стан збереження наразі неможливо. Також згідно із відповіддю Бахмутського ВДВС у Бахмутському районі Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 10.07.2025 року вбачається, що по даним АСВП виконавчі провадження, які перебували на виконанні до 2005 року включно та боржником за яким є [PERSON] , не були виявлені. У цьому сенсі суд вказує, що за ст. 41 Конституції України кожному гарантовано право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності є непорушним. Згідно із до ст. 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Суд при цьому вказує, що умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню в разі невиконання їх в добровільному порядку, врегульовані Законом України «Про виконавче провадження». Так за змістом ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом. Державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку. В постановах Верховного Суду у складі колегій суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 07 липня 2021 року у справі № 2-356/12 (провадження № 61-5972св19), від 03 листопада 2021 року у справі № 161/14034/20 (провадження № 61-1980св21), від 22 грудня 2021 року у справі № 645/6694/15-ц (провадження № 61-18160св19), від 26 січня 2022 року у справі № 127/1541/14-ц (провадження № 61-2829св21), в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 січня 2023 року у справі № 127/1547/14-ц (провадження № 61-12997св21), в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 09 січня 2023 року у справі № 2-3600/09 (провадження № 61-12406св21) викладено правовий висновок про те, що наявність протягом тривалого часу нескасованого арешту на майно боржника, за умови відсутності виконавчого провадження та майнових претензій з боку стягувача, є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном. Суд встановив, що в справі склалась ситуація, в якій, незважаючи на наявність нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 28.03.2002 року, що підтверджує право власності [PERSON] на будинок у [ADDRESS] , на майно колишнього власника такого майна, [PERSON] , вже 19.07.2005 р. було зареєстровано обтяження на таке нерухоме майно. Так за матеріалами справи судом було встановлено, що обтяження, накладене на житловий будинок у [ADDRESS] , було внесене до спеціального розділу Державного реєстру речових прав не щодо майно позивачки, а іншої особи, колишнього його власника, [PERSON] , а також на підставі документа від 15.09.1995 року ощадного банку вже тоді, коли власником такого майна фактично була позивачка, [PERSON] , що свідчить про те, що такий арешт не може стосуватися спірного нерухомого майна останньої, оскільки арешт накладався щодо майна [PERSON] , яка реалізувала вже своє право на таке майна на момент внесення 19.07.2005 року Першою бахмутською державною нотаріальною контори відомостей до спеціального розділу Державного реєстру речових прав. Таким чином, встановивши наведені обставини, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позову [PERSON] щодо скасування обтяження, оскільки збереження тривалого накладення такого обтяження в даному випадку є невиправданим втручанням у право на мирне володіння майном [PERSON] , яка не має відношення до підстав для накладення такого обтяження на належне їй нерухоме майно. Аналогічна правова позиція була викладена Верховним Судом в постанові від 28 серпня 2024 року по справі № 947/36027/21. Отже, на підставі викладеного вмотивування та встановлених обставин справи, підлягає скасуванню обтяження № 31709939, зареєстроване в спеціальному розділі Державного реєстру речових прав Першою Бахмутською державною нотаріальною конторою на підставі документа від 15.09.1995 року Артемівського ощадного банку відносно [PERSON] на нерухоме майно за адресою: [ADDRESS] , що належить [PERSON] на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу від 28.03.2002 р. Суд при цьому вказує, що належним відповідачем є особа, яка є суб`єктом матеріального правовідношення, тобто особа, за рахунок якої можливо задовольнити позовні вимоги, захистивши порушене право чи інтерес позивача. Таким чином, оскільки заявлені позивачем матеріально-правові вимоги стосуються [PERSON] , за якою було зареєстроване право власності за адресою: [ADDRESS] , то відповідно ані АТ «Державний ощадний банк України», ані Бахмутська державна нотаріальна контора, ані Східне міжрегіональне управління Міністерства юстиції, не є належним відповідачем у спорах про визнання незаконними та скасування реєстраційних дій, вчинених щодо третьої особи, а ним є особа, щодо якої були здійснені ці дії (записи). Аналогічний \~ \~ \~ \~правовий висновок був викладений Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 5 липня 2023 року по справі № 910/15792/201. Отже, з цих підстав слід відмовити у задоволені позову [PERSON] до АТ «Державний ощадний банк України», Бахмутської державної нотаріальної контори, Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції.

Outcome: partial