Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-15 00:00:00

09 грудня 2024 року позивачі [PERSON] та [PERSON] звернулися до Шевченківського районного суду м. Харкова з позовом до Борівської селищної військової адміністрації Ізюмського району Харківської області про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом. Позовна заява мотивована тим, що після смерті [INFO] [PERSON] (чоловіка позивачки [PERSON] та батька позивачки [PERSON] ) відкрилася спадщина на: - житловий будинок з прибудовами та господарським спорудами за адресою: [ADDRESS] ; - земельну ділянку, кадастровий номер: 6321081002:01:001:0456 за адресою: [ADDRESS] площею 0,25 га; - земельну ділянку, кадастровий номер: 6321081002:01:001:0457 за адресою: [ADDRESS] площею 0,0680 га. Позивачі вказують, що звернулися до приватного нотаріуса Бондаренко О.В. із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, але остання, завівши спадкову справу №68400717, 158/2021, після деокупації смт Борова 04.10.2022 свою діяльність не поновила. В свою чергу, інші нотаріуси в усній формі відмовилися продовжувати вищевказану спадкову справу, що і стало підставою звернення до суду з даним позовом з метою захисту прав позивачів. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Харкова від 18 грудня 2024 року вищевказану позовну заяву залишено без руху та надано позивачам строк для виконання вимог ст. ст. 175, 177 ЦПК України протягом десяти днів з дня вручення копії даної ухвали. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Харкова від 20 січня 2025 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження по справі за правилами загального позовного провадження. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Харкова від 23.09.2025 закрито підготовче\~провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] , [PERSON] до Борівської селищної військової адміністрації Ізюмського району Харківської області про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом та призначено справу до судового розгляду по суті. Перший та другий позивачі у судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду спарви повідомлялися у встановленому порядку, просили розглянути дану справу без їхньої участі. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений своєчасно та належним чином у встановленому законом порядку, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій також вказав, що при прийнятті рішення по справі покладається на розсуд суду. Відповідно до частини другої статті 247\~ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, як кожен окремо так і у їх сукупності, суд доходить таких висновків: Згідно ст. 12 ч. 3 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами і іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, обов`язок доказування покладається на сторони, що є одним із принципів змагальності сторін. Суд не може збирати докази за власною ініціативою. Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] (а.с.20). При цьому [PERSON] є дружиною померлого, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] (а.с.19). В свою чергу, [PERSON] є донькою [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] (а.с.14). Разом з тим [PERSON] за життя був власником: - житлового будинку з прибудовами та господарським спорудами за адресою: [ADDRESS] ; - земельної ділянки, кадастровий номер: 6321081002:01:001:0456 за адресою: [ADDRESS] площею 0,25 га; - земельної ділянки, кадастровий номер: 6321081002:01:001:0457 за адресою: [ADDRESS] площею 0,0680 га (а.с.22-46). Після смерті [PERSON] приватним нотаріусом Ізюмського районного нотаріального округу Харківської області Бондаренко О.В. було заведено спадкову справу №68400717, 158/2021 (а.с.21). Водночас згідно наказу Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 01.09.2022 №138 "Про припинення нотаріальної діяльності [PERSON] " діяльність приватного нотаріуса Бондаренко О.В. по Ізюмському районному нотаріальному округу Харківської області припинена з 02.09.2022. Разом з тим згідно листа Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 04.07.2024 отримати свідоцтво про право на спадщину по спадковій справі, заведеній приватним нотаріусом Бондаренко О.В. можливо у разі передачі нею спадкової справи до іншого приватного нотаріуса на підставі заяви спадкоємців, які прийняли спадщину, за умови дотримання нею процедури передачі спадкової справи або документів нотаріального діловодства та архіву на зберігання до Харківського обласного державного нотаріального архіву (а.с.47). Суд зазначає, що Конституцією України (стаття 41) та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до пункту 1 частини другої статті 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Частиною першою статті 316 ЦК України передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України). Відповідно до ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Статтею 1218 ЦК України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинялися внаслідок його смерті. Згідно з ч. 1, 2 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом., а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (ч. 1 ст. 1268 ЦК України). Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Тобто, дії, які свідчать про прийняття спадщини спадкоємцем, чітко визначені у частинах третій, четвертій статті 1268, статтях 1269, 1270 ЦК України. Згідно зі статтею 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців. Судом встановлено, що спадкоємці за законом [PERSON] та [PERSON] у встановлений законом шестимісячний строк після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , та у визначеному законом порядку звернулися 01.10.2021 до приватного нотаріуса Ізюмського районного нотаріального округу Харківської області Бондаренко О.В. із заявою про прийняття спадщини, у зв`язку з чим була зареєстрована спадкова справа № 158/2021. Таким чином, [PERSON] та [PERSON] прийняли спадщину за законом після смерті [PERSON] . Згідно з ч. 1 ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Відповідно до ст. 1261, 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Оскільки [PERSON] та [PERSON] є спадкоємцями першої черги після смерті [PERSON] , то частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними. Отже, кожному зі спадкоємців належить по 1/2 частки майна, яке входить до спадкової маси. Відповідно до частини першої статті 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися за видачою йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно до нотаріуса, який відповідно до вимог статті 68 Закону України «Про нотаріат» при видачі свідоцтва про право на спадщину за законом перевіряє факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства за законом осіб, які подали заяву про видачу свідоцтва та склад спадкового майна. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. З матеріалів справи вбачається, що позивачі звернулися до приватного нотаріуса Бондаренко О.В. із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, та остання, завела спадкову справу №68400717, 158/2021, однак після деокупації смт Борова 04.10.2022 свою діяльність не поновила. В свою чергу, інші нотаріуси в усній формі відмовилися продовжувати вищевказану спадкову справу. Відповідно до правового висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 22 вересня 2021 року у справі № 227/3750/19, визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення у нотаріальному порядку. Таким чином, обов`язковою підставою для визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є наявність реальних та достатніх перешкод для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Так судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є спадкоємцями за законом, які у встановлений законом строк та у визначеному законом порядку прийняли спадщину після смерті [PERSON] , до складу якої увійшло вищезазначене нерухоме майно. При цьому, позивачі позбавлені можливості реалізувати свої спадкові права у зв`язку з тим, що через припинення нотаріальної діяльності приватний нотаріус Бондаренко О.В. так і не видала постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії. Відповідно до п. 4.12 п. 4 Глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, свідоцтво про право на спадщину видається за наявності у спадковій справі всіх необхідних документів. При цьому, як було зазначено вище, згідно листа Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 04.07.2024 отримати свідоцтво про право на спадщину по спадковій справі, зведеній приватним нотаріусом Бондаренко О.В., можливо у разі передачі нею спадкової справи до іншого приватного нотаріуса на підставі заяви спадкоємців, які прийняли спадщину, за умови дотримання нею процедури передачі спадкової справи або документів нотаріального діловодства та архіву на зберігання до Харківського обласного державного нотаріального архіву, однак даних дій зроблено не було. За таких обставин, суд вважає, що наявні об`єктивні обставини, які перешкоджають позивачам оформити право власності на спадкове майно нотаріально, у зв`язку з чим наявні підстави для захисту спадкових прав позивачів у судовому порядку та визнання за ними права власності на спадкове майно, що залишилось після смерті [INFO] [PERSON] , по 1/2 частці майна, яке входить до спадкової маси. Таким чином судо доходить до висновку, що [PERSON] , [PERSON] до Борівської селищної військової адміністрації Ізюмського району Харківської області про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом є обгрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.

Outcome: approved