Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-14 00:00:00

\~ \~ \~ \~Позивачка [PERSON] звернулась до суду з вищезазначеним позовом, в якому посилалась на те, що 29.03.2023 року Господарським судом Дніпропетровської області було ухвалено рішення у справі №904/2120/22, яким стягнуто з ФОП [PERSON] на користь АТ «ДТЕК Дніпровські електромережі» вартість необлікованої електричної енергії в сумі 93384 грн. 85 коп. та судові витрати в сумі 2481 грн. На виконання цього рішення 20.04.2023 року судом було видано судовий наказ. 14.12.2023 року на адресу [PERSON] надійшов лист-попередження від АТ «ДТЕК Дніпровські електромережі» від 12.12.2023 року про необхідність сплати боргу за рішенням суду у справі №904/2120/22 до 20.12.2023 року. 30.11.2023 року [PERSON] було сплачено 6401 грн. 16 коп. та 15.12.2023 року сплачено 86983 грн. 69 коп., а всього 93384 грн. 85 коп. 28.12.2023 року у відповідь на звернення представника [PERSON] щодо погашення заборгованості, АТ «ДТЕК Дніпровські електромережі» підтверджено зарахування коштів в сумі 93384 грн. 85 коп. Також з відповіді було встановлено відкриття виконавчого провадження щодо примусового виконання рішення суду у справі №904/2120/22. Так, 22.11.2023 року приватним виконавцем виконавчого округу Дніпропетровської області Приходько А.А. було відкрито виконавче провадження №73404682 та того ж дня винесено постанови про стягнення з боржника основної винагороди в сумі 9586 грн. 59 коп., мінімальних витрат виконавчого провадження в сумі 398 грн., про арешт коштів боржника в межах суми стягнення та з урахуванням винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження та штрафів на суму 105561 грн. 44 коп. Відповідно до платіжних інструкцій від 23.11.2023 року приватним виконавцем було стягнуто кошти в сумі 7240 грн. 28 коп., які було розподілено наступним чином: 1391 грн. 10 коп. та 5010 грн. 06 коп., а всього 6401 грн. 16 коп. перераховано стягувачу; 199 грн. зараховано на витрати виконавчого провадження; 1391 грн. 11 коп. та 501 грн. 01 коп., а всього 640 грн. 12 коп. зараховані як основна винагорода приватного виконавця. 22.02.2024 року на адресу приватного виконавця від стягувача надійшов лист-підтвердження самостійної сплати [PERSON] коштів в сумі 86983 грн. 69 коп. Також 22.04.2024 року приватним виконавцем з пенсійного рахунку боржника в АТ КБ «Приватбанк» стягнуто кошти в сумі 11427 грн. 47 коп., які були розподілені наступним чином: 2481 грн. перераховано стягувачу, 8946 грн. 47 коп. зараховано як основну винагороду приватного виконавця. Таким чином, всього відповідач зарахувала собі, як основну винагороду, кошти в сумі 9586 грн. 59 коп., а фактично перераховано стягувачу кошти в сумі 8882 грн. 16 коп. 22.04.2022 року приватним виконавцем було закрито виконавче провадження на підставі п.9 ч.1 ст.39 Закону України «Про виконавче провадження». Посилаючись на те, що від фактичної суми коштів в розмірі 8882 грн. 16 коп., стягнутих та перерахованих стягувачу, сума основної винагороди в розмірі 10% мала становити 888 грн. 22 коп., проте приватним виконавцем безпідставно надмірно було стягнуто кошти в сумі 8698 грн. 37 коп., позивачка просила визнати такі дії приватного виконавця неправомірними та стягнути з останнього надмір стягнуті кошти в сумі 8698 грн. 37 коп. Крім того, посилаючись на те, що такими діями позивачці було завдано моральної шкоди, через позбавлення основного джерела існування, можливості оплачувати житлово-комунальні послуги, здійснювати господарські операції, розпоряджатись власними коштами тривалий час, позивачка просила стягнути з відповідача у рахунок відшкодування моральної шкоди 10000 грн. \~ \~ \~ \~У наданому відзиві приватний виконавець Приходько А.А. зазначила, що з 22.11.2023 року в неї перебувало виконавче провадження №73404682 з примусового виконання наказу, виданого 20.04.2023 року Господарським судом Дніпропетровської області у справі №904/2120/22, про стягнення з ФОП [PERSON] на користь АТ «ДТЕК Дніпровські електромережі» вартості необлікованої електричної енергії в сумі 93384 грн. 85 коп. та судового збору в сумі 2481 грн. Копія постанови про відкриття виконавчого провадження була направлена стягувачу та боржнику. Останнім, у відповідності до п.3 ч.5 ст.19 Закону України «Про виконавче провадження» не надано декларацію про доходи та майно боржника, що підтверджує факт ухилення від виконання обов`язків боржника у виконавчому провадженні. 22.11.2023 року у відповідності до ст.ст.31,42 Закону України «Про виконавче провадження» приватним виконавцем було винесено постанови про стягнення з боржника основної винагороди та про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження. В рамках виконавчого провадження 22.11.2023 року було винесено постанову про арешт майна боржника, направлено запити з метою встановлення майнового стану боржника, здійснено обтяження майна боржника в Державному реєстрі обтяжень. Згідно відповіді АТ КБ «Приватбанк» щодо номерів та стану рахунків боржника, сформовано та надіслано на виконання до банку платіжні інструкції на примусове списання коштів. Відповідно до платіжних інструкцій від 23.11.2023 року з рахунку боржника стягнуто 1729 грн. 21 коп. та 5511 грн. 07 коп. Суму в розмірі 1729 грн. 21 коп. було розподілено наступним чином: 199 грн. на витрати по виконавчому провадженню; 1391 грн. 10 коп. перераховано стягувачу; 139 грн. 11 коп. на суму основної винагороди. Суму в розмірі 5511 грн. 07 коп. розподілено наступним чином: 5010 грн. 06 коп. перераховано стягувачу; 501 грн. 01 коп. на суму основної винагороди. Від боржника ні в усному, ні в письмовому порядку не надходило жодних заяв та повідомлень про повну або часткову сплату боргу. 22.02.2024 року представником стягувача було надано приватному виконавцю повідомлення щодо сплати боржником стягувачу напряму коштів в сумі 86983 грн. 69 коп. Того ж дня, згідно платіжної інструкції від 22.04.2024 року з боржника стягнуто на депозитний рахунок виконавця кошти в сумі 11427 грн. 47 коп., які розподілено наступним чином: 2481 грн. перераховано стягувачу, 8946 грн. 47 коп. на суму основної винагороди. Після цього, виконавче провадження було закрито на підставі п.9 ч.1 ст.39 Закону України «Про виконавче провадження» в зв`язку із повним, фактичним виконанням рішення суду. Також у відзиві відповідачем зазначено, що будь-яких дій чи бездіяльності приватного виконавця під час здійснення виконавчого провадження позивачкою не оскаржувалось. Стягнення основної винагороди та витрат виконавчого провадження було здійснено у відповідності до положень Закону України «Про виконавче провадження». Будь-яких повідомлень від банківських установ стосовно того, що рахунки боржника мають спеціальний режим використання або містять кошти, звернення стягнення на які заборонено законом, до приватного виконавця не надходило. Боржник, будучі обізнаною про відкриття виконавчого провадження, не була позбавлена можливості скористатись своїми правами та обов`язками, передбаченими ст.19 Закону України «Про виконавче провадження». Проте, не надавала письмових підтверджень, що пенсійні виплати находять на арештований рахунок та що вона позбавлена єдиного джерела існування. \~ \~ \~ \~Ухвалою Кіровського районного суду м.Дніпропетровська (після зміни найменування Центральний районний суд міста Дніпра) від 26.03.2024 року позовну заяву було прийнято до розгляду, відкрито провадження по справі та призначено останню до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. \~ \~ \~ \~Ухвалою Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 13.11.2024 року провадження по справі було закрито на підставі п.1 ч.1 ст.255 ЦПК України. \~ \~ \~ \~Постановою Дніпровського апеляційного суду від 03.04.2025 року ухвалу суду від 13.11.2024 року було скасовано та справу направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції. \~ \~ \~ \~Ухвалою Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 16.04.2025 року справу було прийнято до провадження новим складом суду та призначено її до розгляду в судовому засіданні. В судовому засіданні представник позивачки підтримав позов та посилаючись на викладені в ньому підстави, просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Відповідач в судовому засіданні просила відмовити в задоволенні позовних вимог з підстав, наведених у поданому письмовому відзиві. Заслухавши пояснення представника позивачки та відповідача, перевіривши доводи, викладені сторонами в поданих заявах по суті справи та дослідивши матеріали останньої, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 29.03.2023 року Господарським судом Дніпропетровської області було ухвалено рішення у справі №904/2120/22, яким стягнуто з ФОП [PERSON] на користь АТ «ДТЕК Дніпровські електромережі» вартість необлікованої електричної енергії в сумі 93384 грн. 85 коп. та судові витрати в сумі 2481 грн. На виконання цього рішення 20.04.2023 року судом було видано судовий наказ, який 22.11.2023 року стягувачем пред`явлений для примусового виконання до приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Приходько А.А. Постановою приватного виконавця від 22.11.2023 року було відкрито виконавче провадження №73404682. Вказаною постановою також вирішено про стягнення з боржника основної винагороди приватного виконавця в сумі 9586 грн. 59 коп. Крім того, 22.11.2023 року приватним виконавцем було винесено постанови про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження в сумі 199 грн. та про стягнення основної винагороди в сумі 9586 грн. 59 коп. Також 22.11.2023 року приватним виконавцем винесено постанови про арешт майна та коштів боржника. Відповідно до платіжних інструкцій від 23.11.2023 року з рахунку боржника в АТ КБ «Приватбанк» було стягнуто кошти в сумі 1729 грн. 21 коп. та 5511 грн. 07 коп. Суму в розмірі 1729 грн. 21 коп. було розподілено наступним чином: 199 грн. на витрати по виконавчому провадженню; 1391 грн. 10 коп. перераховано стягувачу; 139 грн. 11 коп. на суму основної винагороди. Суму в розмірі 5511 грн. 07 коп. розподілено наступним чином: 5010 грн. 06 коп. перераховано стягувачу; 501 грн. 01 коп. на суму основної винагороди. 22.02.2024 року представником стягувача було надано приватному виконавцю повідомлення щодо сплати боржником стягувачу напряму коштів в сумі 86983 грн. 69 коп. Того ж дня, згідно платіжної інструкції від 22.04.2024 року з боржника стягнуто на депозитний рахунок виконавця кошти в сумі 11427 грн. 47 коп., які розподілено наступним чином: 2481 грн. перераховано стягувачу, 8946 грн. 47 коп. на суму основної винагороди. Постановою приватного виконавця від 22.04.2024 року виконавче провадження було закрито на підставі п.9 ч.1 ст.39 Закону України «Про виконавче провадження» в зв`язку із повним, фактичним виконанням рішення суду. Таким чином, всього в рамках виконавчого провадження з боржника [PERSON] було стягнуто кошти в сумі 18667 грн. 75 коп., з яких: 8882 грн. 16 коп. - перераховано стягувачу, 199 грн. - зараховано на оплату витрат по виконавчому провадженню, 9586 грн. 59 коп. - зараховано на оплату основної винагороди приватного виконавця. \~ \~ \~ \~Відповідно до ст.1 Закону України «Про виконавче провадження» - виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені\~Конституцією України, цим\~Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього\~Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього\~Закону підлягають примусовому виконанню. Згідно ч.1 ст.5 Закону України «Про виконавче провадження» п римусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються\~Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів». Відповідно до ст.10 зазначеного вище Закону, заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; 2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; 4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; 5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом. Частинами 1,2 ст.48 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації (пред`явленні електронних грошей до погашення в обмін на кошти, що перераховуються на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця). Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову. Стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах. Згідно ч.5 ст.26 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. Статтею 42 Закону України «Про виконавче провадження» кошти виконавчого\~провадження складаються\~з: 1) виконавчого збору, стягнутого з боржника в порядку, встановленому\~статтею 27\~цього Закону, або основної винагороди приватного виконавця; 2) авансового внеску стягувача; 3) стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження. Витрати органів державної виконавчої служби та приватного виконавця, пов`язані з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення примусового виконання рішень, є витратами виконавчого провадження. Витрати виконавчого провадження органів державної виконавчої служби здійснюються за рахунок коштів Державного бюджету України та коштів виконавчого провадження, зазначених у пунктах 2 і 3 частини першої цієї статті. Витрати виконавчого провадження приватних виконавців здійснюються за рахунок авансового внеску стягувача, стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження. Витрати виконавчого провадження можуть здійснюватися приватним виконавцем за рахунок власних коштів. Розмір та види\~витрат виконавчого провадження встановлюються Міністерством юстиції України. На стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум згідно з вимогами цього Закону або у випадку повернення виконавчого документа стягувачу чи закінчення виконавчого провадження у разі необхідності примусового стягнення з боржника витрат виконавчого провадження виконавцем виноситься постанова про їх стягнення. Згідно ст.45 Закону України «Про виконавче провадження» розподіл стягнутих виконавцем з боржника за виконавчим провадженням грошових сум (у тому числі одержаних від реалізації майна боржника) здійснюється у такій черговості: 1) у першу чергу повертається авансовий внесок стягувача на організацію та проведення виконавчих дій; 2) у другу чергу компенсуються витрати виконавчого провадження, не покриті авансовим внеском стягувача; 3) у третю чергу задовольняються вимоги стягувача та стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків фактично стягнутої суми або основна винагорода приватного виконавця пропорційно до фактично стягнутої з боржника суми (крім виконавчих документів про стягнення аліментів); 4) у четверту чергу стягуються штрафи, накладені виконавцем відповідно до вимог цього Закону, та виконавчий збір або основна винагорода за виконавчими документами про стягнення аліментів. Розподіл грошових сум у черговості, зазначеній у частині першій цієї статті, здійснюється в міру їх стягнення. Основна винагорода приватного виконавця стягується в порядку, передбаченому для стягнення виконавчого збору. В свою чергу ч.ч.2,4 ст.27 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів. Державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів). Статтею 31 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» врегульована винагорода приватного виконавця та авансування витрат виконавчого провадження. Зокрема, ч.ч.1-7 ст.31 зазначеного вище Закону встановлено, що за вчинення виконавчих дій приватному виконавцю сплачується винагорода. Винагорода приватного виконавця складається з основної та додаткової. Основна винагорода приватного виконавця залежно від виконавчих дій, що підлягають вчиненню у виконавчому провадженні, встановлюється у вигляді: 1) фіксованої суми - у разі виконання рішення немайнового характеру; 2) відсотка суми, що підлягає стягненню, або вартості майна, що підлягає передачі за виконавчим документом. Розмір основної винагороди приватного виконавця встановлюється Кабінетом Міністрів України. Основна винагорода приватного виконавця, що встановлюється у відсотках, стягується з боржника разом із сумою, що підлягає стягненню за виконавчим документом (крім виконавчих документів про стягнення аліментів). Якщо суму, передбачену в\~частині четвертій\~цієї статті, стягнуто частково, сума основної винагороди приватного виконавця, визначена як відсоток суми стягнення, виплачується пропорційно до фактично стягнутої суми (крім виконавчих документів про стягнення аліментів). Основна винагорода, що встановлюється у вигляді фіксованої суми, стягується після повного виконання рішення. Приватний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення основної винагороди, в якій наводить розрахунок та зазначає порядок стягнення основної винагороди приватного виконавця (крім виконавчих документів про стягнення аліментів). З аналізу наведених вище положень Закону України «Про виконавче провадження» та Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень та рішень інших органів», вбачається, що за своїм призначенням основана винагорода приватного виконавця є винагородою приватному виконавцю за вчинення заходів примусового виконання рішення, за умови що такі заходи призвели до повного або часткового виконання рішення та стягується з боржника в пропорційному до фактично стягнутої суми розмірі. Оскільки спір між боржником у виконавчому провадженні та приватним виконавцем про стягнення безпідставно набутих коштів не є спором із приводу оскарження постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору, то він підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. Такий висновок зробила\~Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26.10.2022 року у справі №229/1026/21, в якій Верховний Суд вирішував питання юрисдикційності спору щодо стягнення з приватного виконавця коштів, які він визначив як основну винагороду. Також в постанові зроблено висновки про те, що оскільки в цій справі спірні правовідносини пов`язані з безпідставним, на думку позивача, неповерненням відповідачем (фізичною особою) йому грошових коштів, то спір не є публічно-правовим, а випливає з відносин, які стосуються реалізації права позивача на захист майнових прав, що виключає можливість розгляду цієї справи за правилами адміністративного судочинства. При цьому з урахуванням відсутності між сторонами господарських правовідносин, як і спору про право, який виник із таких правовідносин, відсутності імперативних норм процесуального закону про зарахування такого виду спору до юрисдикції господарських судів, спір у цій справі має вирішуватися в порядку цивільного судочинства». Відповідно до частин першої та другої\~ст.1212 ЦК України\~особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення\~глави 83 ЦК України\~застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Аналіз\~статті 1212 ЦК України\~і цього інституту цивільного законодавства вказує на те, що правова природа інституту безпідставного отримання чи збереження майна (предмет регулювання) це відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала. Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення i його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Набуття чи збереження майна буде безпідставним не тільки за умови відсутності відповідної підстави з самого початку при набутті майна, а й тоді, коли первісно така підстава була, але у подальшому відпала. Отже, для виникнення зобов`язання, передбаченого\~ст.1212 ЦК України, важливим є сам факт безпідставного набуття або збереження, а не конкретна підстава, за якою це відбулося. \~ \~ \~ \~Таким чином, повернення безпідставно стягнутих коштів можливе при стягненні коштів у виконавчому провадженні, якщо буде встановлено, що стягненню підлягала менша сума коштів. Як встановлено судом, рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 29.03.2023 року у справі №904/2120/22 з ФОП [PERSON] на користь АТ «ДТЕК Дніпровські електромережі» було стягнуто вартість необлікованої електричної енергії в сумі 93384 грн. 85 коп. та судові витрати в сумі 2481 грн., а всього 95865 грн. 85 коп. 15.12.2023 року [PERSON] самостійно поза межами виконавчого провадження було перераховано на рахунок АТ «ДТЕК Дніпровській електромережі» на виконання рішення господарського суду кошти в сумі 86983 грн. 69 коп. Таким чином, залишок заборгованості становив 8882 грн. 16 коп. В рамках виконавчого провадження з боржника [PERSON] було стягнуто кошти в сумі 18667 грн. 75 коп., з яких: 8882 грн. 16 коп. - перераховано стягувачу, 199 грн. - зараховано на оплату витрат по виконавчому провадженню, 9586 грн. 59 коп. - зараховано на оплату основної винагороди приватного виконавця. Таким чином, відповідно до наведених вище положень Закону України «Про виконавче провадження» та Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень та рішень інших органів», основана винагорода приватного виконавця мала визначатись в розмірі 10% від фактично стягнутої під час проведення виконавчих дій суми в розмірі 8882 грн. 16 коп. та мала становити 888 грн. 22 коп. З огляду на це, основна винагорода в розмірі 8698 грн. 37 коп. (9586,59 грн. фактично стягнутої основної винагороди 888,22 грн. основної винагороди, що підлягала стягненню), як така, що була стягнута в більшому розмірі ніж передбачено законом, має бути повернута відповідачем позивачці. З огляду на характер спірних правовідносин та способи захисту, визначені ст.16 ЦК України, суд вважає, що вимога про визнання дій приватного виконавця щодо надмірного стягнення та неповернення коштів неправомірними, не є належним та ефективним способом захисту порушеного права позивачки, яким в даному випадку є саме спосіб у вигляді стягнення безпідставно набутих коштів. Також суд вважає, що не підлягають задоволенню позовні вимоги в частині стягнення з відповідача моральної шкоди, оскільки позивачкою не наведено належних обгрунтувань та не представлено доказів тому, що внаслідок безпідставного стягнення з неї приватним виконавцем коштів в сумі 8698 грн. 37 коп., їй було завдано моральну шкоду в розумінні ст.23 ЦК України. Так, позивачка посилалась на те, що вона є пенсіонером, кошти в рахунок погашення заборгованості було надмір стягнуто з її пенсійного рахунку та такими діями відповідача їй завдано моральну шкоду, через позбавлення основного джерела існування, можливості оплачувати житлово-комунальні послуги, здійснювати господарські операції, розпоряджатись власними коштами тривалий час. Поряд з цим, до позовної заяви та під час її розгляду позивачкою не надано доказів здійснення примусового стягнення коштів, що містились на рахунках, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, зокрема, що стягнення коштів з пенсійного рахунку. Крім того, суд враховує, що позивачка також є фізичною-особою підприємцем, на виконання рішення суду частково погасила стягнуті з неї кошті одноразовим платежем на суму 86983 грн. 69 коп., що свідчить про наявність в неї доходів, належний матеріальний стан та спростовує її доводи щодо позбавлення джерел існування, можливості здійснювати інші платежі та господарські операції. Правомірність вжиття приватним виконавцем заходів примусового виконання у вигляді арешту, позивачкою не оскаржувалась. В зв`язку з цим, позовні вимоги слід задовольнити частково, стягнувши з відповідача на користь позивачки кошти в сумі 8698 грн. 37 коп., у відповідності до ст.141 ЦПК України та пропорційно до задоволених позовних вимог стягнути судовий збір в сумі 563 грн. 45 коп., а всього стягнути 9261 грн. 82 коп. В іншій частині в задоволенні позову відмовити.

Outcome: partial