Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-13 00:00:00

представник Органу опіки і піклування Городоцької міської ради Львівської області - міський голова Ременяк В.В. звернувся в суд з позовом до [PERSON] про позбавлення останньої батьківських прав відносно малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що Розпорядженням голови Городоцької районної державної адміністрації від 01.11.2018 № 954 малолітніх [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , було влаштовано у КЗ ЛОР «Будинок дитини № 1 для дітей з ураженням центральної нервової системи та порушенням психіки» на повне державне утримання до досягнення граничного віку перебування в закладі. Відповідно до інформації служби у справах дітей від 11.06.2018 № 437/1, причиною влаштування дітей у заклад стало те, що мати поїхала на тривалий час у Мостиський район, залишила 3-х малолітніх дітей без нагляду на прабабусю, яка не реагувала на плач дітей, на час виявлення діти перелякані, заплакані, не доглянуті, дуже брудні, тижнями не миті голови, руки та ноги, на головах ранки, подряпини, одяг дуже брудний, без взуття. В будинку безлад, антисанітарний стан, сморід. Відповідачка самоусунулася від виконання батьківських обов`язків, участі у вихованні та спілкуванні з дітьми не бере, морально та матеріально не підтримує дітей, не цікавиться життям, станом здоров`ям, розвитком, навчанням, умовами проживання дітей. З метою найбільш повного та всебічного забезпечення прав та законних інтересів дитини просив позбавити відповідачку батьківських прав та ухвалити рішення, яким стягувати з неї аліменти на утримання дітей в розмірі 1/2 частини від всіх видів доходів, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з 06.03.2025 і до досягнення дітьми повноліття. Представник позивача - Начальник служби у справах дітей Городоцької міської ради Львівської області В.Містюкова у заяві від 02.06.2025 вимоги підтримала, просила позов задовольнити, справу розглядати за її відсутності. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з`явилася у заяві від 25.07.2025 позов визнала, просила про розгляд справи за її відсутності. У відповідності до положень ч. 3 ст. 211 ЦПК України суд ухвалив проводити розгляд справи, без участі сторін. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Оглянувши заяви учасників справи, вивчивши матеріали справи, дослідивши зібрані у справі докази, вирішуючи спір в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих доказів, суд приходить до наступного висновку. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ст. 18 Конвенції «Про права дитини» батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. За положеннями ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов`язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. У статті 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року передбачено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Відповідно до ч. 1 ст. 151 СК України, батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» № 2402-III від 26 квітня 2001 року, визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків (ст. 11 вищезазначеного Закону). Відповідно до ст. 164 ЦК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він, серед іншого, ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. У пункті 16 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» № 3 від 30.03.2007 роз`яснено судам, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначенні фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. Відповідно до ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав та інтересів дитини. Тому, у кожному випадку треба виявити і оцінити позитивний результат у долі дитини, який має настати. Згідно з ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. В рішенні по справі «Хант проти України» від 07.12.2006 (заява № 31111/04), Європейський суд з прав людини висловлює таку правову позицію, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини. Разом з тим у рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (параграф 76). Враховуючи вищезазначені норми Закону, обов`язок нести відповідальність за дитину, її фізичний і моральний розвиток, її соціальне буття, здійснення прав щодо її захисту покладено на батьків. Звертаючись до суду з даним позовом, представник Органу опіки і піклування Городоцької міської ради Львівської області - міський голова Ременяк В.В. зазначив, що [PERSON] не виконує свої батьківські обов`язки по відношенню до дітей, не цікавиться їх життям, здоров`ям, успіхами, матеріально не забезпечує і взагалі не спілкується з дітьми, перешкод у цьому їй ніхто не чинить. У свою чергу, [PERSON] розглядом справи не цікавиться, в судове засідання не з`явилася, у заяві від 25.07.2025 позов визнала, а отже підтвердила, що дійсно вихованням дітей не цікавиться, свідомо ухиляється від виконання батьківських обов`язків, а тому наведені обставини і факти у сукупності підтверджується, що відповідачка не бажає брати участь вихованні та розвитку власних дітей. Отже, при розгляді конкретної справи суд, насамперед, виходить з інтересів самої дитини та враховує при цьому, відповідальність матері (батька), які має відповідально ставиться до створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини. Досліджені в судовому засіданні матеріали справи свідчать про небажання відповідачки займатися вихованням дітей, а саме відсутність будь-яких дій, які б свідчили про її намір змінити обставини свого життя та вчинити дії, спрямовані на виховання малолітніх дітей. Так, у відповідності до вимог ст. 150 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний, моральний розвиток, виконувати інші обов`язки. Відповідно до положень ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, в т.ч. якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. У відповідності до п. 15, 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Із обставин, викладених у позовній заяві, долучених до справи копій свідоцтв про народження Серія [NUMBER] , Серія [NUMBER] та Серія [NUMBER] вбачається, що [PERSON] народилася [INFO] , [PERSON] народився [INFO] , [PERSON] народилася [INFO] , їх матір`ю є відповідачка - [PERSON] . Розпорядженням голови Городоцької районної державної адміністрації від 01.11.2018 №954 малолітніх [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , було влаштовано у КЗ ЛОР «Будинок дитини №1 для дітей з ураженням центральної нервової системи та порушенням психіки» на повне державне утримання до досягнення граничного віку перебування в закладі. Відповідно до інформації служби у справах дітей від 11.06.2018 №437/1, причиною влаштування дітей у заклад стало те, що мати поїхала на тривалий час у Мостиський район, залишила 3-х малолітніх дітей без нагляду на прабабусю, яка не реагувала на плач дітей, не приходила до тями. На час виявлення діти перелякані, заплакані, не доглянуті, дуже брудні, тижнями не миті голови, руки та ноги, на головах ранки, подряпини, одяг дуже брудний, без взуття. В будинку безлад, антисанітарний стан, сморід. Відповідно до наказу Служби у справах дітей Городоцької міської ради від 22.07.2021 №2 [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , взято на облік дітей, які опинились у складних життєвих обставинах. Діти передані з обліку Служби у справах дітей Львівської районної державної адміністрації. Рішенням виконавчого комітету Городоцької міської ради від 19.08.2021 №269 малолітню [PERSON] , [INFO] , було влаштовано у НРЦ «Мрія». Рішенням виконавчого комітету Городоцької міської ради від 25.08.2022 №233 малолітнього [PERSON] [INFO] , було влаштовано у НРЦ «Мрія». Рішенням виконавчого комітету Городоцької міської ради від 27.04.2023 №103 малолітню [PERSON] , [INFO] , було влаштовано у НРЦ «Мрія». Як убачається із матеріалів справи, 10 лютого 2025 року комісійно було здійснено обстеження житлово-побутових умов проживання [PERSON] , 1992р.н., матері малолітніх [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , які зареєстровані на [ADDRESS] . Житловий будинок складається з 2-х прохідних житлових кімнат, веранди, кухні, ванної кімнати, яка потребує частково ремонту. На час обстеження в помешканні чисто та прибрано. Була приготовлена їжа, житло облаштоване меблями. Одну із кімнат займає дядько матері, який з її слів, за станом здоров?я перебуває на обліку у психіатра. Для малолітніх дітей, які перебувають у закладі не створено умов для проживання, відсутні спальні місця. Мати належно виконує свої обов?язки відносно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , який проживає з нею, проте відносно старших дітей не виявляє жодного інтересу, жодним чином не цікавиться ними, не відвідує дітей у закладі. [PERSON] повідомила, що не заперечує щоб її позбавили батьківських прав відносно дітей, у закладі останній раз бачила їх приблизно у 2023 році. Досліджені судом докази свідчать про те, що мати [PERSON] не виконує покладені на неї батьківські обов`язки щодо своїх малолітніх дітей, не допомагає матеріально, участі у вихованні не бере, не виявляє бажання спілкуватися з [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , таким чином самоусунулася від виховання дітей, нехтує своїми батьківськими обов`язками. З огляду на наведене, суд приходить до висновку про доцільність позбавлення відповідачки батьківських прав відносно малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Згідно ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. У відповідності до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку У відповідності до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Суд зазначає, що обов`язок щодо утримання та виховання своїх дітей покладено на обох батьків і вони в рівній мірі зобов`язані їх утримувати до досягнення ними повноліття. Факт відсутності у батька або матері можливості надання дитині відповідного розміру утримання не знаходиться в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розмірів аліментів. Ця обставина не звільняє батьків від обов`язку по утриманню дитини. При відсутності у матеріалах справи доказів про стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, а також про отримання відповідачкою доходів, достатніх для оплати встановленого законодавством розміру аліментів, суд виходить з того, що відповідачка є особою працездатного віку та може бути працевлаштованою на будь-яку некваліфіковану роботу і отримувати дохід у вигляді мінімального заробітку, доказів протилежного суду не надано. А відтак суд вважає, що з такого доходу можуть стягуватися аліменти на дітей. Відповідно до положень ст. 183 СК України, розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини. При цьому суд враховує, що відповідачка є здоровою, працездатною особою та має матеріальну можливість утримувати дітей та сплачувати на їх користь аліменти, оскільки жодних доказів, які б спростовували зазначені обставини, відповідачка суду не надала. Враховуючи встановлені на підставі наданих позивачем та не спростованих відповідачем доказів обставини справи, встановлений законом мінімальний розмір аліментів на дитину, принцип рівності прав та обов`язків батьків щодо дитини, вимог розумності та справедливості, а також матеріального становища сторін, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог для забезпечення реальної матеріальної підтримки та стягнення аліментів у розмірі 1/2 частини від всіх видів доходів, але не менша 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 06.03.2025 і до досягнення дітьми повноліття, що, дасть можливість утримувати дітей на належному та гідному рівні. Сплата аліментів у зазначеному розмірі здатна забезпечити необхідний життєвий процес та розвиток дітей. На підставі ст. 133, 141 ЦПК України, суд стягує з відповідачки в дохід держави 2 422 грн. 40 коп. судового збору.

Outcome: approved