Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-13 00:00:00

Стислий виклад позицій позивача, та заперечень відповідача. 26.02.2025 року [PERSON] , яка діє в інтересах [PERSON] , подала до суду позовну заяву до [PERSON] , [PERSON] , Косівської міської ради Косівського району Івано-Франківської області, третя особа: Служба у справах дітей Косівської міської ради Косівського району Івано-Франківської області, про визнання права власності на частину будинку в порядку спадкування за законом. В обґрунтування заявлених вимог позивач посилалася на те, що [INFO] померла [PERSON] [INFO] . У [PERSON] народилось троє дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Померла [PERSON] постійно проживала з дітьми і була зареєстрована у будинку за адресою: [ADDRESS] . Після смерті [PERSON] залишилось спадкове майно, а саме: житловий будинок (загальною площею 46.4 кв.м.), в тому числі житловою площею 16.6 кв.м.; стайня за адресою: [ADDRESS] . За життя [PERSON] заповіту не складала. Тому дана спадщина оформляється за законом, а саме в рівних частках по 1/3 частини кожному, хто належить до першої черги спадкування, а саме: відповідача - [PERSON] [INFO] ; відповідача - [PERSON] [INFO] ; позивача- [PERSON] [INFO] . 07.02.2018 року [PERSON] звернулась до приватного нотаріуса Кабин А.Р. із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] , проте приватним нотаріусом було відмовлено у видачі свідоцтва [PERSON] у зв`язку із відсутністю у спадкодавця правовстановлюючих документів на спадкове майно. Позивач стверджує, що після смерті [PERSON] окрім дитини-сироти [PERSON] інші особи не заявляли та не визнавали право власності на дане спадкове майно. У зв`язку\~з вище\~наведеним,\~ [PERSON] \~просила визнати\~право власності\~за [PERSON] \~ [INFO] \~на 1/3 частину спадкового майна її матері [PERSON] померлої [INFO] , а саме на: житловий будинок «А» (загальною площею 46,4 кв.м.), в тому числі житловою площею 16.6 кв.м.; стайню «Б», що знаходяться за адресою [ADDRESS] . Відповідачам було забезпечено право подати відзив на позовну заяву, однак такі не було подано. Заяви, та клопотання учасників справи. Позивач в судове засідання не з`явилася, однак подала заяву, в якій просила проводити розгляд справи без її участі, заявлені позовні вимоги підтримала в повному обсязі (а.с. 85). Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, проте подала заяву про розгляд справи без її участі, заперечила проти задоволення позовних вимог (а.с.55). Від Косівської міської ради Косівського району Івано-Франківської області надійшло клопотання про розгляд справи без участі їх представника. Позов визнали в повному обсязі (а.с.75). Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, проте повідомлявся належним чином. На адресу суду поверталися поштові конверти з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с. 66, 79, 89, 91). Верховний Суд у постанові №755/17944/18 (61-185св23) від 10.05.2023 вказав, що довідка поштового відділення із позначкою про неможливість вручення судової повістки у зв`язку «відсутній за вказаною адресою» вважається належним повідомленням сторони про дату судового розгляду. Представник третьої особи Служби у справах дітей Косівської міської ради Косівського району Івано-Франківської області в судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи без його участі позовні вимоги підтримали (а.с.84). Процесуальні дії у справі. Ухвалою від 05.03.2025 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження, розгляд справи ухвалено проводити за правилами загального позовного провадження. Ухвалою від 15.09.2025 року підготовче провадження у справі закрито та призначено справу до судового розгляду на 14.10.2025 року. У відповідності до ч. 3 ст. 211 ЦПК України судом проведено розгляд справи у відсутності сторін. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне. Фактичні обставини, встановлені судом, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. Судом встановлено, що відповідно до копії паспорту громадянина України серії [NUMBER] [PERSON] народилася [INFO] у с-щі Сяльстрой Санкт-Петербурзської області, росія (а.с.5). Згідно з копією витягу з реєстру Косівської територіальної громади від 25.02.2025 року № 2025/002681161, [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а.с.6). Розпорядженням Косівської районної державної адміністрації Івано-Франківської області від 10.04.2019 року № 146, малолітній [PERSON] [INFO] , жительці с. Старі Кути, Косівського району Івано-Франківської області надано статус дитини-сироти та призначено її опікуном [PERSON] , [INFO] жительку с. Яворів, Косівського району, Івано-Франківської області (а.с. 7). Згідно копії дублікату свідоцтва про народження серії [NUMBER] , [PERSON] народилася [INFO] . Її батьки [PERSON] та [PERSON] (а.с.8). Відповідно до копії паспорту громадянина України у вигляді айді картки № [NUMBER] , [PERSON] народилася [INFO] у с. Яворів Косівського району, Івано-Франківської області (а.с.9). Згідно з копією витягу з реєстру Косівської територіальної громади від 04.11.2025 року № 2024/013329309, [PERSON] [INFO] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а.с.10). Як вбачається з копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] [PERSON] померла [INFO] (а.с.11). Відповідно до копії довідки, виданої приватним нотаріусом Косівського районного нотаріального округу Кабин А.Р. від 07.02.2025 року № 49/01-16, ним заведено спадкову справу № 22/2025 на майно померлої [INFO] [PERSON] , 1979 р.н. Згідно даних, що містяться у спадковій справі, спадкоємцями, які прийняли спадщину після смерті [PERSON] є: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (а.с.12). З копії довідки, виданої Яворівським старостинським округом Косівської міської ради від 30 травня 2024 року № 306 вбачається, що [PERSON] [INFO] до дня смерті [INFO] була зареєстрована та проживала за адресою [ADDRESS] . На день її смерті в цьому житловому будинку були зареєстровані: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . [PERSON] , [INFO] , зареєстрований, але фактично не проживає з 2007 року. Заповіт від імені померлої у Яворівській сільській раді не посвідчувався (а.с.13). Згідно з копією виписки з погосподарської книги, виданої Яворівським старостинським округом за № 11 від 28.01.2025 року, житловий будинок та господарські будівлі [PERSON] розташовані на її власній земельній ділянці для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, відповідно до записів погосподарської книги № 5 та знаходиться за адресою [ADDRESS] . Відповідно до записів погосподарської книги № 5 за 2016-2023 рр. господарство складається із: А. Житловий будинок - загальною площею : 46,4 м2, з них 16,6 м2 (житлова площа). [PERSON] - загальною площею: 52,4 м2 (а.с.14). Відповідно до копії витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 80009863 від 07.02.2025 року, спадкова справа після смерті [PERSON] зареєстрована у спадковому реєстрі 07.02.2025 року за № 73615698 (а.с.15). Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії приватним нотаріусом Косівського районного нотаріального округу Кабин А.Р. відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок у зв`язку з відсутністю у спадкодавця правовстановлюючих документів на спадкове майно (а.с.16). Згідно з копією технічного паспорту на житловий будинок (садибного типу) з господарськими будівлями та спорудами, загальною площею 46,4 кв.м., житловою площею 16,6 кв.м., домогосподарство за адресою: адресою [ADDRESS] складається з: літ. А - житловий будинок, літ. Б стайня (а.с.17-19). До позовної заяви додано Витяг з реєстру будівельної діяльності щодо інформації про технічні інвентаризації Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва щодо житлового будинку садибного типу, розташованого за адресою: [ADDRESS] (а.с.20-22). Згідно висновку\~про вартість\~оцінки об`єкта\~оцінки від\~18.02.2025\~року,\~ринкова вартість\~житлового будинку\~«А» (загальною\~площею 46,4\~кв.м.),\~в тому\~числі житловою\~площею 16,6\~кв.м.,\~господарська будівля:\~стайня (Б),\~що належать\~ [PERSON] за\~адресою:\~ [ADDRESS] ,\~з метою\~обчислення доходу\~(без\~урахування ПДВ)\~становить 90 340 грн. (а.с.23). Зміст спірних правовідносин. Спірні правовідносини між сторонами виникли у зв`язку з наявністю у позивача права на спадкування за законом і неможливістю реалізації цього права через відмову нотаріуса у видачі відповідного свідоцтва про право на спадщину з підстав відсутності у спадкодавця правовстановлюючих документів на майно, яке є об`єктом спадщини. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1217 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно з ч.1 ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Як вбачається з ч.1 ст. 1267 ЦК України, частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними. Відповідно до положень частини першої, третьої та п`ятої статті 1268 Цивільного кодексу України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Фактичний вступ в управління або володіння будь-якою частиною спадкового майна розглядається як прийняття всієї спадкової маси. Згідно з ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. У ч. 1 ст. 1269 ЦК України зазначено, що \~спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Таким чином, внаслідок відкриття спадщини у спадкоємців за законом або за заповітом виникає право спадкування. Спадкове майно переходить до спадкоємців лише за умови, що вони виявили згоду щодо прийняття спадщини. Прийняття спадщини - це не обов`язок спадкоємців, а їх право. Відповідно до частини першої та другої статті 1296 Цивільного кодексу України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців. Згідно положень статті 1297 Цивільного кодексу України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається на ім`я кожного з них, із зазначенням імені та частки у спадщині інших спадкоємців. Як передбачено у підпунктами 4.15, 4.18 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, який затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року №296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, крім випадків, передбачених пунктом 3 глави 7 розділу I цього Порядку, та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, нотаріус отримує інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно шляхом безпосереднього доступу до нього. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. Відповідно п.23 постанови пленуму Верхового суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. В пункті п.3.3. роз`яснень, що містяться у листі №24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», Вищий спеціалізований суд з розгляду цивільних і кримінальних справ зазначає, що у випадках відсутності правовстановлюючих документів у зв`язку з їх втратою та відсутності реєстрації об`єкта нерухомості за спадкодавцем (на ім`я спадкодавця) суди в основному задовольняють вимоги спадкоємців про визнання права власності на нерухоме майно. Судам при вирішенні справ цієї категорії необхідно згідно із нормами, що регулюють підстави виникнення права власності на нерухоме майно, та нормами щодо складу спадщини перевіряти, чи належав та на якій правовій підставі об`єкт нерухомості спадкодавцеві. Згідно з частиною другою статті 41 Конституції України, право приватної власності набувається в порядку, визначеному Законом. Згідно зі ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. До часу набрання чинності ЦК 2003 року та Законом України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права. Державна реєстрація права на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами зокрема такими, як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах та селищах міського типу Української PCP, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української PCP 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно затверджене Наказом Міністерства Юстиції України від 07.02.2002 № 7/5, зареєстрованого в Міністерстві Юстиції 18.02.2002 № 157/6445 з подальшими змінами. Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будівлі та споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності Цивільним кодексом та Законом України від 01.07.2004 «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Із Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах, селищах міського типу УРСР, затвердженої заступником Міністра комунального господарства Української УРСР 31.01.1966, погодженої заступником Голови Верховного Суду УРСР від 15.01.1966, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13.12.1995 № 56 вбачається, що державній реєстрації підлягали лише будинки та домоволодіння в межах міст і селищ міського типу, будинки ж, розташовані у селах реєстрації не підлягали. Відповідно до Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 01.03.2013 за змістом пункту 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженої наказом Міністра юстиції Української РСР від 31.10.1975 № 45/5, підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах. При вирішенні питання щодо визнання права власності на житлові будинки, споруди у порядку спадкування, записи у погосподарських книгах оцінюються у сукупності з іншими доказами, наприклад, ухваленими органами місцевого самоврядування рішеннями про оформлення права власності громадян на будинки, технічним паспортом на будівлі, документами про відведення в установленому порядку земельних ділянок під забудову тощо. Таким чином, за змістом зазначених нормативних актів виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права. Мотивована оцінка наведених сторонами аргументів щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову. Судом встановлено на підставі безпосередньо досліджених та оцінених наявних у справі доказів, що неповнолітня [PERSON] , в інтересах якої діє її опікун [PERSON] , є дочкою [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] . Крім неповнолітньої [PERSON] у померлої [PERSON] ще є двоє дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , які також є спадкоємцями першої черги за законом. Спадкодавець [PERSON] за життя не залишила заповідального розпорядження, у зв`язку з чим її троє дітей спадкують майно у рівних частках по 1/3. Згідно наданих суду доказів, спадкодавець [PERSON] за життя володіла житловим будинком з господарськими спорудами за адресою [ADDRESS] . Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії, виданої приватним нотаріусом Косівського нотаріального округу Кабин А.Р., [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва на спадщину на житловий будинок за вище вказаною адресою з причини відсутності документів, що підтверджують право власності спадкодавця на даний будинок. Ураховуючи вищевикладене, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, суд приходить до висновку що спадкодавець [PERSON] за життя володіла вищезазначеним майном, спадкоємець [PERSON] є спадкоємцем за законом, у встановленому законом порядку прийняла спадщину, спору щодо спадкового майна немає, однак оформити право власності на 1/3 спадкового майна у нотаріальному порядку не має можливості, у зв`язку з чим її право підлягає захисту у судовому порядку.

Outcome: approved