Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-08 00:00:00

Позивач звернулась до суду із вказаним позовом, яким просить суд визнати за нею право власності на 1/6 частину квартири [ADDRESS] , в порядку спадкування за заповітом після померлої [INFO] [PERSON] . Позовні вимоги обґрунтовані тим, що спірна квартира [ADDRESS] була надана [PERSON] та її сину [PERSON] на підставі ордеру №53509 від 20.11.1984 року. В подальшому [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] та змінила прізвище на « [PERSON] ». Оскільки син [PERSON] - [PERSON] помер, то зазначена квартира в 1999 році була приватизована на двох осіб: [PERSON] та [PERSON] в рівних частках. [INFO] [PERSON] помер. Як з`ясувалося, 11.04.2008 року [PERSON] склав заповіт, яким заповідав належну йому частину квартири своєму синові [PERSON] . [PERSON] звернувся до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини за заповітом. Також із заявою про прийняття спадщини за законом звернулася дружина померлого - [PERSON] . Оскільки у [PERSON] не було оригіналу правовстановлюючого документу на квартиру, то він отримав відмову у нотаріуса та звернувся до Деснянського районного суду міста Києва з позовом про визнання за ним права власності в порядку спадкування за заповітом в рівних долях, тобто на 1/4 частину квартири. Відповідачем у даній справі була [PERSON] , яка мала право на обов`язкову частку в розмірі 1/12 частини квартири. В судовому засіданні представник відповідача [PERSON] заперечувала проти задоволення позовних вимог та зазначала, що відповідач є інвалідом І групи, лежачою та такою, що потребує сторонньої допомоги, а тому її частка має бути більшою. Рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 13.03.2014 року позовну заяву [PERSON] було задоволено та визнано за ним право власності на половину спадкового майна, тобто на 1/4 частину квартири. Оскільки спадкоємець за заповітом [PERSON] просив суд визнати за ним право власності на половину спадкового майна (1/4 частину квартири), то він добровільно відмовився від 1/6 частини квартири на користь [PERSON] , яка фактично прийняла цю спадщину. 16.05.2016 року [PERSON] через свого представника за довіреністю [PERSON] звернулася до Шістнадцятої Київської державної нотаріальної контори з заявою про відмову від обов`язкової частки (1/12) та про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після померлого чоловіка з врахуванням рішення Деснянського районного суду міста Києва від 13.03.2014 року (тобто на 1/4 частину квартири). Однак, постановою про відмову у вчинені нотаріальної дії їй було в цьому відмовлено з посиланням на те, що таку заяву про відмову від обов`язкової частки потрібно було подати в шестимісячний термін, тому нотаріус може їй видати лише свідоцтво про право на спадщину на обов`язкову частку та було рекомендовано звернутися до суду за захистом своїх прав, однак [PERSON] цього не зробила, оскільки була інвалідом І групи та лежачою. Таким чином, [PERSON] 07.04.2017 року було видано свідоцтво про право на спадщину на 1/12 частину квартири. Оскільки [PERSON] була інвалідом І групи, лежачою та такою, що потребувала стороннього догляду то [PERSON] разом зі своїм сином здійснювали постійний догляд за нею, а також за її чоловіком [PERSON] , про що свідчить довідка № 225 від 13.02.2013 року Управління праці та соціального захисту Деснянської РДА м. Києва. [PERSON] за життя, а саме 29.03.2005 року вчинила заповіт на користь [PERSON] , яким заповідала все своє майно, яке буде належати їй на день смерті і на що вона за законом матиме право. [INFO] [PERSON] померла. Похованням [PERSON] займалася [PERSON] та її син [PERSON] . У встановлений законом строк [PERSON] звернулася до Шістнадцятої Київської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини за заповітом. 10.02.2021 року державним нотаріусом Шістнадцятої Київської державної нотаріальної контори було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на ім`я [PERSON] на 7/12 частин спірної квартири, що належала [PERSON] (1/2 частка на підставі свідоцтва про право власності на житло від 09.10.1999 року та 1/12 частка на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 07.04.2017 року). 21.06.2024 року [PERSON] подарував належну йому 1/4 частину квартири [PERSON] , що підтверджується Договором дарування, посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу 21.06.2024 року та зареєстрованим в реєстрі за №2569. Таким чином, на сьогодні позивач [PERSON] є власником 5/6 частин спірної квартири (7/12 + 1/4). Позивач зверталася до державного нотаріуса Шістнадцятої Київської державної нотаріальної контори, де відкрита спадкова справа щодо майна померлої [PERSON] , так і до Управління нотаріату Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) з заявою про видачу їй свідоцтва про право на спадщину на 1/6 частину квартири. У листі № 751/02-14 від 23.03.2021 року державний нотаріус Шістнадцятої Київської державної нотаріальної контори О.Г. Браславська зазначила наступне: «Син померлого, [PERSON] , звернувся до Деснянського районного суду м. Києва з позовом визнати за ним право власності на 1/4 частку вищезазначеної квартири і рішенням суду від 13 березня 2014 року по справі №754/20569/13 ц таке право за ним визнано. А так як [PERSON] не відкликала свою заяву про прийняття в строк, передбачений ст.1270 ЦКУ і в суд з позовом вона не зверталася, тому в рамках спадкової справи не можливо було їй видати свідоцтво про право на спадщину на 1/4 частку квартири. Тому 07 квітня 2017 року їй було у відповідності з її заявою видано свідоцтво про право на спадщину на 1/12 частку квартири [ADDRESS] . А також було роз`яснено, що визнання за нею права власності на 1/6 частку квартири можливо тільки в судовому порядку. 03 липня 2020 року 16-ою Київською державною нотаріальною конторою за заявою [PERSON] заведено спадкову справу № 329/2020 до майна померлої [INFO] [PERSON] . Так як спадкове майно померлої складалося з 7/12 часток квартири [ADDRESS] , тому 10.02.2021 року [PERSON] було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на 7/12 часток квартири [ADDRESS] . А також було роз`яснено, що визнання за нею права власності на 1/6 частку квартири можливо тільки в судовому порядку». У відповіді Управління нотаріату Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) № 9-2146 від 29.03.2021 року зазначено: «Відповідно до статті 1218 Цивільного кодексу України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно з підпунктом 4.15 пункту 4 глави 10 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 №296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, крім випадків, передбачених пунктом З глави 7 розділу І цього Порядку, та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Документальне підтвердження належності померлій 1/6 частки квартири в спадковій справі відсутнє. За оформленням права власності на 1/6 частку квартири Вам необхідно звернутися до суду». 11 квітня 2025 року [PERSON] звернулася до державного нотаріуса Шістнадцятої Київської державної нотаріальної контори з заявою про видачу їй свідоцтва про право на спадщину на 1/6 частку квартири [ADDRESS] . Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 11 квітня 2025 року їй було відмовлено у цьому та рекомендовано звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних, або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. [PERSON] добровільно відмовився від 1/6 частки квартири на користь [PERSON] шляхом подачі позову до суду, [PERSON] прийняла дану спадщину, однак не оформила її шляхом подачі позову до суду, так як була інвалідом І групи, лежачою та такою, що потребувала стороннього догляду. Тому позивач вимушений звернутися до суду за захистом своїх прав, оскільки [PERSON] заповідала [PERSON] все своє майно, яке буде належати їй на день смерті і на що вона за законом матиме право. 18.04.2025 року ухвалою суду відкрито провадження у справі, розгляд справи постановлено проводити в загальному позовному провадженні. 30.04.2025 року стороною позивача подано до суду клопотання про витребування доказів. 07.05.2025 року від сторони відповідача на адресу суду надійшов відзив на позов. 11.06.2025 року ухвалою суду було витребувано заявлені в клопотані представника [PERSON] - адвоката Бойка С.О. докази з Шістнадцятої Київської державної нотаріальної контори, а саме копію спадкової справи № 418/2012 до майна померлого [INFO] [PERSON] та копію спадкової справи № 329/2020 до майна померлої [INFO] [PERSON] 23.06.2025 року та 01.08.2025 року на адресу суду надійшли заяви від третьої особи про розгляд справи у відсутності їх представника. 05.08.2025 року на адресу суду надішли витребувані копії спадкових справ. Ухвалою суду від 23.09.2025 року закрито підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду. В матеріалах справи міститься заява від позивача про розгляд справи у його відсутності. В матеріалах справи міститься заява від позивача та відповідача про розгляд справи у їх відсутності. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступного висновку. Судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого Деснянським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністрества юстиції (м. Київ) від 16.06.2020 року, актовий запис № 787. Після померлої [PERSON] залишилась спадщина, яка складалась з 7/12 часток квартири [ADDRESS] , 1/2 частка з якої належала їй на підставі свідоцтва про право власності на житло від 09.10.1999 року №5244 та 1/12 частка на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданим Шістнадцятою Київською державною нотаріальною конторою 07.04.2017 року за р.№ 5-295. Крім того померлій належала 1/6 частина вказаної квартири як обов`язкова частка після її чоловіка [PERSON] , померлого [INFO] , яка не була оформлена за життя [PERSON] . Спадкоємцем за заповітом після померлої [PERSON] є [PERSON] , позивач по справі (а.с. 76). У встановлений шестимісячний строк позивач звернулась до Шістнадцятої Київської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини за заповітом (а.с. 74). 10.02.2021 року позивач отримала свідоцтва про право на спадщину за заповітом, видане Браславською О.Г. , державним нотаріусом Шістнадцятої Київської державної нотаріальної контори 10.02.2021 року за р.№ 5-146 на 7/12 часток вказної квартири. 1/6 частка вказаної квартири залишилась не оформлено, оскільки постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 11.04.2025 року, вих.№796/02-14 позивачу Браславською О.Г., державним нотаріусом Шістнадцятої Київської державної нотаріальної контори було відмовілено у видачі свідоцтва про право на спадщину на 1/6 частку квартири в рамках спадкової справи №329/2020 до майна померлої [INFO] [PERSON] та одночасно зазначено, що визнання за [PERSON] права власності на 1/6 частку квартири можливо тільки в судовому порядку. Оскільки позивач не може оформити спадщину та отримати право власності на 1/6 частку вказної квартири, то вона просить суд визнати таке право за нею в порядку спадкування за заповітом. Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ч. 1 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відповідно до приписів ст.ст. 316, 328 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб; право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України). Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ст. 1268 ЦК України). Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини(ст. 1223 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Статтею 392 ЦК України регламентовано, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання, у разі якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Визнання права власності на спадкове майно у судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод 1950 р., ратифікованою законом від 17.07.97 №475/97-ВР, зокрема ст. 1 Першого протоколу до неї (1952 р.), передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства й на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнано право держави на здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів. Відповідно до ч. 4 ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу (ст. 16 ЦК України). Відповідно до п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування», якщо свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду з правилами позовного провадження. У відповідності до п. п. 4.15, 4.18 Наказу Міністерства юстиції України «Про затвердження Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» від 22.02.2012 року, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Згідно з інформаційним листом від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» ст. 1218 ЦК України встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Якщо за життя спадкодавець не набув права власності на житловий будинок, земельну ділянку, то спадкоємець також не набуває права власності у порядку спадкування. До спадкоємця переходять лише визначені майнові права, які належали спадкодавцеві на час відкриття спадщини. Для набуття права власності у встановленому законодавством порядку спадкоємець повинен здійснити дії, які необхідні для набуття права власності на визначене нерухоме майно. Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розгляду у позовному провадженні. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Суд, дослідивши наявних у справі докази приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved