Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-12 00:00:00

Позиція сторони позивача. [PERSON] звернулась до суду з позовом, в якому просить позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] , по відношенню до [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування позовної заяви зазначає, що сторони з 08 жовтня 2011 року перебували у шлюбі. Від цього шлюбу у сторін народилися діти [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Рішенням Кегичівського районного суду Харківської області від 17 січня 2024 року по справі № 624/449/23 шлюб між сторонами розірвано. На момент подачі позову вказує, що позивачка та діти проживають разом за адресою: [ADDRESS] . Зазначає, що позивачка повною мірою піклуюся про дітей та виховує їх. Вони забезпечені всім необхідним: харчуванням, одягом, належним медичним доглядом, а також іншими предметами мобільним зв`язком, тощо. Наразі позивачка має тривалі стосунки з громадянином України, [PERSON] , який також піклується про їх дітей та ставиться до них як до власних. Старші діти, [PERSON] та [PERSON] , навчаються в КЗ «Чугуївський ліцей №8» Чугуївської міської ради Харківської області, молодший син, [PERSON] , навчається в Чугуївському закладі дошкільної освіти (ясла-садок) №2 Чугуївської міської ради Харківської області. Також, діти перебувають на обліку сімейного лікаря в КП «Чугуївський районний центр первинної медико- санітарної допомоги» Чугуївської районної ради Харківської області. Відповідач, в свою чергу, інтересу до життя дітей не проявляє. Добровільно приймати участь в їх забезпеченні та вихованні не бажає. Зв`язок не підтримує. У зв`язку з цим, у травні 2023 року позивачка була вимушена звернутись до Чугуївського міського суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення з [PERSON] на її користь аліментів на утримання трьох неповнолітніх дітей у розмірі 1/2 частини заробітку (доходу) платника аліментів. 09 червня 2023 року Чугуївським міським судом Харківської області був виданий судовий наказ (справа № 636/2193/23, провадження № 2-н/636/369/23) про стягнення аліментів на утримання дітей, на підставі якого було відкрите виконавче провадження № [NUMBER] від 21 червня 2023 року про примусове стягнення з [PERSON] аліментних платежів. Згідно з розрахунком заборгованості зі сплати аліментів, станом на 04 листопада 2024 року відповідач має заборгованість по аліментах у розмірі 135334,42 грн. Просить врахувати суд, винесений Кегичівським районним судом Харківської області від 28 жовтня 2024 року вирок по справі № 624/986/24, згідно з яким [PERSON] був визнаний винним у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 164 КК України. Виходячи з вищевикладеного, відповідач нехтує своїми батьківськими обов`язками, без поважних причин не забезпечує дітей необхідними для розвитку та виховання речами (харчуванням, ліками, одягом, тощо), свідомо ухиляється від сплати аліментів. Спілкування з дітьми також не підтримує. Вважає, що є всі підстави для позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно їх спільних дітей. Позиція відповідача. Відповідач просить відмовити у задоволенні позовних вимог про позбавлення його батьківських прав відносно їх спільних дітей, обґрунтовуючи тим, що 09 червня 2023 року Чугуївським міським судом Харківської області був виданий судовий наказ про стягнення аліментів з відповідача на користь позивачки на утримання спільних дітей, і про те, що з нього стягуються аліменти на утримання дітей дізнався вже після того як створилася заборгованість, деякий час не міг перераховувати необхідну суму аліментів, оскільки мав проблеми зі здоров`ям і через це не міг працювати, але по можливості, вказує, що надавав допомогу дітям, відвозив їм продукти, купляв все необхідне для навчання в школі. На даний час є стабільний заробіток і поступово сплачує заборгованість по аліментах. Після переїзду дітей в с. Коробочкине, у старшої доньки [PERSON] почалися проблеми зі здоров`ям, відповідач взяв на себе всі турботи пов`язані з лікуванням доньки. Возив дитину до міської клінічної лікарні № 14 ім. проф. Л.Л. Гіршмана, оплатив усі необхідні обстеження і ліки. Відповідач та його батьки намагаються спілкуватися з дітьми. На дні народження дітей відправляли подарунки, надавав кошти. За можливості брав дітей і їздили відпочивати в парк до м. Харкова. На даний час через значну віддаленість місця проживання дітей та воєнний стан не може відвідувати їх особисто так часто як хотів би. Останнім часом спілкування з дітьми почало скорочуватись через те, що у новій сім`ї це не схвалюється. Відповідачу відомо лише номер телефону старшої доньки [PERSON] . Спілкування з дітьми повністю залежить від бажання позивачки і її настрою. Намагається не спричиняти для дітей конфліктні ситуації з цього приводу, позивачкою використано це як підстава для позбавлення батьківських прав стосовно їх дітей. Враховуючи вищевикладене, категорично проти позбавлення його батьківських прав. Процесуальні питання пов`язанні з розглядом справи. 03 липня 2025 року позивачка звернувся до Берестинського районного суду Харківської області з позовом. Ухвалою судді Берестинського районного суду Харківської області від 10 липня 2025 року цивільну справу передано за підсудністю до Кегичівського районного суду. 31 липня 2025 року цивільна справа надійшла до Кегичівського районного суду Харківської області. Ухвалою суду від 01 серпня 2025 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання на 29 серпня 2025 року. Ухвалою суду від 29 серпня 2025 року закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті на 13 жовтня 2025 року. Сторони у судове засідання не з`явились, про місце, дату і час повідомлені належним чином, натомість надали заяви про: позивач - позов підтримує, відповідач його не визнає, позивач, відповідач та його представник просять розглянути справу без їх участі. Позиція третьої особи невідома. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Фіксація судового розгляду справи технічними засобами не проводилась, згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Фактичні обставини встановлені судом. Судом встановлено, що 08 жовтня 2011 року між [PERSON] та [PERSON] зареєстровано шлюб (копія, а.с.18), який рішенням Кегичівського районного суду Харківської області від 17 січня 2024 року по справі № 624/449/23 було розірвано. [PERSON] та [PERSON] мають спільних дітей - [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копіями свідоцтво про народження серії [NUMBER] , серії [NUMBER] , серії [NUMBER] (а.с.8-10). Згідно копії судового наказу Чугуївського міського суду від 09 червня 2023 року з [PERSON] на користь позивачки стягнуто аліменти на утримання неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] у розмірі частини заробітку (доходу) платника аліментів (а.с.30-31). Згідно витягів з реєстрів територіальних громад вбачається, що позивачка [PERSON] зареєстровано адреса місця проживання разом з дітьми - [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , за адресою: [ADDRESS] (копії, а.с.14-17) та відповідно до довідок про взяття на облік ВПО від 23 лютого 2023 року фактичне місце проживання за адресою: [ADDRESS] (а.с.19-22). Довідкою Комунального закладу «Чугуївський ліцей № 9 видано [PERSON] , [INFO] , підтверджується, що вона дійсно навчається у 7-Б класі КЗ «Чугуївський ліцей № 8» Чугуївської міської ради Харківської області (копія, а.с.24). Відповідно до довідки Чугуївського закладу дошкільної освіти (ясла-садок) № 2 від 03 червня 2025 року № 01-17/20 виданої [PERSON] матері [PERSON] про те що дитина є дійсно вихованцем Чугуївського закладу дошкільної освіти (ясла-садок) № 2, проте у зв`язку з військовою агресією РФ про України заклад знаходиться на простої і Олександр заклад не відвідує (копія, а.с.25). Згідно довідки від 03 червня 2025 року виданої [PERSON] вбачається що позивачка та діти [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] знаходяться на обліку в КП «Чугуївський районний ЦПМСД Чугуївський РРХО» (копія, а.с.26). Відповідно до побутової характеристики [PERSON] проявила себе з позитивної сторони, проживає разом із співмешканцем та дітьми, сім`я та особисто позивачка веде здоровий спосіб життя. Конфліктних ситуацій та скарг від сусідів за час проживання не надходило, спиртними напоями не зловживала, працює (копія, а.с.27). Відповідно до розрахунку заборгованості зі сплати аліментів відповідач [PERSON] станом на 04 листопада 2024 року має заборгованість зі сплати аліментів у сукупному розмірі 136334,42 грн (копія, а.с.29). Вироком Кегичівського районного суду від 28 жовтня 2024 року [PERSON] визнано винним у вчиненні кримінального проступку передбаченого ч. 1 ст. 164 КК України та призначено йому покарання у виді 100 (ста) годин громадських робіт (а.с.32-33). Відповідно до розрахунку заборгованості зі сплати аліментів станом на 11 серпня 2025 року, сукупний розмір заборгованості становить 90265,92 грн (а.с.58). Згідно довідки характеристики виданої старостою Кегичівської селищної ради відповідач [PERSON] має освіту середня-спеціальну, розлучений, має трьох неповнолітніх дітей, офіційно не працевлаштований, не конфліктний, скарг від односельців не надходило, бере активну участь у ремонті автотранспорту для ЗСУ (а.с.62). Згідно листа Чугуївської міської ради Харківської області від 29 серпня 2025 року № 01-32/360 вбачається, що позивачка [PERSON] зверталася до служби у справах дітей виконавчого комітету Чугуївської міської ради за консультацією, щодо надання висновку доцільності позбавлення батьківських прав відповідача, позивачці було надано перелік документів, який необхідно надати на розгляд комісії з питань захисту прав дітей, на підставі яких може бути прийнятий висновок, однак [PERSON] , ані заяв, ані будь-яких документів не надала (копія, а.с.68). Також в судовому засіданні було досліджено копію паспорту, коду позивачки (а.с.6-7), картки платників податків дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] (копії, а.с.11-13), копії фотознімків (а.с.60-61). Правові норми законодавства застосовані судом. Відповідно до ч. 3 ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Забезпечення найкращих інтересів дитини - дії та рішення, що спрямовані на задоволення індивідуальних потреб дитини відповідно до її віку, статі, стану здоров`я, особливостей розвитку, життєвого досвіду, родинної, культурної та етнічної належності та враховують думку дитини, якщо вона досягла такого віку і рівня розвитку, що може її висловити (абз. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про охорону дитинства»). Відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці ( ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства»). Положеннями ч. 7 ст. 7 СК України визначено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно з ч. 1 ст. 152 СК України право дитини на належне батьківське виховання, забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом. Частиною четвертою статті 155 СК України передбачено, що ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Підстави позбавлення батьківських прав передбачені ч.ч. 1,4 ст. 164 Сімейного кодексу України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Під час ухвалення рішення про позбавлення батьківських прав суд бере до уваги інформацію про здійснення соціального супроводу сім`ї (особи) у разі здійснення такого супроводу. Тлумачення п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Згідно зі ст. 166 СК України позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька/матері, так і для дитини. Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Крім того, зазначені чинники повинні мати систематичний та постійних характер. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо і лише при наявності вини у діях батьків. Вказані правові висновки викладені в постанові Верховного Суду у складі Касаційного цивільного суду від 25 січня 2023 року у справі №462/4705/19. Таким чином, при вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьками обов`язків по вихованню, а також встановити, що батько чи мати ухиляється від їх виконання свідомо, тобто, систематично, незважаючи на всі інші заходи попередження та впливу, продовжує не виконувати свої батьківські обов`язки, і такі засоби впливу виявилися безрезультатними. Отже, позбавлення батьківських прав відноситься до крайньої міри відповідальності, а це означає, що застосовується ця міра судом тоді, коли всі інші засоби впливу виявилися безрезультатними. Верховний Суд неодноразово наголошував на тому, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який слід розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків. Зокрема, вказаний правовий висновок викладено в постановах Верховного Суду від 29 липня 2021 року у справі №686/16892/20, від 03 серпня 2022 року у справі №306/7/20, від 07 грудня 2022 року у справі №562/2695/20, від 11 січня 2023 року у справі №461/7447/17. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч. 4 ст. 263 ЦПК України). Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю (батьком). Європейський суд з прав людини, практика якого відповідно до ч. 4 ст. 10 ЦПК України та ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосовується судами як джерело права, зауважує, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зав`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у найкращих інтересах дитини буде збереження її зав`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (рішення від 16 липня 2015 року у справі за заявою «MAMCHUR v. UKRAINE», № 10383/09, § 100). Якщо рішення мотивується необхідністю захистити дитину від небезпеки, має бути доведено, що така небезпека справді існує. При ухваленні рішення про відібрання дитини від батьків може виникнути необхідність врахування низки чинників. Можливо, потрібно буде з`ясувати, наприклад, чи зазнаватиме дитина, якщо її залишать під опікою батьків, жорстокого поводження, чи страждатиме вона через відсутність піклування, через неповноцінне виховання та відсутність емоційної підтримки, або визначити, чи виправдовується встановлення державної опіки над дитиною станом її фізичного або психічного здоров`я. З іншого боку, той факт, що дитина може бути поміщена в середовище, більш сприятливе для її виховання, не виправдовує примусового відібрання її від батьків. Такий захід не можна також виправдовувати виключно посиланням на ненадійність ситуації, адже такі проблеми можна вирішити за допомогою менш радикальних засобів, не вдаючись до роз`єднання сім`ї, наприклад, забезпеченням цільової фінансової підтримки та соціальним консультуванням (рішення від 18 грудня 2008 року у справі за заявою «Saviny v. Ukraine», № 39948/06, § 50). Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (рішення від 07 грудня 2006 року у справі за заявою «HANT v. UKRAINЕ», № 31111/04, § 54). Аналізуючи встановлені факти у контексті позбавлення батьківських прав, суди повинні зважувати на те, що позбавлення батьківських прав вже несе в собі негативний вплив на свідомість дитини, та застосовувати цей захід як крайню міру впливу та захисту прав дитини. Таким чином, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який слід розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. При розгляді даної справи судом не встановлено, що відповідач ухиляється від виконання батьківських обов`язків свідомо, тобто, що він систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжує не виконувати свої батьківські обов`язки, оскільки такі обставини не підтверджені належними та допустимими доказами. У справі відсутні докази застосування до відповідача заходів впливу у вигляді попередження з боку органів внутрішніх справ, притягнення до адміністративної відповідальності за неналежне виконання батьківських обов`язків, бесіди, попередження з боку органу опіки та піклування, органів місцевого самоврядування. Як уже було зазначено, умовою по ухиленню від обов`язків по вихованню дитини, як підстава позбавлення батьківських прав, передбачена п. 2. ч. 1 ст. 164 СК України, може бути лише винна поведінка особи, свідоме нехтування нею своїми батьківськими обов`язками. Відповідні докази умисного ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідача відносно дітей в матеріалах справи відсутні. Посилання позивачки на заборгованість по аліментах станом на 04 листопада 2024 року у сукупному розмірі заборгованості 135334,42 грн та наявність вироку суду про притягнення відповідача до відповідальності за ч. 1 ст. 164 КУ України (ухилення від сплати аліментів), не може бути безумовним доказом систематичного, умисного ухилення від виконання батьківських обов`язків, оскільки розрахунок заборгованості по сплаті аліментів станом на 11 серпня 2025 року вже становить 90265,92 грн, що свідчить про наявність поліпшення у виконанні фінансових зобов`язань у 2025 році, тобто позивачкою не доведено наявність стійкого, непоправного порушення батьківських обов`язків на момент розгляду справи (враховуючи суттєве зменшення заборгованості у 2025 році). Досліджені судом докази дійсно підтверджують обставини окремого проживання відповідача із своїми дітьми, проте це пояснюється створенням нової сім`ї з іншим чоловіком. Позивачем також не доведено та не надано суду доказів, в чому полягає захист інтересів дітей шляхом позбавлення відповідача-батька по відношенню до спільних дітей батьківських прав. Суд переконаний, що позбавлення батьківських прав відповідача стосовно своїх неповнолітніх дітей не буде сприяти захисту інтересів останніх, як і не буде стимулювати відповідача до належного виконання своїх обов`язків. Згідно ч.ч. 1-6 ст. 19 СК України у випадках, передбачених цим Кодексом, особа має право на попереднє звернення за захистом своїх сімейних прав та інтересів до органу опіки та піклування. Рішення органу опіки та піклування є обов`язковим до виконання, якщо протягом десяти днів від часу його винесення особа не звернулася за захистом своїх прав або інтересів до суду, крім випадку, передбаченого частиною другою статті 170 цього Кодексу. Звернення за захистом до органу опіки та піклування не позбавляє особу права на звернення до суду. У разі звернення з позовом до суду орган опіки та піклування припиняє розгляд поданої йому заяви. При розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Так, згідно дослідженого в судовому засіданні листа вбачається, що позивачка [PERSON] зверталася до служби у справах дітей виконавчого комітету Чугуївської міської ради за консультацією, щодо надання висновку доцільності позбавлення батьківських прав відповідача, проте необхідних документів для надання висновку [PERSON] не надала. Відсутність висновку органу опіки і піклування позбавляє суд важливого джерела інформації, необхідного для вирішення питання про застосування крайнього заходу, як позбавлення батьківських прав. Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків (п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про позбавлення та поновлення батьківських прав»). Таким чином, беззаперечні докази винної поведінки та свідомого нехтування своїми обов`язками відповідачем, які б свідчили про свідоме та систематичне ухилення від виконання батьківських обов`язків або інші обставини, що позбавляють дітей права на належний догляд, виховання та захист їхніх прав і інтересів дітей і як наслідок необхідність застосування крайнього заходу у вигляді позбавлення батьківських прав, у матеріалах справи відсутні. Аналізуючи вищевикладене, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, виходячи з принципів розумності, виваженості та справедливості, враховуючи якнайкращі інтереси дітей, яка є неповнолітніми, суд приходить висновку, що у задоволенні позовних вимог про позбавлення батьківських прав слід відмовити. Судові витрати. Відповідно до п. 6 ч.1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як розподілити між сторонами судові витрати. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки судом відмовлено у позовних вимогах, тому судові витрати покладаються на позивачку. Відповідно до ст. 259 ЦПК України суди ухвалюють рішення іменем України негайно після закінчення судового розгляду. Рішення суду ухвалюються, складаються і підписуються складом суду, який розглянув справу.

Outcome: dismissed