Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-19 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог У серпні\~2025\~року [PERSON] \~звернувся до\~суду з\~позовною заявою\~до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики. Позовні вимоги обгрунтовано тим, що 30 липня 2025 року відповідач отримав в якості позики від позивача грошові кошти в сумі 48\~000 гривень та зобов`язався віддати суму позики не пізніше 14 серпня 2025 року. У випадку несвоєчасного повернення або повернення не в повному об`ємі позики відповідач зобов`язався сплатити штраф у розмірі 20% від суми позики. Факт укладання даного договору підтверджується розпискою від 30.07.2025, написаною власноруч відповідачем. Позивач зазначає, що в обумовлений договором строк відповідач борг не повернув та ухиляється від виконання зобов`язання. Просить суд стягнути з відповідача на його користь суму боргу за договором позики від 30.07.2025 року в розмірі 48 000 грн., неустойку (штраф 20%) за несвоєчасне повернення коштів у розмірі 9600 грн та судові витрати. Процесуальні дії по справі Ухвалою Хотинського районного суду Чернівецької області від 29.08.2025 року провадження по справі відкрито та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін (а.с.23). Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про день час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Представник позивача [PERSON] в судовому засідання позовні вимоги довірителя підтримала в повному обсязі та просила суд їх задовольнити, також зазначила, що документи, які підтверджують витрати позивача на правову допомогу будуть надані протягом п`яти днів після ухвалення судового рішення. Відповідач [PERSON] в судове засіданні не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, про день, час та місце судового засідання повідомлявся в установленому законом порядку за зареєстрованим місцем проживання (а.с.26,38), відзив на позов не подавав. Відповідно до\~ст.280 ЦПК України\~суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів у разі якщо: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; він не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив та позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин суд, зі згоди представника позивача, виносить рішення на\~підставі наявних у справі доказів та в порядку, передбаченому\~ст.280 ЦПК України. Суд вважає можливим провести розгляд справи по суті без участі сторін, оскільки в матеріалах справи достатньо даних про права і взаємостосунки сторін. Фактичні обставини встановлені судом Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, суд дійшов висновку про те, що позов підлягає частковому задоволенню, встановивши наступні факти та відповідні ним правовідносини. Судом встановлено, що 30 липня 2025 року [PERSON] отримав від [PERSON] у борг грошові кошти у розмірі 48\~000 (сорок вісім тисяч) гривень та зобов`язався повернути борг до 14 серпня 2025 року. У випадку несвоєчасного повернення або повернення не в повному обсязі зобов`язався сплатити штраф у розмірі 20% від суми позики. Факт отримання відповідачем грошей підтверджується оригіналом розписки від 30.07.2025 року, яка написана [PERSON] власноручно (а.с.31). Однак відповідач взятих на себе зобов`язань не виконав - грошові кошти у визначений строк не повернув. Мотиви з яких виходить суд та застосовані норми права Відповідно\~статті 6 ЦК України\~сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (стаття 627 ЦК України). Згідно з частиною першою\~статті 626 ЦК України\~договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Статтею 628 ЦК України\~передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За своїми ознаками договір позики є реальним, оплатним або диспозитивно безоплатним, одностороннім, строковим або безстроковим. Договір позики вважається укладеним в момент здійснення дій з передачі предмета договору на основі попередньої домовленості (п. 2 ч. 1 ст. 1046 ЦК України). Ця особливість реальних договорів зазначена в ч. 2 ст. 640 ЦК України, за якою якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику. Договір позики в письмовій формі може бути укладений як шляхом складання одного документа, так і шляхом обміну листами (ч. 1 ст. 207 ЦК України). Досліджуючи договори позики чи боргові розписки, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа і, зважаючи на встановлені результати, робити відповідні правові висновки. Крім того, частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобов`язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг із зобов`язанням її повернення та дати отримання коштів. Отже, за своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. У разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. З метою забезпечення правильного застосування статей\~1046,\~1047 ЦК України\~суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики, і його умов. Такий правовий висновок щодо застосування статей\~1046,\~1047 ЦК України\~викладено в постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2022 року у справі № 1519/2-5034/11. З наявної\~в матеріалах справи розписки від 30.07.2025р. вбачається, що відповідач [PERSON] підтвердив факт отримання ним коштів у борг і зобов`язався повернути борг позивачу [PERSON] до 14 серпня 2025 року. Судом враховується, що вищезазначена розписка містять в собі відомості щодо дати її укладення, суми коштів, отриманих в позику, строку погашення боргу, та скріплена підписом відповідача. Отже, вказана розписка містить в собі інформацію щодо отримання позичальником коштів в борг та зобов`язання щодо повернення боргу у визначений строк. Статтею 545 ЦК України врегульовано питання щодо підтвердження виконання зобов`язання, зокрема передбачено, що прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов`язання. У цьому разі настає прострочення кредитора. З наведеного вбачається, що доказом повернення позики є факт передачі позикодавцем оригінала боргового документа позичальникові, або зазначення кредитором відомостей у розписці про повернення боргу щодо неможливості повернення боргового документа. На підтвердження неповернутого відповідачем боргу за позикою, позивачем до матеріалів справи додано оригінал розписки від 30\~липня 2025 року\~(а.с. 31). Ці обставини, з урахуванням вимог ст. 545 ЦК України, свідчать про невиконання\~ [PERSON] боргового зобов`язання перед [PERSON] . Отже, судом встановлено, що між сторонами виникли правовідносини з договору позики, відповідач у передбачений договором строк кошти не повернув, тому наявні правові підстави для стягнення з відповідача на користь [PERSON] заборгованості за договором позики в розмірі 48\~000 гривень, тому в цій частині позовні вимоги підлягають задоволенню. Щодо позовних вимог про стягнення штрафу передбаченого умовами договору, то суд зазначає наступне. Відповідно до статті\~\~611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата\~неустойки. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (частина перша статті 612 ЦК України). Умовами договору позики від 30.07.2025 року встановлено, що у разі несвоєчасного повернення або повернення не в повному обсязі суми боргу, відповідач [PERSON] зобов`язується сплати штраф у розмірі 20 % від суми боргу, що становить 9600 грн. Відповідно до ст.549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Разом із тим, Законом України від 15 березня 2022 року N 2120-IX «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» (набрав чинності 17 березня 2022 року) розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено пунктом 18 такого змісту: «У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем)». Отже, пунктом 2 частини 3 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України № 2120-IX передбачено, що цей Закон застосовується до відносин за прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, що виникли у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування. Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 року затверджено Указ Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», який неодноразово продовжувався, востаннє 07.08.2025р. строком на 90 діб. Позивачем нарахована неустойка в розмірі 9\~600 грн., що суперечить наведеним положенням пункту 18 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України. Таким чином позовні вимоги в частині стягнення з [PERSON] штрафу в розмірі 9600 грн. є необґрунтованими з вищевказаних підстав і задоволенню не підлягають. З урахуванням наведених вище вимог закону, досліджених доказів та встановлених на їх підставі обставин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики підлягають частковому задоволенню, а саме в розмірі 48\~000 гривень за основною сумою боргу. Розподіл судових витрат Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України суд вирішує питання про розподіл судових витрат між сторонами. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивач при зверненні до суду сплатив судовий збір в розмірі 968,96 грн, що підтверджується квитанцією від 21.08.2025 (а.с.4). Оскільки позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню частково на загальну суму 48 000 грн, що становить 83,33% від ціни позову (57600 грн), тому на користь позивача з [PERSON] слід стягнути сплаченй судовий збір, пропорційно задоволеним вимогам, в сумі 807,43 грн (968,96х83,33%).

Outcome: partial