Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-15 00:00:00

Позивач звернувся до суду із вищевказаним позовом. Вказав, що 08 серпня 2016 року між ним та [PERSON] (після укладення шлюбу [PERSON] ) було зареєстровано шлюб. Від шлюбу подружжя має двоє спільних малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . З подружжям проживає також [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , діти дружини від попереднього шлюбу. Відповідно свідоцтв про народження батьком дітей записано [PERSON] . З моменту спільного проживання із [PERSON] її діти: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] проживають разом з [PERSON] , він надає дітям належне утримання та турботу. Біологічний батько участі у вихованні дітей не приймає. Мати перебуває у відпустці по догляду за дитиною [PERSON] ( [INFO] ) до досягнення ним шестирічного віку, а всі фінансові витрати, пов`язані із забезпеченням родини здійснює [PERSON] . Відповідно до посвідчення багатодітної сім`ї серії [NUMBER] від 07.12.2016 року, виданого Ямпільською районною державною адміністрацією [PERSON] та [PERSON] мають статус батьків багатодітної сім`ї, діти: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Факт спільного проживання [PERSON] , його дружини [PERSON] та дітей за адресою [ADDRESS] підтверджується актом обстеження умов проживання від 10 червня 2025 року. Згідно відповіді на адвокатський запит Служба у справах дітей Ямпільської міської ради повідомила, що при спілкуванні з дітьми з`ясовано, що біологічний батько дітей від попереднього шлюбу, [PERSON] , на території села не зареєстрований та не проживає. Зі слів дітей [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] батько не спілкується з ними взагалі, не цікавиться їхнім життям та досягненнями. Абзацом 4 частини 1 статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» 3543-XII від 21 жовтня 1993 року, передбачено, що не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані, зокрема, жінки та чоловіки, на утриманні яких перебувають троє і більше дітей віком до 18 років. Таким чином, визначальним фактом є не батьківство, а саме утримання трьох і більше дітей. Для отримання правової підстави для звільнення з військової служби позивач повинен довести факт перебування на його утриманні трьох дітей віком до 18 років. З урахуванням вищевикладеного, позивач просить суд встановити факт, що на утриманні [PERSON] , перебувають неповнолітні [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Представник позивача [PERSON] адвокат Масловська С.А. у судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі з підстав зазначених у позові. Просила суд позовну заяву задоволити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та не заперечувала щодо задоволення позову. Вказала, що [PERSON] здійснює утримання та забезпечує всім необхідним [PERSON] та [PERSON] . Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Служби у справах дітей Ямпільської міської ради Вінницької області Ляч К.О. в судове засідання не з`явилась надала суду заяву про розгляд справи за відсутності їх представника. При вирішенні заявлених вимог покладається на розсуд суду. Процесуальні дії у справі: відкриття провадження у справі та призначення підготовчого засідання, закриття підготовчого судового засідання та призначення справи до судового розгляду, про що постановлено ухвали окремими процесуальними документами. Судом встановлено такі фактичні обставини та зміст спірних правовідносин: З досліджених судом письмових доказів судом встановлено наступне: 08 серпня 2016 року між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано шлюб Виконавчим комітетом Слободо-Підлісівської сільської ради Ямпільського району Вінницької області, актовий запис №1. Після державної реєстрації шлюбу прізвище відповідача змінилось з « [PERSON] » на « [PERSON] » (копія свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] ). З копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] встановлено, що [INFO] народився [PERSON] , батьками якого є [PERSON] та [PERSON] . З копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] встановлено, що [INFO] народилась [PERSON] , батьками якої є [PERSON] та [PERSON] . З копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] встановлено, що [INFO] народився [PERSON] , батьками якого є [PERSON] та [PERSON] . З копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] встановлено, що [INFO] народилась [PERSON] , батьками якої є [PERSON] та [PERSON] . З копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] встановлено, що [INFO] народився [PERSON] , батьками якого є [PERSON] та [PERSON] . З копії посвідчення багатодітної сім`ї серії [NUMBER] від 07.12.2016 року, виданого Ямпільською районною державною адміністрацією встановлено, що [PERSON] та [PERSON] мають статус батьків багатодітної сім`ї. З копії акту обстеження умов проживання від 10 червня 2025 року встановлено, що за адресою: [ADDRESS] зареєстровані та проживають [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Батько [PERSON] проходить військову службу в ЗСУ та фінансово підтримує родину. Мати [PERSON] належним чином здійснює догляд за дітьми. Основні потреби дітей задоволені в повному обсязі . Згідно відповіді на адвокатський запит за вих. №01-02/144 від 17.06.2025 року Служба у справах дітей Ямпільської міської ради повідомила, що при спілкуванні з дітьми з`ясовано, що біологічний батько дітей від попереднього шлюбу, [PERSON] , на території села не зареєстрований та не проживає. Зі слів дітей [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] батько не спілкується з ними взагалі, не цікавиться їхнім життям та досягненнями. З копій характеристик учнів ОНЗ ЗЗСО І-ІІІ ступенів с.Довжок Ямпільської міської ради Вінницької області від 08.07.2025 року вихованням [PERSON] ( [INFO] ), [PERSON] ( [INFO] ) та [PERSON] ( [INFO] ) займаються мати [PERSON] та вітчим [PERSON] . Вони беруть активну участь у шкільному житті дітей, постійно допомагають в організації позакласних заходів, регулярно відвідують батьківські збори. Біологічний батько, [PERSON] , у вихованні дітей участі не бере, оскільки з сім`єю не проживає. З класним керівником на зв`язок не виходив, успішністю дітей не цікавиться, батьківські збори не відвідує. Суд, заслухавши сторони по справі, дослідивши докази надані стороною, приходить до висновку про відмову у задоволенні позову з огляду на наступне: Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Згідно із частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. У статті 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Регулювання сімейних відносин з метою забезпечення кожної дитини сімейним вихованням здійснюється Сімейним кодексом України (стаття 1 СК України). Позивач вказує, що йому необхідно встановлення факту перебування на його утриманні неповнолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] для отримання правової підстави для звільнення його від військової служби . Частиною першою статті 121 СК України передбачено, що права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу. Статтею 141 СК України встановлено рівність прав та обов`язків батьків щодо дитини. Зокрема, визначено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Права та обов`язки батьків щодо виховання дитини передбачені у статтях 150, 151 СК України. Так, за приписами статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини. Забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини. За положеннями статті 151 СК України батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Батьки мають право залучати до виховання дитини інших осіб, передавати її на виховання фізичним та юридичним особам. Батьки мають право обирати форми та методи виховання, крім тих, які суперечать закону, моральним засадам суспільства. Відповідно до частин першої - третьої статті 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Правовідносини, що включають особисті немайнові та майнові відносини, які виникають між особами на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, опіки та піклування, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства, є сімейними. При цьому сімейні відносини як вид суспільних відносин складаються з суб`єктів, об`єктів і змісту (прав та обов`язків). Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є юридичні факти, які поділяються на юридичні дії (настання яких залежить від волі людей і породжує певні правові наслідки) та юридичні події (юридичні факти, які настають незалежно від волі людини). Так, у силу положень ЦК України у момент народження фізичної особи в неї виникає цивільна правоздатність (здатність мати цивільні права та обов`язки), яка припиняється у момент її смерті (стаття 25 ЦК України), а з підстав, установлених цим Кодексом, виникає цивільна дієздатність (здатність своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також здатність своїми діями створювати для себе цивільні обов`язки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність у разі їх невиконання), яка може бути обмежена виключно у випадках і в порядку, встановлених законом (частина друга статті 30 ЦК України). Відповідно до статті 15 СК України сімейні обов`язки є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути перекладені на іншу особу. Сімейні обов`язки особистого або майнового характеру є обов`язками конкретної особи (дружини, матері, батька тощо). Вони не можуть бути передані добровільно іншому за договором або перекладені на іншого за законом. У частині четвертій статті 15 СК України визначено, що невиконання або ухилення від виконання сімейного обов`язку може бути підставою для застосування наслідків, установлених цим Кодексом або домовленістю (договором) сторін. Так, ухилення від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини є самостійною підставою для позбавлення батьківських прав (стаття 164 СК України). Таким чином, з настанням певних юридичних фактів, що підтверджуються певними актами, обсяг батьківських прав може обмежуватися або припинятися. Якщо мачуха, вітчим проживають однією сім`єю з малолітніми, неповнолітніми пасинком, падчеркою, вони мають право брати участь у їхньому вихованні (ст. 260 СК України). Мачуха, вітчим зобов`язані утримувати малолітніх, неповнолітніх падчерку, пасинка, які з ними проживають, якщо у них немає матері, батька, діда, баби, повнолітніх братів та сестер або ці особи з поважних причин не можуть надавати їм належного утримання, за умови, що мачуха, вітчим можуть надавати матеріальну допомогу (ч.1 ст.268 СК України). Виходячи з аналізу вищевказаних норм, Верховний Суд у постанові від 14.12.2023 року № 160/11228/23 зазначив, що заявник, перебуваючи у шлюбі з громадянкою, яка є матір`ю дітей, має право на участь у вихованні цих дітей (за умови проживання однією сім`єю). При цьому обов`язок щодо їх утримання у позивача (як вітчима) виникає за умови, якщо в останніх немає матері, батька, діда, баби, повнолітніх братів та сестер або ці особи з поважних причин не можуть надавати їм належного утримання. Отже, вітчим має обов`язок утримувати своїх падчерку та пасинків, прямо передбачений законом, лише за сукупності таких обставин: такі діти не мають матері, батька, діда, баби, повнолітніх братів та сестер, або ж ці особи з поважних причин не можуть надавати їм належного утримання; вітчим може надавати матеріальну допомогу. У батьків дитини зберігається обов`язок утримання своєї дитини з моменту її народження до досягнення нею повноліття, при чому такий обов`язок не залежить від наявності зареєстрованого шлюбу між батьками, факту позбавлення батьківських прав, визнання батьків недієздатними тощо, а припиняється лише фактом смерті батьків. Позивач просить встановити факт перебування на його утриманні неповнолітніх дітей дружини [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Доведення факту перебування дитини на утриманні стосується зміни обсягу сімейних прав або невиконання одним із батьків батьківських обов`язків (у тому числі умисного) та безумовно впливає на права й інтереси самої дитини, а також зумовлює відповідні правові наслідки, визначені законом. Оскільки сімейним законодавством не передбачено підстав припинення батьківських обов`язків щодо виховання дитини, а визначена частиною першою статті 15 СК України «невідчужуваність» сімейних обов`язків свідчить про неможливість відмови від них, зокрема від обов`язків щодо утримання дитини, то факт утримання дитини вітчимом може бути встановлений судом як одна з обставин, що складає предмет доказування у спорі щодо виконання батьками обов`язків з виховання та утримання дитини. В ході розгляду справи не доведено обставин, які входять до предмету доказування: що неповнолітні [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] не мають матері, діда, баби, повнолітніх братів та сестер, або ж ці особи з поважних причин не можуть надавати їм належного утримання, що виключає можливість виникнення у позивача обов`язку, передбаченого ч.1 ст.268 СК України. З наданих суду доказів не можна вважати, що позивач є особою, який утримує неповнолітніх дітей своєї дружини самостійно, оскільки суду не надано доказів того, що така допомога надається саме ним, а не матір`ю дітей, на яку такий обов`язок покладений в силу вимог ст.180 СК України. Відсутність у матері дітей доходу протягом певного періоду часу не звільняє її від покладеного на неї законом обов`язку утримувати свої неповнолітніх дітей, у тому числі і за допомогою держави у певних випадках, і не робить автоматично позивача зобов`язальною особою з утримання сина та доньки дружини. Відповідно до ст.89 ЦПК України оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, а також оцінивши достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, про недоведеність позивачем перебування лише на його утриманні неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Сам факт проживання даних дітей в сім`ї з вітчимом, не є беззаперечним доказом його утримання. За таких підстав, суд вважає дану позовну заяву такою, що не підлягає задоволенню. При вирішенні питання про розподіл судових витрат, суд виходить із того, що в задоволенні позову відмовлено в повному обсязі, а тому у порядку ст.141 ЦПК судові витрати слід покласти на позивача.

Outcome: dismissed