Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-16 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з описаною вище позовною заявою, яка мотивована тим, що вона перебувала у шлюбі з відповідачем, який рішенням Снятинського районного суду Івано-Франківської області від 11.07.2018 розірвано. Під час перебування у зареєстрованому шлюбу у сторін народилася дочка [PERSON] , [INFO] . Після розірвання шлюбу дитина постійно проживає з позивачкою, вона самостійно опікується та повністю її утримує, батько самоусунувся від виконання батьківських обов`язків, у нього існує борг зі сплати аліментів, тому просить позбавити його батьківських прав у зв`язку із ухиленням відповідача від виконання батьківський обов`язків. Ухвалою Снятинського районного суду Івано-Франківської області від 13.05.2025 позов [PERSON] до [PERSON] , третя особа орган опіки та піклування Снятинської міської ради Івано-Франківської області про позбавлення батьківських прав передано за підсудність до Кіцманського районного суду Чернівецької області. Ухвалою Кіцманського районного суду Чернівецької області від 17.06.2025 відкрито провадження у справі. Ухвалою Кіцманського районного суду Чернівецької області від 11.09.2025 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Будь-які інші процесуальні дії судом не здійснювалися. Позивач у судовому засіданні позов підтримала повністю. Пояснила, що [PERSON] не бачила тата з шести років. З відповідачем розлучена з 2018 року. Він не платив аліменти з 2018 по 2022, цей борг сплатили його батьки. Відповідач зловживав алкоголем. З 2022 по 2024 позивачка нічого не чула про відповідача. Він пропадав на місяці. У 2023 відповідач почав періодично дзвонити до дочки [PERSON] . Мама відповідача подала його у розшук. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з`явився, будучи завчасно та належним чином повідомленим про дату, час і місце слухання справи, про причини неявки не повідомив. Поштове відправлення, адресоване [PERSON] повернулося до суду з відміткою пошти «адресат відсутній за вказаною адресою». У пункті 91-1 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених\~постановою Кабінету Міністрів України від 5 березня 2009 року № 270\~(далі - Правила), передбачено, що рекомендовані листи з позначкою «Судова повістка», адресовані фізичним особам, під час доставки за зазначеною адресою вручаються особисто адресату, а у разі його відсутності - будь-кому з повнолітніх членів його сім`ї, який проживає разом з ним. У разі відсутності адресата (будь-кого із повнолітніх членів його сім`ї) за зазначеною на рекомендованому листі адресою працівник поштового зв`язку інформує адресата за наявним номером телефону та/або вкладає до абонентської поштової скриньки повідомлення про надходження рекомендованого листа з позначкою «Судова повістка». Якщо протягом трьох робочих днів після інформування адресат не з`явився за одержанням рекомендованого листа з позначкою «Судова повістка», працівник поштового зв`язку робить позначку «адресат відсутній за вказаною адресою», яка засвідчується підписом з проставленням відбитка календарного штемпеля і не пізніше ніж протягом наступного робочого дня повертає його до суду. Працівником ПАТ «Укрпошта» на довідці про причини повернення зроблено позначку «адресат відсутній за вказаною адресою» та засвідчено його підписом з проставленням відбитка календарного штемпеля, що свідчить про додержання вимог пункту 91-1 Правил, тому суд зазначає, що за змістом пункту 3 частини восьмої\~статті 128 ЦПК України\~відмітка про відсутність особи за адресою місця проживання вважається врученням судової повістки цій особі. Представник Снятинської міської ради Івано-Франківської області у судове засідання не з`явився, у письмовій заяві від 11.09.2025 просив справу розглянути за його відсутності. Свідок [PERSON] (рідна сестра позивачки, проживають разом) повідомила суду, що шлюб між сторонами розірвано через зловживання алкоголем відповідачем. Відповідач знущався на позивачкою, застосовував фізичне насильство до неї. На пологи [PERSON] грошей не дав, все необхідне купила свідок. З роботи відповідач проходив п`яним, з дитиною не займався, навіть не цікавився нею, аліменти також не платив. Заслухавши пояснення сторін, покази свідка, дослідивши матеріали справи та подані докази, з`ясувавши всі обставини справи в їхній сукупності, суд дійшов наступного висновку. Надаючи правову кваліфікацію спірним правовідносинам, суд вважає, що вони\~\~виникли у зв`язку із особистими немайновими правами і обов`язками батьків до дітей, а тому регулюються\~Главою 13 СК України. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Снятинського районного суду Івано-Франківської області від 11.07.2018. [PERSON] відновлено дошлюбне прізвище [PERSON] . Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 29.04.2014 батьками [PERSON] , [INFO] , записано [PERSON] та [PERSON] , - сторін у справі. Відповідно до рішення Снятинського районного суду Івано-Франківської області від 11.07.2018 № 351/1251/18 з [PERSON] на користь позивача стягнуто аліменти на утримання дочки [PERSON] в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку з дня пред`явлення позову, тобто з 14.06.2018 року і до досягнення дитиною повноліття. Визначено місце проживання дитини біля матері [PERSON] . З розрахунку заборгованості зі сплати аліментів у виконавчому провадженні № 62692933 встановлено, що станом на 28.03.2025 сукупний розмір боргу [PERSON] складає 45\~748,43 грн. Відповідно до довідки про участь батьків у шкільному житті дитини від 14.04.2025 № 120/01-28, яка видана Снятинським ліцеєм «Інтелект», відповідач [PERSON] контакту зі школою не підтримує, успішністю доньки не цікавиться, з вчителями не спілкується, батьківські збори не відвідує. Участь у шкільному житті дитини бере її матір [PERSON] . З довідки № 53 від 15.04.2025, яка видана Снятинським ліцеєм ім.М.Бажана, встановлено, що [PERSON] , [INFO] , з 2020 року по 2023 рік навчалася у цьому закладі. За час її навчання батько дівчинки ліцей не відвідував, вихованням не займався, навчанням не цікавився. Позивачка [PERSON] та її донька [PERSON] зареєстровані за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується довідкою № 807 про реєстрацію місця проживання особи та витягом є реєстру територіальної громади 05.09.2025. Відповідно до відомостей з Державного реєстру фізичних осіб платників податків про джерело доходу станом на 02.04.2025 позивачка із УПСЗН Снятинської РДА за жовтень, листопад та грудень отримала соціальні виплати. На підтвердження доходів позивачки надано довідки про отримання допомоги на дитину. З висновку про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , який надано Службою у справах дітей Снятинської міської ради, встановлено, що орган опіки та піклування не може надати повний, всебічний та об`єктивний висновок у даній справі та вважає доцільним залишити дане питання на розгляд суду. У цьому висновку крім встановлених у судовому засіданні обстави також зазначено, що на адресу відповідача направлявся лист-повідомлення про необхідність з`явитися до Служби для з`ясування обставин, що мають значення для виготовлення відповідного висновку. На адресу Неполоковецької селищної ради направлявся лист з вимогою отримати акт обстеження умов проживання [PERSON] та з`ясувати думку батька з питання позбавлення його батьківських прав відносно дочки [PERSON] . Згідно з довідкою від 07.07.2025 Оршовецького старостинського округу Неполоковецької селищної ради встановлено, що відповідач 27.02.2024 знятий з реєстраційного обліку місця проживання на підставі заяви власника будинку. Також неповнолітня [PERSON] на засіданні комісії Служби у справах дітей висловила думку, що не заперечу проти позбавлення її батька батьківських прав щодо неї у зв`язку і тим, що вона його не пам`ятає, не спілкується з ним, уваги, любові, підтримки та турботи не відчувала і не відчуває. Відповідно до положень ч.2 ст. 171 СК України в судовому засіданні заслухано думку неповнолітньої [PERSON] , яка розповіла, що з батьком останній раз спілкувалася у п`ятирічному віці. З того часу його не бачила, лише рідко спілкується телефоном. У першому класі на перший дзвоник тато обіцяв ляльку, яку ще й досі не подарував. Хоче позбавити його прав відносно себе. Відповідно до\~ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. ч. 1, 6\~ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до\~статті 51 Конституції України,\~статті 5 Сімейного кодексу України, держава охороняє сім`ю, дитинство, материнство, батьківство, забезпечує охорону прав матері та батька, створює умови для зміцнення сім`ї. Ніхто не може зазнавати втручання в його сімейне життя, крім випадків, встановлених\~Конституцією України. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини. Згідно з статтею 9 Конвенції ООН про права дитини держава має забезпечити, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли за рішенням суду буде встановлено, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Згідно\~з ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до\~ст. 150 Сімейного Кодексу України, батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. В \~статті 12\~Закону України\~«Про охорону\~дитинства» зазначено, що на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов`язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Європейський суд з прав людини зауважує, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року). Відповідно до ч. ч. 1 - 3\~ст. 157 СК України, питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її виховані, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Позбавлення батьківських прав є, з одного боку, засобом захисту прав дитини, а з другого - заходом впливу на батьків, які неналежним чином виконують свої батьківські обов`язки стосовно дитини. Позбавлення батьківських прав можливе виключно на підставі рішення суду. Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою\~статті 164 СК України. Мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини (пункти 1-6) частини першої\~статті 164 СК України). Тлумачення пункту 2 частини першої\~статті 164 СК України, ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Пунктом 15\~Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30 березня 2007 року, позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьком обов`язків по вихованню, а також встановити, що батько ухиляється від їх виконання свідомо, тобто, що він систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжує не виконувати свої батьківські обов`язки. Позбавлення батьківських прав відноситься до крайньої міри відповідальності, а це означає, що застосовується ця міра судом тоді, коли всі інші засоби впливу виявилися безрезультатними. Відповідний правовий висновок викладено Верховним Судом у постанові від 13 березня 2019 року у справі № 61-36905св18. А також, згідно з правовою позицією Верховного суду, під час вирішення такої категорії спорів судам необхідно мати на увазі, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, на який вони йдуть лише у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку. Дитина має право на особливе піклування та повинна мати свободу вибору щодо своїх батьків. Аналізуючи встановлені факти у контексті позбавлення батьківських прав, суди повинні зважувати на те, що позбавлення батьківських прав на дитину вже несе в собі негативний вплив на свідомість дитини, та застосовувати цей захід як крайній спосіб впливу та захисту прав дитини. Відповідний правовий висновок викладено Верховним Судом у постанові від 17 червня 2021 року у справі N 466/9380/17 (провадження N 61-2175св20). При розгляді даної справи позивачкою не доведено і судом не встановлено, що відповідач ухиляється від виконання батьківських обов`язків свідомо, тобто, що він систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжує не виконувати свої батьківські обов`язки, оскільки такі обставини не підтверджені належними та допустимими доказами. У справі відсутні докази застосування до відповідача заходів впливу у виді попередження з боку органів внутрішніх справ, накладення адміністративної відповідальності, бесіди, попередження з боку органу опіки та піклування, органів місцевого самоврядування, тощо. Зі слів позивачки відповідач перебуває у розшуку за заявою його мами. Умовою ухилення від обов`язків з виховання дітей, як підстава позбавлення батьківських прав, передбачена п. 2. ч. 1\~ст. 164 СК України, може бути лише винна поведінка особи, свідоме нехтування нею своїми батьківськими обов`язками. Відповідні докази умисного ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідача відносно своєї дочки в матеріалах справи також відсутні. Позбавлення батьківський прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. У постанові від 04 квітня 2024 року у справі № 553/449/20, провадження № 61-2701св24, Верховний Суд вказав, що «…сімейні відносини мають «складний» характер, і сім`я може переживати як найкращі, так й найгірші часи. Суду завжди складно зробити висновок про те, що сімейні стосунки неможливо врятувати, і тому суд має позбавляти батьків такого шансу тільки в тому разі,\~якщо вони становлять реальну загрозу для благополуччя дитини». Верховний Суд наголошує, що особистісні непорозуміння між батьками не можуть бути підставою для позбавлення батьківських прав, оскільки в рішеннях, що стосуються дітей, забезпечення їх найкращих інтересів повинне мати першочергове значення і переважати над інтересами батьків (постанови Верховного Суду від 06 жовтня2021 року у справі № 320/5094/19, від 22 листопада 2023 року у справі № 320/4384/18, від 07 березня 2024 року у справі № 947/7448/22, від 01 серпня 2024 року у справі № 366/52/21). Необґрунтоване (за відсутності застосування гнучких заходів впливу для спонукання батька до належного виконання своїх батьківських обов`язків) позбавлення батьківських прав (прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті кровної спорідненості з нею, не може вважатися таким, що відповідає інтересам дитини (постанова Верховного Судувід 23 жовтня 2024 року у справі № 464/2040/23). Отже, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які ухиляються від виконання своїх обов`язків з виховання дітей або зловживають своїми батьківськими правами, жорстоко поводяться з дітьми, шкідливо впливають на них своєю аморальною, антигромадською поведінкою, а також, що створило загрозу життю дитини. Відповідно до вимог частин 4-6\~ст. 19 СК України, при розгляді судом спорів, зокрема, щодо позбавлення батьківських прав, обов`язковою є участь органу опіки і піклування, який подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Висновок органу опіки та піклування має рекомендаційний характер для суду та як доказ підлягає дослідженню й оцінці судом на основі всіх наявних у матеріалах справи доказів у їх сукупності та взаємозв`язку (постанови Верховного Суду від 26 липня2021 року у справі № 638/15336/18, від 07 лютого 2022 року у справі № 759/3554/20, від 10 листопада 2023 року у справі № 401/1944/22, від 15 листопада 2023 року у справі № 932/2483/21, від 23 жовтня 2024 року у справі № 464/2040/23). Верховний Суд неодноразово звертав увагу, що зверненню до суду з позовом про позбавлення батьківських прав має передувати виважена та ґрунтовна підготовка, збір необхідної доказової бази, адже більшість чинників, які є підставою для прийняття позитивних рішень у вказаних категоріях справ, має оціночний характер, залежить від конкретних обставин справи та особистості учасників цих правовідносин (постанови від 12 лютого 2024 року у справі № 202/1931/22, від 28 лютого 2024 року у справі № 303/4697/22, від 23 жовтня 2024 року у справі № 464/2040/23 та інші). Наданий до суду висновок Служби у справах дітей Снятинської міської ради, який затверджено рішенням виконкому Снятинської міської ради № 323-10/2025 від 28.08.2025, в якому зазначено, що орган опіки та піклування не може надати повний, всебічний та об`єктивний висновок у даній справі, та вважає за доцільним залишити дане питання на розгляд суду, не дає суду об`єктивних та беззаперечних підстав вважати, що відповідач [PERSON] свідомо та навмисно ухиляється від виконання батьківських обов`язків. Орган опіки та піклування не надав оцінки причинам ухилення відповідача від виконання обов`язків. Аналогічний висновок викладено в постановах Верховного Суду від 24 жовтня 2024 року у справі № 199/3287/23 (провадження № 61-8177св24), від 12 березня 2025 року у справі № 930/1141/24 (провадження № 61-994св25). У спірних правовідносинах, які стосуються вкрай чутливої сфери та долі дитини, інтереси якої переважають над формальним тлумаченням норм права, питання про застосування крайнього заходу впливу на батьків - позбавлення батьківських прав - слід вирішувати у контексті кожної конкретної справи без формального та уніфікованого підходу лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, що мають значення для вирішення спору, та вивчення і дослідження усіх доказів як у сукупності, так і кожного доказу окремо. У рішенні у справі «Мамчур проти України» від 16 липня 2015 року (заява № 10383/09) ЄСПЛ зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. Розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, позбавлення батьків спорідненості з дитиною, а це буде вважатись виправданим лише за виняткових обставин (рішення ЄСПЛ від 18 грудня2008 року у справі «Савіни проти України»). Позивачкою в судовому засіданні доведено лише ухилення від сплати аліментів, та відсутність інтересу батька до шкільного життя дитини, але фінансове забезпечення дитини є лише одним з обов`язків батька, щодо інших обов`язків - виховання, спілкування, підтримання будь-яких інших родинних зв`язків - матеріали справи не місять доказів винної поведінки відповідача. Водночас, зі слів позивачки, свідка та дитини встановлено, що відповідач періодично телефонує до дочки. Суд зауважує, що розгляд справи здійснюється не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності (частини перша, третя\~статті 13 ЦПК України). Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша\~статті 81 ЦПК України). Щодо тягаря доказування, суд звертає увагу на позицію, висловлену в постанові КЦС ВС від 29 травня 2020 року у справі № 739/2159/18, вона полягає в тому, що доведення обставин свідомого, умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, які можуть бути підставою позбавлення останнього батьківських прав, покладено на позивача. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша - третя\~статті 89 ЦПК України). У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 січня 2018 року у справі № 204/1199/16-ц (провадження № 61-170св17) зроблено висновок, що не може свідчити про свідоме ухилення від виконання батьківських обов`язків факт стягнення з батька аліментів на утримання дитини, оскільки таке є одним із способів захисту прав дитини на належне матеріальне забезпечення та свідчить про спонукання батька до надання дитині належного утримання. Суд критично поставився до пояснень позивача щодо умисного нехтування відповідачем своїми обов`язками щодо виховання доньки, оскільки вони не знайшли свого документального підтвердження під час судового розгляду. У справі відсутні будь-які докази щодо обставин, які негативно характеризують відповідача, зокрема, притягнення до адміністративної або кримінальної відповідальності, перебування на обліку у зв`язку із вживанням алкогольних або наркотичних засобів, ведення аморального способу життя та інше. Також не доведено, що поведінка відповідача є свідомим нехтуванням ним своїми батьківськими обов`язками, а не збіг життєвих обставин, які склалися навколо нього, наприклад: необізнаність, відсутність матеріальних коштів для утримання дитини, відсутність інформації щодо місця знаходження дитини, перебування за кордоном. Надані позивачкою в обґрунтування позовних вимог докази суд не вважає достатніми та переконливими для застосування до відповідача такої крайньої міри впливу, як позбавлення батьківських прав відносно неповнолітньої доньки. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позбавлення батьківських прав у даному випадку є недоцільним, оскільки позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на особу, яка не виконує батьківських обов`язків свідомо, а в даному випадку винна поведінка відповідача не встановлена, крім того це остаточно розірве зв`язок дитини з батьком, а позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батька у кращу сторону неможливо, і тільки за наявності вини в діях батька, а тому суд вважає за необхідне у задоволенні позовних вимог щодо позбавлення відповідача батьківських прав відносно доньки відмовити. Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови у позові на позивача. Оскільки, у позові відмовлено, а позивач була звільнена від сплати судового збору, а відповідач таких не поніс, тому питання стягнення судового збору не вирішується. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed