Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-08 00:00:00

У серпні 2025 року позивач [PERSON] , у підсистемі «Електронний суд» звернулася до Корабельного районного суду м.\~Миколаєва з позовом, у якому просила стягнути з [PERSON] на її користь 18\~650\~грн. додаткових витрат на утримання дитини [PERSON] . У обґрунтування вимог зазначала, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано 13.12.2017. У шлюбі в сторін народилася дитина [PERSON] , [INFO] . Рішенням Корабельного районного суду м. Миколаєва з [PERSON] на користь [PERSON] стягуються аліменти на утримання дитини [PERSON] , 2014 року народження, у розмірі 1/4 частки від усіх видів заробітку (доходу). При цьому, син сторін [PERSON] , має інвалідність та потребує додаткових витрат на лікування та медичну допомогу. Понесені одноосібно позивачем витрати на обстеження та лікування дитини складають 37\~300\~грн. Посилаючись на викладене, [PERSON] просить задовольнити позов шляхом стягнення з відповідача на її користь суму у розмірі 18\~6650\~грн., що складає половину від понесених нею додаткових витрат на дитину. Ухвалою судді Корабельного районного суду м. Миколаєва від 20.08.2025 відкрито провадження у справі та справа призначена до розгляду по суті за правилами спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін, призначено перше судове засідання у справі. В судове засідання 09.10.2025 сторони не з`явилися, про час і місце судового розгляду повідомлені своєчасно і належним чином, подали заяви про розгляд справи за їх відсутності. Одночасно відповідач у заяві зазначав, що позов визнає у повному обсязі та просить допустити розстрочення виконання рішення. Позивач позовні вимоги підтримала у повному обсязі, позов просила задовольнити, не заперечувала проти розстрочення для відповідача виконання рішення суду. Згідно з частинами 1, 3 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. З огляду на викладене, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності сторін у справі, з урахуванням висновків постанови КЦС ВС від 30.09.2022 за № 761/38266/14, відповідно до якої, якщо проголошення судового рішення не відбувається, то датою його ухвалення є дата складення повного судового рішення, навіть у випадку, якщо фактичне прийняття такого рішення відбулось у судовому засіданні, яким завершено розгляд справи і в яке не з`явились всі учасники такої справи. При цьому, дата, яка зазначена як дата ухвалення судового рішення, може бути відмінною від дати судового засідання, яким завершився розгляд справи і у яке не з`явились всі учасники такої справи. Оскільки сторони в судове засідання не з`явились, то відповідно до вимог ч. 2 ст. 247ЦПК\~України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступного висновку. [INFO] народився [PERSON] , про що Корабельним відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Миколаївського міського управління юстиції складено актовий запис № 203 від 04.04.2014 та видано свідоцтво про народження серії [NUMBER] . Батьками дитини є [PERSON] та [PERSON] . Рішенням Корабельного районного суду м. Миколаєва від 05.12.2017 у справі № 488/4064/17 розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований Корабельним відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Миколаївського міського управління юстиції 26.10.2013 (актовий запис №\~551). Цим же рішенням встановлено, що спільна дитина сторін залишається проживати з матір`ю. На виконанні у Корабельному відділі державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління юстиції перебуває виконавче провадження № 61149169 від 05.02.2020 з виконання судового наказу № 2-н/488/13/20 (488/59/20) від 28.01.2020 про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання дитини [PERSON] , 2014 року народження у розмірі 1/4 частки від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 10.01.2020 і до повноліття дитини. З огляду на медичний висновок на дитину-інваліда віком до 18 років від 29.08.2019, [PERSON] , 2014 року народження має дитячий аутизм. Висновок дійсний до 29.03.2032. Згідно з договором про надання медичних послуг від 25/06-42 від 16.06.2025 між [PERSON] та ТОВ «Науково-дослідний інститут «Дитячої та сімейної психіатрії, психотерапії, психології, медичної і психосоціальної реабілітації» та квитанцією від 16.06.2025, [PERSON] сплатила 37\~300\~грн. за надані медичні послуги. Отже позивач одноосібно понесла витрати на обстеження та лікування дитини у загальній сумі 37\~300 грн., половину яких позивач просить стягнути з відповідача. Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я\~дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття. Згідно із частиною першою статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Визначення таких особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними у кожному конкретному випадку. Відповідно до частини другої статті 185 СК України розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Аналіз указаних норм закону вказує на те, що в окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину, вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину. Витрати на ліки, обстеження, проведення операції можливо віднести до додаткових за умови їх доведення належними доказами, такими можуть бути\~ висновки спеціалістів, призначення лікарів, довідки, яким відповідають відповідні чеки, накладні, квитанції про придбання ліків. Відповідно до правової позиції, висловленої в ухвалі Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 16.12.2009 № 6-20478св09, участь у додаткових витратах на дитину є не правом, а обов`язком батька (матері) незалежно від сплати ним (нею) аліментів і закон не передбачає можливості повного звільнення особи від участі в таких витратах, а обставини, що мають істотне значення, враховуються лише при визначенні судом розміру участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору. Верховний Суд у справі № 520/12681/17 зазначив, що розмір додаткових витрат на дитину має бути обґрунтованим відповідними документами (наприклад, витрати на спеціальний медичний догляд - довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо). Аналіз вищенаведених норм закону вказує на те, що в окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Додаткові витрати, зумовлені особливими обставинами, можуть бути присуджені судом у вигляді конкретної суми, що підлягає одноразовій сплаті, або у вигляді щомісячних чи інших періодичних платежів, здійснюваних протягом певного строку чи постійно. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення. До особливих обставин, які викликають необхідність додаткових витрат на дитину закон відносить насамперед випадки, коли дитина має інвалідність, страждає на тяжку хронічну хворобу, має каліцтво. Такі особливі обставини будуть індивідуальними у кожному конкретному випадку. Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними належними медичними документами - висновками МСЕК, довідками медичних закладів та іншими документами, що підтверджують відповідний стан здоров`я дитини (хвороба, інвалідність, каліцтво), і свідчать про необхідність додаткових витрат на лікування (на придбання ліків, спеціальний медичний догляд, санаторно-курортне лікування тощо). Наявність таких особливих обставини підлягає доведенню особою, яка пред`явила такий позов. Судом встановлено, що син сторін [PERSON] має інвалідність і йому були надані медичні послуги, вартість яких відповідно до умов договору і платіжного документу складала 37\~300\~грн. В постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 21.02.2018 у справі № 127/16614/15-ц Верховний Суд дійшов висновку, що, «вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суди повинні враховувати, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково. Врахувавши зазначені обставини, суд визначає розмір додаткових витрат на дитину, зумовлених особливими обставинами, одному з батьків у твердій грошовій сумі. Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини». Прикладом присудження сплати додаткових витрат на лікування дитини до досягнення 18-річного віку, є постанова Верховного Суду від 04.12.2019 у справі №320/383/19, у якій зазначено: «Додаткові витрати, зумовлені особливими обставинами, можуть бути присуджені судом у вигляді конкретної суми, що підлягає одноразовій сплаті, або у вигляді щомісячних чи інших періодичних платежів, здійснюваних протягом певного строку чи постійно. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення. Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами (наприклад, витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо)». У постанові від 26.08.2020 у справі № 336/1488/19 Верховний Суд констатував, що в окремих випадках за наявності особливих обставин, окрім звичайних витрат на дитину, вимагаються додаткові. Особливі обставини можуть бути зумовлені як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструмента, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Наявність таких обставин підлягає доведенню особою, яка пред`явила такий позов. Судом встановлено, що син сторін, який має інвалідність, перебуває на утриманні матері позивача [PERSON] , з відповідача примусово за рішенням суду стягуються аліменти на утримання дитини. Відповідач не скористався правом подати відзив на позовну заяву, не надав суду доказів про тяжкий матеріальний стан відповідача або стан його здоров`я, або інших доказів, які б вказували на неможливість останнього брати участь у додаткових витратах на дитину з інвалідністю. Натомість визнав позов у повному обсязі, лише просив розстрочити сплату належної до стягнення суми коштів. Приписами ст.81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками справи; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказамиє будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Заявлені позивачем вимоги обґрунтовуються тим, що наявні підстави для стягнення з відповідача додаткових витрат у розмірі половини (18\~650 грн.) понесених нею витрат на обстеження дитини сторін, що становили в загальному в розмірі 37\~300 грн. Тому суд дійшов висновку, що позивач належними та допустимими доказами довела, що заявлені нею до стягнення додаткові витрати на дитину, викликані особливими обставинами, які зумовлені станом дитини, а відповідач не надав суду беззаперечні докази неможливості сплати таких витрат. У зв`язку з чим є підстави для задоволення позову у повному обсязі. А саме необхідно стягнути з відповідача на користь позивача половину таких витрат у розмірі 18\~650\~грн. (37\~300 грн. / 2). Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить із того, що позивач звільнена від сплати судового збору, тому відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1211,20 грн. з урахуванням коефіцієнту 0,8, оскільки позов подано через підсистему «Електронний суд», а всього 968,96\~грн. Відповідно до п. 2 ч. 7 ст. 265 ЦПК України у разі необхідності в резолютивній частині рішення суду також вказується про надання відстрочення або розстрочення виконання рішення. Відповідно ч. 3 ст. 435 ЦПК України підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. Відповідно до ч. 4 ст. 435 ЦПК України вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: 1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; 2) щодо фізичної особи тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо. Розстрочка спосіб виконання зобов`язання, при якому виконання проводиться не одночасно і в повному обсязі, а частинами і в строки, встановлені наперед. Закон пов`язує можливість відстрочки та розстрочки виконання рішення лише з об`єктивними, тобто такими, що не залежать від волі боржника, обставинами, які носять винятковий характер і утруднюють виконання рішення суду у строк чи у встановлений судом спосіб. Таким чином, розстрочка виконання рішення суду може бути надана у виняткових випадках, що обумовлюють об`єктивні ускладнення при виконанні судового рішення або наявність яких робить його виконання неможливим. Тобто, закон не передбачає конкретного переліку обставин, які є підставою для розстрочення виконання рішення суду, а лише встановлює критерії для їх визначення, надаючи суду можливість у кожному конкретному випадку вирішувати питання про їх наявність з урахуванням усіх обставин справи. В той же час, згідно з ч. 5 ст. 435 ЦПК України розстрочка та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови. Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України в п. 10 постанови від 26.12.2003 № 14 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження», задоволення заяви про розстрочку виконання рішення суду можливе лише у виняткових випадках, які суд визначає, виходячи із особливого характеру обставин, що ускладнюють або виключають виконання рішення суду (хвороба боржника або членів його сім`ї, стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо). Пунктом 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами процесуальних питань, пов`язаних із виконанням судових рішень у цивільних справах» від 25.09.2015 № 8 встановлено, що судам при вирішенні питання про розстрочку виконання рішення суду слід враховувати те, що розстрочкою виконання рішення є встановлення періоду, протягом якого рішення суду виконається частинами з певним інтервалом у часі. Строки виконання кожної частини мають визначатись судом. Це стосується виконанням рішення суду щодо предметів, які діляться (грошей, майна тощо). Суди, задовольняючи заяви про розстрочку та відстрочку виконання рішень, не враховують що матеріальний стан боржника не є безумовною підставою для невиконання судових рішень, які набрали законної сили, та не є обставиною, що утруднює виконання рішень суду. Водночас відстрочення виконання судового рішення не є правоперетворюючим судовим рішенням. Саме розстрочення впливає лише на порядок примусового виконання рішення, а природа зобов`язань залишається незмінною. Натомість таке розстрочення або відстрочення унеможливлює примусове виконання судового рішення до спливу строків, визначених судом. Така правова позиція сформована Великою Палатою ВС у постанові від 04 06.2019 у справі №916/190/18. Відповідно до ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. Згідно з ч. 1ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України і за її межами. Проаналізувавши всі обставини справи, враховуючи бажання боржника повернути заборгованість стягувачу, шляхом розстрочення виконання судового рішення, та відсутність заперечень стягувача (позивача) щодо такого порядку відшкодування додаткових витрат на дитину, суд вважає за можливе розстрочити [PERSON] виконання рішення у цій справі про стягнення додаткових витрат на дитину в розмірі 18\~650\~грн. терміном на 8 (вісім) місяців з дня набрання законної сили рішенням суду, встановивши наступний графік погашення заборгованості: до 15 грудня 2025 року 2331,25 грн; до 15 січня 2026 року 2331,25 грн; до 15 лютого 2026 року 2331,25 грн; до 15 березня 2026 року 2331,25 грн; до 15 квітня 2026 року 2331,25 грн; до 15 травня 2026 року 2331,25 грн; до 15 червня 2026 року 2331,25 грн; до 15 липня 2026 року 2331,25 грн.

Outcome: approved