Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-12 00:00:00

Позивач звернулася до Хорольського районного суду з вищевказаним позовом. Позовні вимоги мотивовані тим, що сторонами під час шлюбу за спільні кошти подружжя було придбано автомобіль Lexus GS 350, 2006 року випуску, VIN [NUMBER] , об`єм двигуна 3456 см кубічних, чорного кольору, н.з. [NUMBER] , який зареєстрували за відповідачем [PERSON] . На даний час шлюб між сторонами розірвано, спірний автомобіль залишився у користуванні відповідача і позивач позбавлена можливості його використання. Позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь грошову компенсацію вартості 1/2 частки спільного сумісного майна вищевказаного автомобіля, набутого за час перебування в офіційному шлюбі, а саме 172\~571, 00 грн. Процесуальні дії у справі. Ухвалою\~ судді\~ від\~ 22.03.2024 року відкрито провадження\~ по справі\~ та призначено\~справу\~ до підготовчого судового засідання за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду від 15.05.2024 року відкладено підготовче\~ судове засідання. Ухвалою суду від 08.07.2024 року витребувано докази. Ухвалами суду від 06.09.2024 року\~та 27.09.2024\~року відкладено \~ підготовче\~ судове засідання. Ухвалою суду від 12.11.2024 року призначено по справі судову транспортно-товарознавчу експертизу та зупинено провадження у справі. Ухвалою суду від 25.06.2025\~року відновлено провадження у справі, оскільки надійшов відповідний висновок\~ проведеної експертизи. Ухвалою\~ суду\~ від 28.07.2025 року\~ підготовче\~ провадження у справі закрито\~ та\~ призначено\~ справу до судового розгляду. У судове\~засіданняпредставник позивача [PERSON] \~ адвокат\~Грабовий О.А. не зявився, подав письмову заяву про розгляд справи за їх з позивачкою відсутності, позовні вимоги підтримав повністю та просив їх задоволити. У судове засідання відповідач [PERSON] та його представники адвокати Бухун\~Ю.В.\~та Герасимова Т.І. не зявилися, з невідомих суду причин, хоча належним чином були повідомлені про місце, дату та час розгляду справи. У відзиві на позов представник відповідача [PERSON] адвокат Бухун Ю.В. просив суд відмовити в задоволенні позову, оскільки спірний автомобіль був придбаний 30.08.2022 року через 6 днів після реєстрації шлюбу з позивачкою 24.08.2022 року, але за особисті кошти відповідача, так як спільні кошти подружжя ще не встигло накопичити. У відповідача була відповідна сума коштів до шлюбу, отримана, як грошове забезпечення військовослужбовця. У відповіді на відзив представник позивача [PERSON] адвокат Редіч Н.Ю. просить задоволити позов, так як позивач мала свій дохід і з 19.03.202 року по 07.02.2024 року різними сумами переховувала грошові кошти на рахунок відповідача, тобто як до реєстрації шлюбу так і після, тому придбаний відповідачем автомобіль є спільною сумісною власністю подружжя і тому їй належить грошова компенсація вартості 1/2 частки спірного автомобіля. У запереченні на відповідь на відзив представник відповідача [PERSON] адвокат Бухун Ю.В. просив суд відмовити в задоволенні позову, оскільки за час проходження військової служби та наявних до неї грошових заощаджень відповідача вистачило на придбання спірного автомобіля за власні кошти. Відповідно до ч. 3\~ст. 211 ЦПК України\~учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Суд, заслухавши пояснення сторін та з`ясувавши позицію третьої особи, відповідно до вимог ст.89 ЦПК України, з`ясувавши всі обставини справи та надавши їм правову оцінку, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність, кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно вимог ч. 3 ст. 12 Цивільно-процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно з ч. 1 ст. 13 Цивільно-процесуального кодексу України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 76 Цивільно-процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 1 ст. 81 Цивільно-процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В рішенні Європейського суду з прав людини від 08.11.2018 року у справі «Печенізький та інші проти України» встановлено, що принцип рівності сторін вимагає надання кожній стороні розумної можливості представляти свою справу за таких умов, які не ставлять її у явно гірше становище порівняно з протилежною стороною. Крім цього, кожній стороні має бути забезпечено можливість ознайомитися із зауваженнями або доказами, наданими іншою стороною. Судом встановлено такі обставини та відповідні їм правовідносини. В судовому засіданні встановлено і не заперечувалося сторонами по справі, що 24 серпня 2022 року між сторонами: позивачкою [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] та відповідачем [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] укладено шлюб, що підтверджується Свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 24.08.2022 р. 30.08.2022 р. під час шлюбу відповідач за рахунок\~спільних коштів\~подружжяпридбав транспортний засіб Lexus GS 350, 2006 року випуску, VIN [NUMBER] , об`єм двигуна 3456 кубічних сантиметрів, чорного кольору, н.з. [NUMBER] , що підтверджується листом Головного сервісного центру МВС № 31/537А3-6423-2024 від 06.03.2024. Рішенням Хорольського районного суду Полтавської області від 17.01.2024 р. у цивільній справі № 539/4632/23, яке набрало законної сили 20.02.2024 року,\~розірвано шлюб\~між [PERSON] , [INFO] та\~ [PERSON] чем, [INFO] , зареєстрований 24.08.2022 року Хорольським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Лубенському районі Полтавської області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми), актовий запис №136. Відповідно до ч.3 ст.368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до статті 60 Сімейного кодексу України (далі - СК України) майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. При цьому конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї (частини перша, четверта статті 65 СК України). Відповідно до частини першої статті 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Згідно з частинами першою, другою статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Частинами першою, четвертою статті 71 СК України передбачено, що майно, яке є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. У пунктах 22, 30 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вказано, що вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. У випадку, коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. Отже, вищевказаний транспортний засіб суд вважає об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, оскільки був придбаний за час перебування сторін у шлюбі та частка кожного з подружжя в зазначеному майні є рівною. Твердження представника відповідача, що: «за період проходження служби відповідачем отримувалось грошове забезпечення у розмірі, що, в сукупності з наявними заощадженнями дозволяв придбати спірний автомобіль, який, в свою чергу, і було придбано відповідачем за власні грошові кошти та за вартістю, значно нижчою ринкової з огляду на численні недоліки відповідного автомобіля.» спростовується наступним. З Витягу з картки особового рахунку військовослужбовця Військової частини [NUMBER] , за період січня - серпня 2022 року відповідачу нараховано 263 288, 37 грн., дана сума є значно меншою за ринкову вартість спірного автомобіля. Відповідачем не доведено, що до моменту несення військової служби він мав інший дохід, офіційно був працевлаштований, мав відповідні заощадження, які б дозволили придбати за особисті кошти транспортний засіб. Відтак, суд вважає, що твердження відповідача, які містяться в відзиві на позов та у відповіді на відзив, а саме те, що спірний автомобіль придбано за кошти, які належали лише відповідачу особисто є недостовірними та такими, що не відповідають дійсності. Поняття, зміст права власності та його здійснення закріплено у статях 316, 317, 319 ЦК України. За загальним правилом власник самостійно розпоряджається своїм майном. Розпорядження об`єктом спільної власності (часткової чи сумісної) має свої особливості. Відповідно до частини першої 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). У статті 60 СК України\~закріплено правило, за яким майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Аналогічне положення містить і частина третя статті 368 ЦК України. За вимогами частин першої, другої статті 369 ЦК України\~співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. Згода співвласників на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном, який підлягає нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, має бути висловлена письмово і нотаріально посвідчена. У статті 68\~СК України визначено, що розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до ЦК України. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі№ 372/504/17(провадження № 14-325цс18) зроблено висновок, що розірвання шлюбу не тягне за собою зміну правового статусу майна подружжя. Таке майно залишається їх спільною сумісною власністю. Тобто лише після вирішення питання про поділ майна, яке є спільною сумісною власністю, виділення конкретних часток кожному зі співвласників, таке майно набуває статусу спільної часткової власності чи особистої приватної власності. Водночас, сторони не дійшли згоди щодо розпорядження спірним майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до статті 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга\~статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання. Судом встановлено, що позивачка, подавши відповідний позов, погоджується на отримання грошової компенсації, а тому вимоги частини другої статті 364\~ЦК України дотримані. Відповідно до ст.\~368\~ЦК України спільна власність двох або більше осіб, без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Суб`єктами права спільної сумісної власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, а також держава, територіальні громади, якщо інше не встановлено законом. Майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. Положенням статті 370 ЦК України визначено право співвласників на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або судом. Частиною першою статті 372 ЦК України визначено, що майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення Як роз`яснено у пункті 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України, яка від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» судам роз`яснено, що поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статями 69-72\~СК України та статтею 372 ЦК України. У пункті 25 вказаної постанови Пленуму Верховного Суду України роз`яснено, що при поділі спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин четвертої та п`ятої статті 71\~СК України щодо обов`язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Щодо застосування вказаної норми при поділі майна подружжя Верховним Судом України викладена правова позиція у справі № 6-37цс13 від 23 вересня 2015 року, відповідно до якої при поділі майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, в разі, якщо речі є неподільними, присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно допускається лише за його згодою та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду (частини четверта, п`ята статті 71 СК України). За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених статтею 365 ЦК України. Для припинення права особи на частку у спільному майні необхідно встановити наявність будь-якої із обставин, передбачених пунктами 1-3 частини першої статті 365\~ЦК України за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї та попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. У Рішенні Конституційного Суду України від 19 вересня 2012 року у справі за конституційним зверненням приватного підприємства «ІКІО» щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 61 СК України №1-8/2012 (№ 17-рп/2012), яким встановлено, зокрема, що основою майнових відносин подружжя є положення про те, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу); вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя (стаття 60 Кодексу). Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (частина перша статті 61 Кодексу). Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентовано статтею 63 Кодексу, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Судом встановлено, що транспортний засіб придбано у період шлюбу, тобто в період з 24 серпня 2022 року по 17 січня 2024 року і за спільні кошти сторін, відповідно до ст. 60, 61, 63 СК України, а тому має правовий режим спільного сумісного майна. Згідно висновку судово транспортно-товарознавчої експертизи №12480/24-54 від 05.06.2025 року ринкова вартість спірного автомобіля Lexus GS 350, 2006 року випуску, VIN [NUMBER] , об`єм двигуна 3456 см кубічних, чорного кольору, н.з. [NUMBER] становить 343\~232, 50 грн. Тому саме ця сума береться судом для визначення вартості 1/2 частки спільного сумісного майна, набутого за час перебування в офіційному шлюбі, а тому половнина вартості автомобіля становить 171 616, 25 грн. Відповідно до\~ч.\~1\~ст.\~158\~ЦПК України суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ Враховуючи вищевказане суд приходить до висновку, що на даний час відпала підстава для забезпечення вищевказаного позову, яке обмежує права відповідача,а тому слід скасувати накладений ухвалою Хорольського\~районного суду\~Полтавської області\~від 22.03.2024\~року (справа\~№ 548/697/24\~провадження №2-з/548/8/24)\~ арешт\~на транспортний засіб марки Lexus GS 350, 2006 року випуску, VIN [NUMBER] , об`єм двигуна 3456 см кубічних, чорного кольору, н.з. [NUMBER] , що на підставі договору купівлі-продажу належить [PERSON] , [INFO] , у спосіб заборони відчуження вказаного автомобіля та розпоряджання ним без заборони його використання. У відповідності до вимог\~ст. 141 ЦПК України, оскільки суд задовольняє меншу суму вартості спірного майна ніж в позовних вимогах, то з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 1 716, 16 грн. пропорційно до задоволеної частини вимог. На підставі викладеного і

Outcome: approved