Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-09 00:00:00

У провадженні Решетилівського районного суду Полтавської області перебувала вищезазначена справа. До закінчення судових дебатів у справі, які проводилися 01 жовтня 2025 року, представником відповідачів адвокатом Бибиком В.А. було заявлено про те, що до суду протягом п`яти днів після ухвалення рішення будуть подані докази понесених відповідачем витрат на професійну правничу допомогу. Рішенням Решетилівського районного суду від 01 жовтня 2025 року позовні вимоги було задоволено частково: скасовано рішення державного реєстратора Виконавчого комітету Решетилівської міської ради Верховода Костянтина Вікторовича: про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 55733306 від 16.12.2020; про державну реєстрацію змін до права власності, індексний номер рішення 69943832 від 27.10.2023, та закрити розділ, який відкритий у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державним реєстратором Виконавчого комітету Решетилівської міської ради Верховодом Костянтином Вікторовичем, індексний номер рішення 55733306 від 16.12.2020, на будівлю автогараж А-1, (ідентифікатор об`єкта в ЄДЕССБ 01.3413462.4965189.20231016.24.0000.62), який розташований за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2250261553242; у задоволенні\~позову в\~частині визнання недійсним договору купівлі-продажу, серія та номер 0001708К/20 від 05.08.2020 було відмовлено. Крім того було надано стороні відповідача строк для подання доказів щодо розміру понесених судових витрат протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду. 02 жовтня 2025 року через підсистему «Електронний суд» від представника відповідача [PERSON] - адвоката Бибика В.А. до суду надійшла заява про ухвалення додаткового рішення, у якій він просив стягнути з позивача [PERSON] на користь відповідача [PERSON] вартість наданих правничих послуг у сумі 15000,00 грн (т.3, а. с. 163). До заяви про ухвалення додаткового рішення представником відповідача було долучено детальний опис наданих правничих послуг в Решетилівському районному суді Полтавської області по цивільній справі №546/652/23 (т. 3, а. с. 164), копію \~договору про\~надання правничої\~допомоги від\~28.09.2023 (т. 3, а. с. 165 167), копію квитанції від 02.10.2025 про сплату [PERSON] адвокату Бибику В.А. гонорару за правничі послуги у сумі 15000,00 грн (т. 3, а. с. 168). Окрім того у матеріалах справи міститься ордер на надання правничої (правової) допомоги [PERSON] адвокатом Бибиком В.А. (т. 1, а. с. 135). 08 жовтня 2025 року від представниці позивача адвоката Говорової С.Л. через підсистему «Електронний суд» надійшли заперечення на клопотання про розподіл судових витрат, у яких вона зазначила, що договір про надання правничої допомоги між [PERSON] та адвокатом Бибиком В.А був укладений 28.09.2023. Згідно п.4.3 Договору гонорар складає 15000 грн., який сплачений в день підписання договору. Згідно квитанції №1 від 02.10.2025 року [PERSON] сплатив Бибику В.А. 15000 грн. Представниця позивача вважає дану квитанцію та п.4.3 договору неналежним та недопустимим доказом, так як в договорі зазначено, що оплата була проведена 28.09.23 р., а згідно квитанції оплата була здійснена 02.10.23 р., тобто дані докази є суперечливими. Крім того в детальному опису наданих правничих послуг в Решетилівському районному суді Полтавської області по цивільній справі №546/652/23, розрахунку, який наданий адвокатом Бибик В.А. до клопотання про розподіл судових витрат визначена вартість послуг за надання конкретних правничих послуг, в тому числі заява про призначення експертизи, але в задоволені даного клопотання було відмовлено Полтавським апеляційним судом. Пункти роботи адвоката, які зазначені у детальному описі, а саме надання консультації, ознайомлення з матеріалами справи, вивчення судової практики ВС є стандартними етапами перед початком представництва у суді і не можуть бути оцінені як значний обсяг роботи. Відсутній акт прийняття-передачі наданої правової допомоги. Представниця позивача вважає, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із обставинами зазначеними у ч. 4 ст. 137 ЦПК України. Заявлений представником [PERSON] адвокатом Бибик В.А. розмір витрат на правову допомогу не відповідає критеріям встановленим зазначеною статтею. Зазначені в Акті послуги значною мірою дублюють одна одну та є базовими (підготовчими) діями адвоката. Пункти фактично відображають підготовчий етап, який є необхідним для будь-якої справи і не може бути самостійною підставою стягнення непропорційно великих сум. Представниця позивача також вказала, що суд повинен покласти на відповідачів стягнення всіх судових витрат в повному обсязі, а не на позивача. Розгляд даного клопотання просила проводити за її відсутності (т. 3, а. с. 186 187). Відповідно до частин 3, 4 статті 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення, а в разі якщо суд вирішує лише питання про судові витрати - без повідомлення учасників справи. У разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви. Розгляд питанняпро\~ухвалення додаткового\~рішення було призначено на 10 жовтня 2025 року. Належно повідомлені сторони та їх представники у судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце проведення судового засідання були повідомлені належним чином (т. 3, а. с. 174, 175). У зв`язку з вищевикладеним суд вирішив проводити судове засідання, ураховуючи положення частини другої статті 247 ЦПК України. Суд, вивчивши матеріали цивільної справи №546/652/23, доходить наступних висновків. Відповідно до ч. 3 ст. 133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Витрати, пов`язані з\~\~ правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави (частина перша статті 137 ЦПК України). Згідно ч.\~2\~ст.\~137\~ЦПК України,\~за результатами\~розгляду справи\~витрати на\~правничу допомогу\~адвоката підлягають\~розподілу між\~сторонами разом\~із іншими\~судовими витратами.\~Для цілей\~розподілу судових\~витрат: 1)\~розмір витрат\~на правничу\~допомогу адвоката,\~в тому\~числі гонорару\~адвоката за\~представництво в\~суді та\~іншу правничу\~допомогу,\~пов`язану зі\~справою,\~включаючи підготовку\~до її\~розгляду,\~збір доказів\~тощо,\~а також\~вартість послуг\~помічника адвоката\~визначаються згідно\~з умовами\~договору про\~надання правничої\~допомоги та\~на підставі\~відповідних доказів\~щодо обсягу\~наданих послуг\~і виконаних\~робіт та\~їх вартості,\~що сплачена\~або підлягає\~сплаті відповідною\~стороною або\~третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Частиною 4\~статті 137\~ЦПК України\~передбачено,\~що розмір\~витрат на\~оплату послуг\~адвоката має\~бути співмірним\~із: 1)\~складністю справи\~та виконаних\~адвокатом робіт\~(наданих\~послуг); 2)\~часом,\~витраченим адвокатом\~на виконання\~відповідних робіт\~(надання\~послуг); 3)\~обсягом наданих\~адвокатом послуг\~та виконаних\~робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Частиною 8\~статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів\~\~у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. На підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), розрахунок наданих послуг, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Наявність документального підтвердження витрат на правничу допомогу та їх розрахунок є підставою для задоволення вимог про відшкодування таких витрат Про це зазначено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 751/3840/15-ц). На підтвердження обставин понесення витрат на правничу допомогу позивачем було, зокрема, долучено детальний опис наданих правничих послуг в Решетилівському районному суді Полтавської області по цивільній справі №546/652/23, відповідно до якого адвокатом Бибиком В.А. було надано [PERSON] наступні правничі послуги: надання консультацій 1000 грн; ознайомлення з матеріалами справи 1000 грн; складання процесуальних документів (пояснення, заява про приєднання доказів, заява про витребування доказів, заява про призначення експертизи, адвокатський запит) 4000 грн; участь у судових засіданнях 8000 грн; вивчення судової практики ВС по даній категорії, що приєднані до матеріалів справи 1000 грн. Всього 15000 грн (т. 3, а. с. 164). Відповідно до договору про надання правничої допомоги від 28.09.2023 (далі Договір) (т. 3, а. с. 165 167) клієнт, [PERSON] з одного боку і адвокат Бибик В.А. з іншого боку уклали договір про наступне: клієнт доручає, а адвокат бере на себе зобов`язання надавати правничі послуги клієнту по цивільній справі №546/652/23 в Решетилівському районному суді Полтавської області. як суд першої інстанції (пункт 1.1. Договору). Відповідно до пункту 4.1. розділу 4 Договору отримання винагороди адвокатом за надання правової допомоги відбувається у формі гонорару. За надання правової допомоги відповідно до даного договору сторони дійшли згоди, що гонорар адвокат складає 15000 грн (п`ятнадцять тисяч гривень), із які сплачені в день підписання договору (пункт 4.3. Договору). Згідно з копією квитанції 1 від 02.10.2025 адвокатом Бибиком В.А. прийнято від [PERSON] гонорар за правничі послуги згідно договору від 28.09.2025 по справі №546/652/23 у сумі 15000,00 грн (т. 3, а. с. 168). Відповідно до ч. 5 ст. 137 ЦПК України, у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 6 ст. 137 ЦПК України). Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи. Вищевказаний висновок Об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду зазначений у постанові від 03.10.2019 у справі № 922/445/19. Представниця позивача у своїх письмових запереченнях не посилалася на необхідність зменшення судових витрат на правничу допомогу, зазначаючи про їх необґрунтованість та суперечливість доказів, поданих представником відповідача на підтвердження їх понесення. Зокрема, представниця позивача Говорова С.Л. зазначала про відмінність дат укладення договору та квитанції про сплату послуг за надання правничої допомоги. Щодо даної обставини, на які звертала увагу представниця позивача, суд зазначає, що договір про надання правничої допомоги було укладено 28 вересня 2023 року, у свою чергу квитанція датована 02 жовтня 2025 року. Окрім того у даній квитанції зазначено, що гонорар було сплачено за правничі послуги згідно договору від 28 вересня 2025 року по справі №546/652/23 у сумі 15000,00 грн. Тобто, дата укладення договору у самій квитанції зазначена помилково. Між тим суд звертає увагу, що пунктом 5.1 цього договору визначено, що даний договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до моменту фактичного виконання доручення. Суд зазначає, що договір про надання правничої допомоги від 28 вересня 2023 року є дійсним, чого стороною позивача спростовано не було, представник відповідача адвокат Бибик В.А. приймав участь у судових засіданнях, у тому числі і тому, яке відбулося 01 жовтня 2025 року. Доводи представниці позивача про суперечливість доказів оплати відповідачем наданих адвокатом послуг є безпідставними з огляду на те, що відповідно до частини 2\~ статті 137 ЦПК України\~розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката визначається як на підставі доказів, що підтверджують сплату таких послуг, так і доказів, що підтверджують вартість послуг, які підлягають сплаті стороною. Відсутність акту приймання передачі виконаних робіт, на що звертала увагу представниця позивача, за наявності договору про надання правничої допомоги, детального опису наданих правничих послуг та квитанції про оплату таких послуг, не може бути підставою для відмови у стягненні витрат на професійну правничу допомогу. Щодо доводів представниці позивача про неспівмірність витрат відповідача на правничу допомогу суд звертає увагу на наступне. За статтею 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Пунктом 3.2 Рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009 передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права. Суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Зазначений висновок викладено у постанові Верховного Суду від 25 жовтня 2023 року у справі № 372/2962/21. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Так, у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» ЄСПЛ зазначив, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» вказано, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Суд, оцінюючи пропорційність та співмірність витрат позивача на оплату послуг адвоката зі складністю справи та обсягом виконаних адвокатами робіт відповідно до детального опису наданих правничих послуг, взявши до уваги значний рівень складності юридичної кваліфікації правовідносин у даній справі, обсяг та обґрунтованість підготовлених та\~\~поданих до суду адвокатами документів, їх значення для спору, враховуючи участь представника відповідача у судових засіданнях, з огляду на\~\~ визначені практикою ЄСПЛ принципи та виходячи із засад розумності та\~\~ справедливості вважає, що заявлені позивачем суми є співмірними зі складністю даної справи, виконаними адвокатом роботами, обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт. Крім того суд звертає увагу на те, що представниця позивача, стверджуючи про неспівмірність судових витрат позивача із складністю даної справи та виконаними адвокатом роботами, не зазначила, в чому саме полягає вказана неспівмірність, оскільки для зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу адвоката недостатньо лише клопотання сторони. У такому разі на сторону покладається також обов`язок доведення неспівмірності витрат. Посилання представниці позивача на те, що зазначені в Акті послуги значною мірою дублюють одна одну та є базовими (підготовчими) діями адвоката, фактично відображають підготовчий етап, який є необхідним для будь-якої справи, не свідчать про те, що такі послуги не були надані та не доводять неспівмірність понесених витрат. Враховуючи вищезазначене, те, що стороною позивача не було заявлено будь яких клопотань про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, з огляду на положення частини 1 статті 141 ЦПК України, тобто враховуючи, що позовні вимоги були задоволені частково, суд доходить висновку, що з позивача [PERSON] підлягають стягненню судові витрати на користь відповідача [PERSON] понесені ним у зв`язку з отриманням професійної правничої допомоги у розмірі 7500,00 грн (50 відсотків від сплачених відповідачем [PERSON] 15000,00 гривень). Щодо посилання представниці позивача на положення частини 9 статті 141 ЦПК України суд зазначає наступне. Так, відповідно до частини 9 статті 141 ЦПК України\~у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами, або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору. Проте процесуальним\~законом\~не визначено поняття неправильних дій сторони. Суд має застосовувати зазначені положення процесуального закону за наявності одночасно у сукупності таких умов: 1) вирішення судом спору по суті; 2) встановлення судом одного із таких випадків: зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або коли спір виник внаслідок неправильних дій сторони. Зміст вказаної норми також свідчить про те, що останньою встановлено дискреційне повноваження суду, тобто його право, а не обов`язок здійснити розподіл судових витрат у зазначений вище спосіб. При цьому висновок суду про необхідність покладення судових витрат на сторону, внаслідок неправильних дій якої виник спір, повинен бути належним чином обґрунтованим. Подібні правові висновки викладено також у постановах Верховного Суду від 31.05.2022 у справі № 927/515/21, від 25.11.2021 у справі № 904/5929/19, від 15.09.2022 у справі № 910/10159/21, додатковій постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 04.03.2021 у справі\~№ 916/376/19. Таким чином, застосування приписів частини дев`ятої\~статті 141 ЦПК України\~має дискреційний характер, і саме суд, враховуючи обставини справи, може покласти відповідні витрати на сторону, неправильні дії якої призвели до виникнення спору. Як було зазначено вище, позовні вимоги судом було задоволено частково. У мотивувальній частині рішення суду від 01.10.2025 зроблено висновок, зокрема, про те, що договір купівлі-продажу від 05.08.2020, укладений між відповідачами [PERSON] та [PERSON] , предметом якого було нерухоме майно та який не був нотаріально посвідчений, є нікчемним та відповідно до частини першої\~статті 216 Цивільного кодексу України\~не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. З огляду на викладене, подальша реєстрація права власності відповідача [PERSON] на спірний об`єкт нерухомості жодних правових наслідків не мала. При цьому на момент укладення між відповідачами указаного договору купівлі продажу, право власності позивача на спірне нерухоме майно ще не виникло. З огляду на невірно обраний позивачем спосіб захисту у задоволенні позовної вимоги в частині визнання недійсним договору купівлі-продажу від 05.08.2020 було відмовлено. Окрім того у мотивувальній частині рішення суду відсутній висновок про те, що спір виник внаслідок неправильних дій відповідача [PERSON] . Зважаючи на дані обставини, суд не вбачає підстав для застосування приписів частини 9\~статті 141\~ЦПК України\~при вирішенні\~питання про\~ухвалення додаткового\~рішення. На підставі викладеного та,

Outcome: partial