Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-13 00:00:00

Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором у сумі 86617 гривень 28 копійок. Позов мотивовано тим, що 13.01.2022 [PERSON] ознайомився з умовами кредитування та підписав паспорт кредиту. Також 13.01.2022 відповідач власноручно підписав заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг (надалі - договір) та погодив такі умови: 1) тип кредиту та розмір кредитного ліміту: відновлювана кредитна лінія до 200 000 грн (п.1.2. Договору); 2) тип кредитної карти: Картка «Універсальна» GOLD; 3) строк кредитування: 12 місяців з пролонгацією (п.1.2. Договору); 4) процентна ставка, відсотків річних: 40,8% (п.1.3 Договору); 5) кількість та розмір платежів, періодичність: сплата мінімального обов`язкового платежу на поточний рахунок, для якого відкрито кредитну картку, до останнього календарного числа (включно) місяця, наступного за місяцем, у якому було здійснено витрати за рахунок кредитного ліміту (п.1.4. Договору); 6) розмір мінімального обов`язкового платежу: 5% від заборгованості, але не менше ніж 100 грн, щомісячно, або 10% від заборгованості, але не менше 100 грн, щомісячно - у разі прострочки, починаючи з другого місяця прострочення (п.1.4. Договору); 7) проценти від суми неповернутого в строк кредиту, які у відповідності до ч. 2 ст. 625 ЦК України встановлюються за домовленістю сторін у процентах від простроченої суми заборгованості в розмірі: 60% (п.1.5. та п. 2.1.1.2.12. Договору). Заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг відповідач підписав власноруч на планшеті, що відповідає вимогам постанови НБУ від 13.12.2019 №151 «Про затвердження Положення про застосування цифрового власноручного підпису в банківській системі України». На підставі укладеного договору відповідач отримав платіжний інструмент - кредитну картку номер [NUMBER] , строк дії - 02/26, тип - Універсальна GOLD, а в подальшому відповідач отримав картку номер [NUMBER] , строк дії - 03/22, тип - Універсальна GOLD, та кредитну картку номер [NUMBER] , строк дії - 01/27, тип - Універсальна GOLD, що підтверджується випискою по рахунку. Відповідач користувався кредитним лімітом, відповідно до виписки по рахунку вчиняв операції, а тому згідно з Положенням про порядок емісії та еквайрингу платіжних інструментів, затвердженим постановою НБУ №164 від 29.07.2022, відповідач є власником рахунку та держателем платіжного інструменту для здійснення операцій за рахунком. За умовами кредитного договору кредитодавець зобов`язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки, а саме згідно п. 1.4. шляхом внесення клієнтом коштів у розмірі мінімального обов`язкового платежу на поточний рахунок, для якого відкрито кредитну картку, до останнього календарного числа (включно) місяця, наступного за місяцем, у якому було здійснено витрати за рахунок кредитного ліміту. Позивач виконав умови договору та надав відповідачу кредитну картку(-ки), кредитні кошти у вигляді встановленого кредитного ліміту, що підтверджується випискою по рахунку. Відповідач користувався кредитним лімітом, повертав використану суму кредитного ліміту та сплачував відсотки за користування кредитним лімітом, але припинив надавати своєчасно позивачу грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору. Відповідач перестав вносити кошти посилаючись на спірні, на його думку, операції, які були проведені по його картці номер [NUMBER] за 15.02.2023 , а саме ПОКУПКА, Одяг і аксесуари на сайті https://sovajewels.com. В ході перевірки цієї інформації встановлено, що 15.02.2023 о 17:10 зафіксоване звернення клієнта [PERSON] , яке було направлено на перевірку фахівцям. Клієнт не підтверджує списання від: 15.02.2023 [NUMBER] ПОКУПКА, Одяг і аксесуари - 74263,00 грн., кошти були списані через LIQPAY на рахунок [NUMBER] , відкритий на ФОП [PERSON] , який внесено до списку обмежень на банківське обслуговування 28.03.2024. Також перевіркою встановлено, що номер фінансового телефону та РНОКПП [PERSON] не змінювався. Аналізом логів входів у Internet Banking Приват24 (далі Приват24) клієнта за номером [NUMBER] 15.02.2023 зафіксовано вхід з нетипового пристрою - 21081111RG|XIAOMI, а довірений пристрій клієнта - M2010J19SY|REDMI. Логін та пароль входу в Приват24 не змінювалися. З отриманих від [PERSON] пояснень банку стало відомо, що він, намагався через сайт «ДІЯ» подати заявку на заміну ламп, пройшовши за посиланням на сайт, назву якого він не пам`ятає, але візуально схожого на сайт «ДІЯ» він автерезувався на ньому через Приват24, увів своє ПІБ, дату народження, пін-кодкредитної карти та електронну адресу, отримавши код [PERSON] ввів його та підтвердив, після цього з його карти були списані кошти. За даним фактом [PERSON] звернувся до правоохоронних органів, досудове розслідування триває. Враховуючи, що вхід в обліковий запис Приват24 клієнта [PERSON] здійснений без зміни логіна й паролю входу, позивач вважає, що відбулася компрометація клієнтом власних персональних даних входу в Приват24, що призвело в подальшому до проведення оскаржувальних операцій. Вина банку в проведених операціях по картці відсутня. Невід`ємною частиною договору банківського обслуговування є Умови і правила надання банківських послуг (далі - Умови), розміщені на офіційному сайті https://privatbank.ua/terms/ у мережі Інтернет, які були підписані відповідачем 13.01.2022. Посилаючись на п.п. 1.1.1.73, 1.1.2.1.10, 2.1.4.5.1, 2.1.4.5.2, 2.1.4.12.4., 2.1.4.12.5., 2.1.4.12.9 Умов, позивач вважає, що до списання коштів призвели винні дії відповідача, пов`язані з розповсюдженням його персональних відомостей третім особам. Таким чином, позивач вважає відмову відповідача від сплати за кредитом необґрунтованою і такою, що суперечить умовам і правилам банку та чинного законодавства. В порушення умов договору, а також статей 509, 526, 1054 ЦК України, відповідач зобов`язання за вказаним договором не виконав. Ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом або виконуючи зобов`язання частково, відповідач порушує зобов`язання за цим договором. 10.05.2023 банк пішов на зустріч відповідачу та уклав з ним додаткову угоду, якою встановив пільгові умови кредитування. Таким чином, з урахуванням внесених коштів на погашення заборгованості відповідач станом на 27.08.2024 має заборгованість 86617 грн 28 коп., яка складається із заборгованості за тілом кредиту - 75840 грн 52 коп, заборгованості за простроченими відсотками - 10776 грн 76 коп., яку і просить стягнути з відповідача на свою користь та судовий збір у розмірі 2422 грн 40 коп. У судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги, зазначає, що факт шахрайства стався саме з вини відповідача, тому просить позов задовольнити у повному обсязі. Відповідач у судовому засіданні проти позову заперечує, зазначив, що став жертвою шахрайства, хотів лише замінити лампи за державною програмою, те, що його ввели в оману зрозумів лише, юколи з його карти списали кошти. Тоді він одразу протягом 15 хвилин звернувася до АТ КБ «Приватбанк» та подав заяву на повернення коштів. Також звернувася до поліції, розслідування ще триває. Зазначає, що сума до стягнення для нього є непомірною, юоскільки його дохід складає не більше 3000 грн на місяць. Заслухавши пояснення сторін, проаналізувавши матеріали справи, суд дійшов таких висновків. Судом встановлено, що 13 січня 2022 року [PERSON] приєднався до публічного кредитного договору шляхом підписання Заяви від 13.01.2022 про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в АТ КБ «Приватбанк» і в такий спосіб уклав із позивачем договір про надання банківських послуг. За умовами договору відповідач отримав кредит у вигляді відновлювальної кредитної лінії з лімітом до 200 000 гривень. У заяві зазначено, що відповідач [PERSON] діє на підставі власного волевиявлення, підписанням заяви приєднується до розділу «Загальні положення», підрозділів «Кредитні картки», «Поточні рахунки», «Використання картки», «Віддалені канали обслуговування», «Оплата частинами та Миттєва розстрочка» Умов та Правил надання банківських послуг АТ КБ «Приватбанк», які разом становлять договір банківського рахунку (далі - Договір), приймає всі права та обов`язки, встановлені в цьому договорі та зобов`язується їх належним чином виконувати. Підписанням заяви відповідач підтвердив, що банк надав йому інформацію, передбачену ч. 2 ст. 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг». Позивач зазначає, що відповідач ухиляється від виконання своїх зобов`язань і не погашає заборгованість за договором про надання банківських послуг, що є порушенням законних прав та інтересів АТ КБ «Приватбанк», що стало приводом для звернення до суду з цим позовом. Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» обґрунтовувало свій позов про стягнення заборгованості за тілом кредиту тим, що між сторонами був укладений кредитний договір, за умовами якого відповідач [PERSON] отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, користувався коштами кредитного ліміту, вчасно повертав їх, сплачував відсотки, однак згодом припинив своєчасно сплачувати кошти на погашення кредитної заборгованості. На підтвердження вказаних обставин АТ КБ «Приватбанк» надало суду копію Заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку від 13.01.2022, виписку за договором за період 01.01.2022 - 27.08.2024, розрахунок заборгованості за договором №б/н від 13.01.2022, паспорт споживчого кредиту. Згідно з розрахунком заборгованості за договором №б/н від 13.01.2022 року у відповідача [PERSON] існує заборгованість за тілом кредиту в сумі 75840 гривень 52 копійок. З цього ж розрахунку заборгованості вбачається, що відповідач користувався кредитними коштами в жовтні 2022 року, після чого сплатив суму кредиту та нарахованих відсотків у листопаді 2023 року. Наступне списання коштів з карткового рахунку відбулося 15.02.2023 в сумі 74255 гривень 00 копійок. За заявою [PERSON] 18.02.2023 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за фактом подій від 15.02.2023 внесено відомості про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України, за фактом шахрайства, вчиненого в умовах воєнного чи надзвичайного стану, що завдало значної шкоди потерпілому й розпочато кримінальне провадження за №12023041720000197. Відповідно до частин 1 та 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ч. 1 ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до частин 1 та 2 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно з частиною 1 статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією зі сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання та його умови розробляє підприємець (в цьому випадку АТ КБ «Приватбанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі всім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позивач не довів належними та допустимими доказами підставності своїх вимог з огляду на таке. Відповідно до п.1.1.1.73. Умов фінансовий номер телефону клієнта - це номер мобільного телефону, який зазначений і підтверджений клієнтом як номер телефону, за допомогою якого можуть проводитись фінансові операції. Підтверджується клієнтом під час активації продукту за допомогою POS-терміналу у відділенні банку, в банкоматі, терміналі самообслуговування з підтвердженням ПІН-коду картки і СМС-паролем, а також у Приват24 (у разі зміни логіна користувача). Згідно з п. 1.1.2.1.10. Умов для уникнення неправомірних операцій з рахунками клієнт зобов`язаний не залишати без нагляду телефон/пристрій, який використовується для підключення фінансового номеру телефону клієнта та/або доступу до програмних комплексів банку. В разі втрати клієнтом фінансового номеру телефону, підозри доступу третіх осіб до фінансового номеру телефону та інших неправомірних дій третіх осіб із фінансовим номером телефону клієнт зобов`язаний негайно повідомити про це банк в будь-якому з доступних каналів: 3700, чат-онлайн, відділення банку. На підставі звернення клієнта про зазначений факт банк знімає з номера телефону клієнта ознаку «Фінансовий» та блокує акаунт клієнта в системі «Приват24» з метою уникнення можливих шахрайських операцій з рахунками клієнта. За змістом пункту 2.1.4.12.3. Умов банк не несе відповідальності за операції, що супроводжуються правильним введенням ПІНа або нанесених на картці даних. Пунктами 2.1.4.12.4., 2.1.4.12.5., 2.1.4.12.6. Умов передбачено, що клієнт несе повну відповідальність за усі операції, які здійснюються за допомогою карток, які є електронним платіжним засобом, емітованим для обслуговування його рахунку. Клієнт несе повну відповідальність за несанкціоноване отримання грошових коштів з рахунку третіми особами, в разі, якщо його дії або бездіяльність призвели до втрати картки, розголошенню ПІНа або іншої інформації, яка дає можливість ініціювати платіжну операцію. Клієнт несе відповідальність за всі операції (в тому числі операції у сфері електронної комерції, мото-операції), що здійснюються з картками, у тому числі наданими банком його довіреним особам. За пунктом 2.1.4.12.9. клієнт несе відповідальність за всі операції, що супроводжуються авторизацією, включаючи операції, що супроводжуються правильним введенням нанесених на картці даних, до моменту звернення клієнта в банк та блокування картки і за всі операції, які не супроводжуються авторизацією, до моменту постановки картки в Стоп-лист платіжною системою. З метою встановлення для надавачів платіжних послуг вимог щодо порядку застосування автентифікації і посиленої автентифікації та забезпечення електронної взаємодії між суб`єктами платіжних операцій Правління Національного банку України постановою №58 від 03 травня 2023 року затвердило «Положення про автентифікацію та застосування посиленої автентифікації на платіжному ринку». Відповідно до п. 9 Положення процедура автентифікації повинна включати механізми моніторингу спроб несанкціонованих або шахрайських дій з використанням вразливих платіжних даних. Також ця процедура повинна передбачати перевірку, чи має користувач платіжних послуг право доступу до рахунку. Механізми і процедури моніторингу операцій з переказу коштів повинні враховувати кожний із таких факторів ризику: 1) списки пошкоджених, скомпрометованих або викрадених елементів автентифікації; 2) суму кожної платіжної операції; 3) сценарії шахрайства під час надання платіжних послуг; 4) ознаки зараження зловмисним програмним забезпеченням під час будь-яких сеансів процедури автентифікації; 5) нетипове (аномальне) використання багатоцільового пристрою або програмного забезпечення для здійснення автентифікації. Згідно з п. 37 Положення надавач платіжних послуг та інші задіяні у відповідній платіжній операції надавачі платіжних послуг мають право не вимагати застосування посиленої автентифікації користувачів платіжної послуги за умови дотримання вимог пунктів 8 та 9 глави 2 розділу I цього Положення в таких випадках: сума дистанційної платіжної операції не перевищує 2 000 гривень; загальна сума попередніх платіжних операцій, ініційованих платником з часу застосування останньої посиленої автентифікації користувача платіжної послуги, не перевищує 10 000 гривень або кількість попередніх операцій, ініційованих платником з часу застосування останньої посиленої автентифікації користувача платіжної послуги, не перевищує п`яти послідовних окремих операцій. Відповідно до п. 66 Положення відповідальність за здійснення безпечного пов`язування особи користувача платіжної послуги з вразливими платіжними даними покладається на надавача платіжних послуг. Межі такої відповідальності включають приміщення надавача платіжних послуг, інтернет-середовище, що надається надавачем платіжних послуг, або інші захищені вебсайти, що використовуються надавачем платіжних послуг та його автоматизованими сервісами, а також ризики, пов`язані з багатоцільовими пристроями та програмним забезпеченням для цілей автентифікації, які використовуються під час процесу автентифікації. У відповідності до частини 4 статті 263 ЦПК України при виборі й застосуванні норми права до спірних правовідносин суд бере до уваги висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 лютого 2018 року в справі №552/2819/16-ц (провадження №61-1396св18) вказано, що користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо спеціальний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем або електронної ідентифікації самого спеціального платіжного засобу та його держателя, крім випадків, коли доведено, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Такий правовий висновок сформульовано в постанові Верховного Суду України від 13 травня 2015 року у справі №6-71цс15. У постановах Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 лютого 2018 року в справі №127/23496/15-ц (провадження №61-3239св18) та від 20 червня 2018 року в справі №691/699/16-ц (провадження №61-16504св18) вказано, що встановивши, що позивачем не доведено вчинення відповідачем дій чи бездіяльності, які сприяли втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера (коду) або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції за кредитною карткою, а відповідач, виявивши безпідставне списання коштів, невідкладно повідомила позивача та правоохоронні органи про цей факт, врахувавши наявність кримінального провадження, у межах якого встановлюється особа, яка протиправно заволоділа грошовими коштами, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог ПАТ КБ «Приватбанк». У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 03 липня 2019 року у справі №537/3312/16-ц (провадження №61-17629св18) зазначено, що сам по собі факт коректного вводу вихідних даних для ініціювання такої банківської операції, як списання коштів з рахунку користувача, не може достовірно підтверджувати ту обставину, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції». Зазначене узгоджується з правовим висновком Верховного Суду України, викладеним у постанові від 13 травня 2015 року у справі №6-71цс15. Наведені правові позиції визначають предмет дослідження та відповідним чином розподіляють між сторонами тягар доведення, а отже, встановленню підлягають обставини, що беззаперечно свідчитимуть, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції від його імені. В разі недоведеності обставин, які безспірно свідчать про те, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, необхідно виходити з відсутності вини користувача у перерахуванні чи отриманні спірних коштів. Отже, саме банк має доводити, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. За відсутності належних та допустимих доказів сумніви та припущення мають тлумачитися переважно на користь споживача, який зазвичай є «слабкою» стороною у таких цивільних відносинах, правові відносини споживача з банком фактично не є рівними. Вказані висновки містяться у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 серпня 2023 року у справі №176/1445/22 та у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 02 липня 2025 року у справі №490/7829/23. Посилання АТ КБ «Приватбанк» на ту обставину, що відповідач порушив Умови та Правила надання банківських послуг, оскільки своїми діями сприяв незаконному використанню інформації, яка дала змогу ініціювати третій особі проведення платіжних операцій, не заслуговують на увагу, оскільки такі доводи зводяться виключно до припущень, що не мають доказового підтвердження. Позивач не довів того, що відповідач втрачав та/або сприяв незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, як і не доведено, що такі дії відповідача носили умисний характер та були направленні на сприяння третім особам у заволодіння коштами банку. Тому, на думку суду, позивач не підтвердив належними і допустимими доказами обставин, які б безспірно доводили, що [PERSON] , як користувач кредитної картки, своїми діями чи бездіяльністю сприяв у доступі до відомостей по кредитній картці, його особового рахунку, акаунту чи мобільного додатку «Приват24», незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дала змогу ініціювати платіжну операцію 15.02.2023 щодо перерахування з його карткового (кредитного) рахунку грошових коштів на загальну суму 74263 грн 00 коп. Факт звернення [PERSON] до банку про виявлення спірної транзакції, а так само його звернення до правоохоронних органів з приводу вчинених стосовно нього шахрайських дій свідчить про те, що у відповідача дійсно була відсутня воля на вчинення такого перерахування. Списання грошових коштів з карткового рахунку [PERSON] відбулося не за його розпорядженням і він не повинен нести відповідальності за такі операції, оскільки, виявивши безпідставне списання грошових коштів, відповідач невідкладно повідомив про цей факт банк та звернувся до правоохоронних органів. З огляду на те, що суд дійшов висновку про неправомірність стягнення з відповідача спірного боргу, відповідно суд вважає, що на дану суму необгрунтованим є і нарахування відсотків, заявлених до стягнення у розмірі 10776 грн 76 коп. Проаналізувавши виписку по рахунку відповідача після спірного списання грошових коштів у суму 74263 грн 00 коп. 15.02.2023, судом було встановлено, що [PERSON] користувався додатково кредитними коштами у загальному розмірі 2365 грн 52 коп: 14.03.2023 у сумі 394 грн 45 коп (списання щомісячного платежу за договором 22111433478395), 14.04.2023 - 394 грн 45 коп (переказ на картку) та 03.05.2023 - 1576 грн 62 коп. Разом із цим з 15.02.2023 по 23.10.2023 ним було сплачено кошти банку у загальному розмірі 6114 грн 00 коп. Оскільки суд дійшов висновку про неправомірність нарахування процентів у розмірі 10776 грн 76 коп на суму спірної заборгованості у розмірі 74263 грн 00 коп., тому і зарахування сплачених відповідачем коштів у розмірі 6114 грн 00 коп. повинно було здійснюватися не на погашення процентів, а на покриття заборгованості, що утворилася у проміжок часу з 16.02.2023 по 27.08.2024. Таким чином оскільки станом на 15.02.2023 у відповідача не було заборговоності перед позивачем, тому до стягнення з нього підлягала б сума утвореної заборгованості за період з 16.02.2023 по 27.08.2024 згідно з наданим позивачем розрахунком у сумі 2365 грн 52 коп, але, так як за цей період відповідачем було сплачено суму у більшому розмірі - 6114 грн 00 коп, суд вважає що утворена заборгованість вже була погашена у цей період відповідачем у повному обсязі. З огляду на викладене у задоволенні позову слід відмовити. У відповідності до ст. 141 ЦПК України суд, відмовляючи в задоволенні позову, залишає за позивачем понесені ним судові витрати.

Outcome: dismissed