Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-14 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог. Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що 30 листопада 2021 року між відповідачем та ТОВ «ФК «КРЕДІПЛЮС» укладено договір №90823, відповідно до умов якого відповідачу надано кредит у розмірі 16 667,00 грн, а відповідач зобов`язався повернути кредит та сплачувати проценти за користування кредитом відповідно до умов договору. Свої зобов`язання з повернення кредитних коштів та процентів відповідач не виконує, має заборгованість у розмірі 54\~909,76 грн. 28 січня 2025 року ТОВ «ФК «КРЕДІПЛЮС» та ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» уклали договір № 28012025, згідно з яким ТОВ «ФК «КРЕДІПЛЮС» відступило права грошової вимоги до боржників, у тому числі і за кредитним договором №90823 від 30 листопада 2021 року. Просить стягнути з відповідача на свою користь вищезазначений розмір заборгованості за кредитним договором, а також сплачений судовий збір у розмірі 2 422,40 грн та витрати на правничу допомогу у розмірі 16 000,00 грн. Процесуальні дії у справі. 02 вересня 2025 року позовна заява надійшла до суду. 05 вересня 2025 року судом отримано інформацію щодо зареєстрованого місця проживання (перебування) відповідача. Ухвалою судді Калинівського районного суду Вінницької області від 09.09.2025 відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Судом надсилалась зазначена ухвала разом із позовною заявою та додатками до неї на адресу відповідача, однак на адресу суду 22.09.2025 повернувся конверт із відміткою АТ «Укрпошти» «адресат відсутній за вказаною адресою». Враховуючи обставини, встановлені при вивченні матеріалів справи після відкриття провадження у справі, ухвалою суду від 24.09.2025 постановлено розглядати справу в порядку спрощеного провадження з викликом (повідомленням) сторін, здійснивши перехід з розгляду справи в порядку спрощеного провадження без виклику (повідомлення) до розгляду справи в порядку спрощеного провадження з викликом (повідомленням) сторін. Справу призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні на 16:30 год. 15.10.2025 у приміщенні Калинівського районного суду Вінницької області, що знаходиться за адресою: Вінницька область, Хмільницький район, місто Калинівка, вулиця В. Нестерчука, будинок № 70. Сторони у справі в судове засідання у справі, призначене на 15.10.2025 не з`явились, хоча про дату, час та місце судових засідань повідомлені належним чином. Представник позивача в позовній заяві просив справу розглянути без його участі, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач 15.10.2025 подав на адресу суду заяву про проведення судового засідання у його відсутність без застосування технічних засобів фіксації судового процесу. Позов визнає повністю, а саме: ціну позову 54909,76 грн. та судовий збір у розмірі 2\~422,40 грн. Витрати на правничу допомогу у розмірі 16\~000 грн. не визнає і вважає завеликими, просить стягнути допомогу у розмірі 1500 грн. Заяви, клопотання. Представник позивача у прохальній частині позовної заяви просив\~розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження та без його участі, проти заочного рішення суду не заперечував. Відповідачем [PERSON] подану заяву про визнання позову в частині заявлених вимог щодо ціни позову та судового збору, в частині стягнення витрат на правничу допомогу визнає частково, а саме в розмірі 1\~500 грн. Фактичні обставини, встановлені судом. 30 листопада 2021 року між [PERSON] та ТОВ «ФК «КРЕДІПЛЮС» укладено договір про споживчий кредит №90823, згідно з умовами якого відповідач отримав кредит у вигляді кредитної лінії з першим траншем у сумі 16 667,00 грн, строк, на який надається перший транш\~544 днів, проценти за користування першим траншем\~240% річних; знижений тариф комісії за управління та обслуговування першого траншу\~складає 0,00 грн, стандартний\~0,00 грн; комісія за надання першого траншу 1\~667,70 грн (за рахунок наданого кредиту). Підписанням договору відповідач підтвердив, що він ознайомлений з усіма його істотними умовами. Позивач виконав умови договору, надавши відповідачу кредит, проте відповідач умови договору з повернення кредиту, сплати процентів та комісії не виконав, внаслідок чого утворилася заборгованість у загальному розмірі 54\~909,76 грн, яка складається із: заборгованості за тілом кредиту\~16\~667,00 грн, заборгованості за відсотками\~38\~242,76 грн. 28 січня 2025 року між ТОВ «ФК «КРЕДІПЛЮС» та ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» укладено договір факторингу № 28012025, згідно з яким ТОВ «ФК «КРЕДІПЛЮС» відступило права грошової вимоги до боржників, у тому числі і за кредитним договором №90823 від 30 листопада 2021 року (номер запису в реєстрі боржників\~2060). Таким чином, ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» наділено правом грошової вимоги до відповідача. Зміст спірних правовідносин. Встановленим обставинам відповідають правовідносини із зобов`язань за кредитним договором та недопустимості односторонньої відмови від виконання зобов`язань, а також щодо наслідків неналежного виконання зобов`язань. Норми права, які застосовує суд. Відповідно до ст. ст. 525,\~526\~ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом; зобов`язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору. За змістом статей 626, 628\~ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. У відповідності до ч. 2 ст. 1050, ч. 2 ст. 1054 ЦК України\~позичальник зобов`язується повертати кредит та сплачувати проценти за користування ним у розмірах та на умовах, встановлених договором. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути кредит частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини кредитодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. Відповідно до ч. 1\~ст. 1048 ЦК України\~позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Відповідно до ст.\~610\~ЦК України порушення зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Крім того відповідно до ст.\~612\~ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав його у строк, встановлений договором. Згідно ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до\~ст. 536 ЦК України\~за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Нормою\~ст. 625 ЦК України\~передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. За приписами\~ст. 629 ЦК України\~договір є обов`язковим для виконання сторонами. При цьому, згідно з ч. 1 ст. 512 ЦК України\~кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених ст. 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом згідно зі статтею 514\~ЦПК України. Відступлення права вимоги є одним із випадків заміни кредитора в зобов`язанні, яке відбувається на підставі правочину. Відступлення права вимоги не є окремим видом договору, це правочин, який опосередковує перехід права. Відступлення права вимоги може відбуватися, зокрема, внаслідок укладення договору: (а) купівлі-продажу чи міни (ч. 3 ст. 656 ЦК України); (б) дарування (ч. 2 ст. 718 ЦК України); (в) факторингу (глава 73 ЦК України). У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову (ч. 4 ст. 206 ЦПК України). Висновок суду. Аналізуючи спірні правовідносини в контексті зазначених норм права, судом встановлено, що позивачем підтверджений факт укладення між відповідачем та первісним кредитором кредитного договору, порушення ним взятих на себе зобов`язань, ознайомлення і згода відповідача з умовами кредитного договору, набуття позивачем права вимоги до відповідача за цим договором. Відповідачем порушувались умови кредитного договору, кошти на повернення кредиту не сплачувались, що призвело до виникнення заборгованості. Відповідач відзив на позов та будь-яких доказів на спростування суми заборгованості перед позивачем у зазначеному розмірі - не надав, обставини, на які посилається позивач як на підстави для задоволення позову, знайшли своє підтвердження при розгляді справи. Отже, оцінивши кожний доказ з точки зору їх належності та допустимості, а сукупності доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, та оскільки судом встановлено порушення права позивача на своєчасне отримання коштів внаслідок неналежного виконання зобов`язання відповідачем, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню. Щодо розподілу судових витрат. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи. Згідно із ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі, то сплачений позивачем судовий збір в сумі 2422,40 грн. необхідно стягнути на його користь з відповідача. У поданому позові ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» заявлено вимогу про стягнення з відповідача на користь позивача понесених витрат на правову допомогу у розмір 16 000 грн. У п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України передбачено, що витрати на професійну правничу допомогу відносяться до витрат, пов`язаних з розглядом справи. Положеннями ч. 8 ст. 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Частинами 3-5 ст. 137 ЦПК України передбачено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. На підтвердження витрат понесених за надання правничої допомоги до позовної заяви долучено: копію договору про надання правової допомоги №02-07/2024 від 02.07.2025, укладеного між позивачем та АО «ЛІГАЛ АССІСТАНС». Додатково, долучено копію заявки на надання юридичної допомоги № 608 від 01.07.2025, копію витягу з акту №15 про надання юридичної допомоги від 31.07.2025. В копії витягу з акту №15 про надання юридичної допомоги від 31.07.2025 зазначено обсяг наданих послуг з надання правової допомоги щодо підготовки та направлення позову, стягнення заборгованості з відповідача та їх вартість: надання усної консультації з вивченням документів тривалістю 2 год. - 4000,00 грн.; складання позовної заяви про стягнення боргу для подачі до суду тривалістю 4 год. 12 000,00 грн., що разом складає 16 000,00 грн. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі №826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) зазначено, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. До схожого висновку Верховний Суд дійшов у своїй постанові від 30 вересня 2020 року у справі № 379/1418/18 (провадження № 61-9124св20) та постанові від 15 червня 2022 року у справі № 910/12876/19 (провадження № 12-94гс20). Отже, витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною та доказами такої сплати. Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, 1950 року, у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява №19336/04) зазначив, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим (п.268). У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. З урахуванням наведених норм права, обставин справи, обґрунтованості та реальності таких витрат, розумності їхнього розміру, розміру наданої правової допомоги та адвокатських послуг, часом, витраченим на виконання робіт з надання правової допомоги (всього 6 годин), обсягом наданих адвокатських послуг, частковим задоволенням позовних вимог, суд дійшов висновку, що вимога позивача про стягнення на його користь із відповідача понесених витрат на правову допомогу у сумі 16000 грн. є завищеним. За таких обставин, суд визнає доведеним факт понесення позивачем витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 3000 грн., як такий, що є співмірним із складністю справи та виконаними адвокатом роботами (наданими послугами, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), ціною позову та значенням справи для позивача. Вказану суму суд вважає співмірною зі складністю справи та виконаними адвокатами роботами (наданими послугами).

Outcome: approved