Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-12 00:00:00

З позовом про визнанні дій протиправними та зобов`язання Будинкоуправління №2 Одеської квартирно-експлуатаційної частини району Міністерства оборони України вичинити певні дії, до Київського районного суду м.Одеси 08.05.2025 звернувся [PERSON] ( позивач). Згідно заявлених позовних вимог позивач просить суд визнати протиправними дії Будинкоуправління № 2 Одеської квартирно-експлуатаційної частини р-ну Міністерства оборони України щодо відмови [PERSON] здійснити перерахунок сум платежів за найменуваннями «ціна з управління» (починаючи з 01 квітня 2022 року) виходячи із загальної площі кімнати № 210 у розмірі 77.60 м2, розміщення у розрахункових і довідкових документах облікової інформації щодо обсягу спожитої теплової енергії та показань лічильника обліку тепла за будівлю № 39 за поточний період і правдивої інформації щодо величин загальної та житлової площ кімнати № 210, а також надання нової Довідки про осіб, які проживають у цій кімнаті; зобов`язати Будинкоуправління № 2 Одеської квартирно-експлуатаційної частини р-ну Міністерства оборони України для [PERSON] : відшкодувати збитки, завдані з 01 квітня 2022 року по 31 березня 2025 року шляхом оманливих дій з розрахунку сум платежів за спожиту житлову послугу за найменуваннями «ціна з управління» з використанням неправдивої інформації щодо величини загальної площі кімнати №210 в сумі 1686,50 гривень, відповідно до частини 2 статті 230 Цивільного кодексу України у подвійному розмірі в сумі 3373,00 гривень; нараховувати суму платежів за житлову послугу «ціна з управління» виходячи з величини загальної площі кімнати №210 у розмірі 77,60 м2 згідно Технічного паспорту на виробничий будинок станом на 04.09.2017; зазначати у рахунках на оплату спожитих житлово-комунальних послуг по особовому рахунку № [NUMBER] величину загальної площі кімнати №210 у розмірі 77,60 м2 згідно Технічного паспорту на виробничий будинок станом на 04.09.2017, обсяг спожитої теплової енергії і показання лічильника обліку тепла за будівлю № 39 відповідно до пункту 6 частини 3 статті 8 Закону України від 22.06.2017 № 2119-УІІІ «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання»; надати нову Довідку про осіб, які проживають у кімнаті № [NUMBER] із зазначенням загальної площі у розмірі 77.60 м2 і житлової площі у розмірі 42.4 м2 згідно відомостей Технічного паспорту на виробничий будинок станом на 04.09.2017. Вимоги позивача обгрунтовані тим, що зазначена у довідці, на підставі якої здійснюється нарахування спожитих житлово-комунальних послугу вигляді опалення та управління, загальна площа кімнати 84,5 кв.м., на відповідає площі визначеної у ордері 76,18 кв.м. , та визначеної у технічному паспорті площі у 77,60 кв.м., внаслідок чого було здійснено зайве нарахування вартості житлово-комунальних послуг. Відповідно до автоматизованої системи документообігу цивільну справу було розподілено судді Луняченку В.О.. Суд, ухвалою від 19.05.2025 відкрив провадження та призначив справу до розгляду за правилами загального провадження. 27.05.2025 року представником Будинкоуправління №2 Одеської квартирно-експлуатаційної частини району Міністерства оборони України (скорочене Будинкоуправління№2, відповідач ) подано письмовий відзив, за змістом якого заперечується проти задоволення позову та визначається що застосована у розрахунках комунальних послуг у вигляді управління будинком загальна площа кімнати, яку займає позивач як споживач житлово-комунальних послуг , зазначена як фактична площа кімнати та частина допоміжного приміщення ( коридору ) яка примикає до кімнати , але при розрахунку вартості витрат на опалення розраховувалась опалювальна площа у розмірі 77,6 кв.м яка відповідає фактичної площі кімнати. Як встановлено судом позивач [PERSON] проживає у службовій кімнаті [ADDRESS] та є споживачем житлово-комунальних послуг. Вказана будівля яка є гуртожитком , який розташований на території військового містечка № [NUMBER] , балансоутримувачем вказаного будинку є Одеське квартирно-експлуатаційне управління а управляючою компанією по обслуговуванню споживачем житлово-комунальних послуг у вказаному будинку ( гуртожитку) є Будинкоуправління №2 . Надання комунальних послуг здійснюється на підставі Договору про надання послуг з управління квартирою в багатоквартирному будинку [ADDRESS] укладеного від 01.12.2018 року між управителем Будинкоуправлінням [ADDRESS] та [PERSON] як мешканцем кімнати [ADDRESS] . Пунктом 10 Договору визначена ціна на послуги з управління для мешканців будинку-гуртожитку за 1 кв.м. загальної площі житлового приміщення у будинку, та включає в себе витрати на утримання будинку та прибудинкової території і поточний ремонт майна будинку-гуртожитку. Копією спеціального ордеру на жилу площу в гуртожитку виданого [PERSON] 24.01.2014 надає право на вселення позивача з сім`єю з 4 осіб у кімнату [ADDRESS] , площею 76,18 кв.м ( а/с 21). Згідно витягу з технічного паспорту на нерухоме майно військового містечка № [NUMBER] від 04.09.2017 виготовленого ТОВ «Синергія Інвест» кімната [ADDRESS] має площу77,6 кв.м.(а/с 23). Вказані обставини визнаються сторонами та не потребують додаткового доказування. За змістом довідки від 28.11.2023 року №154, виданої Будинкоуправлінням №2 [PERSON] , останній проживає за адресою: [ADDRESS] та займає площу: загальна площа 84,50 кв.м, опалювальна площа 77,60 кв.м, житлова площа 77,60 кв.м., яка розташована на 2 поверсі 5 поверхового будинку ( а/с 22). У відповідності до копії розрахунків спожитих комунальних послуг за березень 2025 року, нарахування ціни з управління визначена з загальної площі 84,50 кв.м., а у березні 2022 року при розрахунку ціни з управління та витрат на опалення , визначена загальна площа 84,50 кв.м та корисна площа 77,60 кв.м ( а/с 20). З кошторису , наданого за вимогою суду представником відповідача 11.09.2025, вбачається окремою статтею витрат на утримання будівель по [ADDRESS] ( зокрема будівлі №39) визначені витрати прибирання сходових кліток, ліфтових холів, коридорів, переходів, однак у площі будинків зазначені площі квартир 12871,14 та площа нежитлового приміщення 80,00 кв.м. , без визначення площі коридорів, сходових кліток, ліфтових холів і переходів. Цивільний процесуальний кодекс України ( далі ЦПК України ) визначає юрисдикцію та повноваження загальних судів щодо цивільних спорів та інших визначених цим Кодексом справ, встановлює порядок здійснення цивільного судочинства. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави ( ч.1 ст. 2 ЦПК України ). На підставі ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до\~статті 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 76 ЦПК України\~визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. У відповідності до\~статті 89 ЦПК України\~суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). У постанові від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13 Велика Палата Верховного Суду наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджувальної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим ніж протилежний. Верховний Суд неодноразово зауважував, що за загальним правилом доказування тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову покладається на позивача , при цьому пріоритет у доказуванні надається не тому, хто надав більшу кількість доказів, а в першу чергу їх достовірності, допустимості та достатності для реалізації стандарту більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджувальної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим ніж протилежний (зокрема Постанова ВС від 21 вересня 2022 року у справі № 645/5557/16-ц). Спеціальним законом, який регулює відносини між суб`єктом господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальних послуг (виконавець) і споживачем, який отримує або має намір отримувати житлово-комунальні послуги, є Закон України «Про житлово-комунальні послуги» 9 листопада 2017 року ( скорочене ЗУ № 2189-VIII ) , а також прийнятті відповідно до його норм підзаконні нормативно-правові акти. Предметом регулювання цього Закону є відносини, що виникають у процесі надання споживачам послуг з управління багатоквартирним будинком, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення та управління побутовими відходами, а також відносини, що виникають у процесі надання послуг з постачання та розподілу електричної енергії і природного газу споживачам у житлових, садибних, садових, дачних будинках ( частина перша статті другої ЗУ № 2189-VIII). У ч.1 цього Закону наведені нижче терміни вживаються в такому значенні: 5) житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг; 6) індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги; 9) колективний споживач - юридична особа, що об`єднує споживачів у будівлі та в їхніх інтересах укладає договір про надання комунальної послуги; 13) споживач житлово-комунальних послуг (далі - споживач) - індивідуальний або колективний споживач; 14) управитель багатоквартирного будинку (далі - управитель) - фізична особа - підприємець або юридична особа - суб`єкт підприємницької діяльності, яка за договором із співвласниками забезпечує належне утримання та ремонт спільного майна багатоквартирного будинку і прибудинкової території та належні умови проживання і задоволення господарсько-побутових потреб. До житлово-комунальних послуг, згідно ст. 5 ЗУ № 2189-VIII, належать: 1) житлова послуга - послуга з управління багатоквартирним будинком. Послуга з управління багатоквартирним будинком включає: забезпечення утримання спільного майна багатоквартирного будинку, зокрема прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, якщо прибудинкова територія, за даними Державного земельного кадастру, знаходиться у власності або користуванні співвласників багатоквартирного будинку відповідно до вимог законодавства, виконання санітарно-технічних робіт, обслуговування внутрішньобудинкових систем (крім обслуговування внутрішньобудинкових систем, що використовуються для надання відповідної комунальної послуги у разі укладення індивідуальних договорів з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем про надання такої послуги, за умовами яких обслуговування таких систем здійснюється виконавцем), утримання ліфтів тощо; купівлю електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку; поточний ремонт спільного майна багатоквартирного будинку; інші додаткові послуги, які можуть бути замовлені співвласниками багатоквартирного будинку; купівлю електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку; поточний ремонт спільного майна багатоквартирного будинку;інші додаткові послуги, які можуть бути замовлені співвласниками багатоквартирного будинку; 2) комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, управління побутовими відходами. Частиною третьою статті 10 ЗУ № 2189-VIII визначено що ціна послуги з управління багатоквартирним будинком встановлюється договором про надання послуг з управління багатоквартирним будинком з розрахунку на один квадратний метр загальної площі житлового або нежитлового приміщення, якщо інше не визначено договором про надання послуг з управління багатоквартирним будинком, та включає: 1) витрати на утримання багатоквартирного будинку та прибудинкової території і поточний ремонт спільного майна багатоквартирного будинку відповідно до кошторису витрат на утримання багатоквартирного будинку та прибудинкової території, крім витрат на обслуговування внутрішньобудинкових систем, що використовуються для надання відповідної комунальної послуги, у разі укладення індивідуальних договорів про надання такої послуги, за умовами яких обслуговування таких систем здійснюється виконавцем; 2) винагороду управителю, яка визначається за згодою сторін. Згідно ч.3 Примірного положення про користування гуртожитками, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 червня 2018 р. № 498, жила площа в гуртожитках надається: у вигляді окремого жилого приміщення для відособленого користування однієї особи чи сім`ї; у вигляді ліжко-місця для проживання одиноких осіб, які не перебувають між собою в сімейних відносинах. \~Надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах ( ч.1 ст. 12 Закону № 2189-VIII ). Згідно Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженої Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України 22 листопада 2018 року № 315 (у редакції наказу Міністерства розвитку громад та територій України від 28 грудня 2021 року № 358), серед термінів визначено, що місця загального користування це загальнодоступні місця у будівлі/будинку (вестибюль, загальний коридор, сходова клітка, загальні кухні, спільні душові та санвузли, загальні пральні, передпокій квартири тощо), окрім допоміжних приміщень. Таким чином, з наведених обставин які встановлені судом, вбачається що [PERSON] як мешканець гуртожитку та споживач житлово-комунальних послуг , займає житлове приміщення ( кімнату) , яке згідно первісного документу (ордеру) має загальну площу 76,18 кв.м., а згідно технічного паспорту всього будинку (гуртожитку ) загальна площа цього житлового приміщення ( кімнати) визначена у 77,60 кв.м. Згідно позиції позивача, яка викладена у заявах по суті справи та поясненнях у судовому засіданні , фактична загальна площа вказаного житлового приміщення ( квартири ) мешканцем якого він є визнається у розмірі 77,60 кв.м. Вказаний загальний розмір житлового приміщення , яки знаходиться у користуванні позивача, у 77,60 кв.м, фактично визнається і відповідачем про що свідчать як заяви по суті справи , пояснення представника у судовому засіданні та Довідка №154, видана Будинкоуправлінням №2 28.11.2023 року, так як визначена у довідці та розрахунках ціни житлово-комунальних послуг , складається з самої загальної площі житлового приміщення ( яка названа у довідці опалювальна площа) та частини місць загального користування ( загального коридору тощо). Приймаючи до уваги, що розрахункова величина, на підставі якої нараховується розмір наданої житлово-комунальної послуги у вигляді послуги з управління , як у Законі України «Про житлово-комунальні послуги» так і у Договорі про надання послуг з управління квартирою в багатоквартирному будинку [ADDRESS] укладеного від 01.12.2018 року між споживачем та управителем визначена у 1 кв.м загальної площі житлового приміщення у будинку , змін та доповнень до Договору не здійснювалось , суд приходить до висновку що вказаний розмір « загальної площі у 84,50 кв.м., кімнати [ADDRESS] », мешканцем якої є позивач, зазначена незаконно, всупереч як діючому законодавству так і умовам Договору , а всі нарахування з визначенням вказаної площі як розрахункової одиниці є некоректними та незаконними. Згідно п. п. 7, 8 ч. 1 ст. 21 Закону України «Про захист прав споживачів»: крім інших випадків порушень прав споживачів, які можуть бути встановлені та доведені виходячи з відповідних положень законодавства у сфері захисту прав споживачів, вважається, що для цілей застосування цього Закону та пов`язаного з ним законодавства про захист прав споживачів права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо: 7) ціну продукції визначено неналежним чином; 8) документи, які підтверджують виконання договору, учасником якого є споживач, своєчасно не передано (надано) споживачу. Цивільним кодексом України ( скорочене ЦК України), згідно ч.1 ст. 15, визначено що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способами захисту цивільних прав та інтересів у цивільному судочинстві, згідно положень ч.2 ст. 16 ЦК України можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Згідно ст. 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Суд критично ставиться до вимог позивача про застосування до вказаних правовідносин вимог ст. 230 Цивільного Кодексу України, якою врегульовані правові наслідки вчинення правочину під впливом оману, так як вказані наслідки визначені законодавцем у випадку визнання правочину недійсним, що не є предметом позовних вимог у даному випадку. В постанові \~від 4\~грудня 2019\~року у справі №\~917/1739/17\~ Велика Палата Верховного Суду пояснила, що принцип jura novit curia зобов`язує суд самостійно перевірити доводи сторін під час розгляду справи. З`ясувавши ж, що сторона чи інший учасник процесу, обґрунтовуючи свої вимоги або заперечення, послались на неналежні норми права, суд самостійно кваліфікує? спірні відносини та прийняти рішення на основі правильних норм матеріального і процесуального права, тобто застосовує положення, які дійсно регулюють відповідні ?правовідносини. Окремо зазначено, що «самостійне застосування судом для прийняття рішення саме тих норм матеріального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини, не призводить до зміни предмета позову та/або обраного позивачем способу захисту». Додатково про обов`язок суду застосувати принцип jura novit curia Велика Палата Верховного Суду нагадала в\~постанові від 12\~червня 2019\~року у справі №\~487/10128/14-ц: «неправильна юридична кваліфікація позивачем і відповідачами спірних правовідносин не звільняє суд від обов`язку застосувати для вирішення спору належні приписи юридичних норм». Розрахунок , здійснений позивачем стосовно розміру переплати житлово-комунальних послу за послугу управління за період з 01 квітня 2022 року по 31 березня 2025 року у розмірі 1686,50 гривень не спростована відповідачем , відповідає встановленим обставинам а тому приймається судом як розмір безпідставно отриманого відповідачем майна, яке підлягає поверненню позивачу. На думку суду , надання на звернення [PERSON] . Будинкоуправлінням №2 Довідки , в якої загальна площа житлового приміщення , якою користується позивач, визначається у розмірі 84,50 кв.м, можливо розцінити як порушення права, так як вказана довідка необхідна Позивачу для перерахунку пільг за спожиті житлово-комунальні послуги з урахуванням електроенергії як ветерану військової служби, а тому зобов`язання відповідача надати нову довідку із зазначенням у неї вірних даних щодо житлової площі приміщення у розмірі 77,60 кв.м , житлової 42.4 м2 згідно відомостей Технічного паспорту на виробничий будинок станом на 04.09.2017, відповідатиме загальному способу захисту прав у даної справи. Так саме, ефективним способом захисту невизнаного ( оспорюваного ) права позивача, на думку суду є вимоги про зобов`язання відповідача нараховувати суму платежів за житлову послугу «ціна з управління» виходячи з величини загальної площі кімнати №210 у розмірі 77,60 м2 а також зазначати у рахунках на оплату спожитих житлово-комунальних послуг по особовому рахунку № [NUMBER] величину загальної площі кімнати № [NUMBER] у розмірі 77,60 м2. При розгляді даного питання судом приймається до уваги що відповідача не є суб`єктом владних повноважень у даному спорі, так як спір стосується виконання договірних правовідносин щодо надання та оплати житлово-комунальних послуг. Вимоги стосовно зобов`язання відповідача визначати у рахунках обсяг спожитої теплової енергії і показання лічильника обліку тепла за будівлю № 39 відповідно до пункту 6 частини 3 статті 8 Закону України від 22.06.2017 № 2119-УІІІ «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання», на думку суду виходять за межі спору стосовно неправильності визначення розміру загальної площі житлового приміщення як розрахункової величини та видача Довідки з вірним визначенням загальної площі, не доведені належними та допустимими доказами та не підлягають задоволенню. Суд приймає до уваги що при розрахунку розміру спожитої теплової енергії використовувалась розрахункова величина « опалювальна площа» у розмірі 77,60 кв.м. яка відповідає фактичної загальної площі житлового приміщення. \~Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, у відповідності до вимог ч.3 ст. 133 ЦПК України , належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволення позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача ( ч.1,2 ст. 141 ЦПК України ). Оскільки позовні вимоги задоволені частково, позивач звільнений від сплати судового збору на підставі Закону України «Про захист прав споживачів», суд вважає за необхідне стягнути судовий збір з відповідача на користь держави, пропорційно задоволеним вимогам, в розмірі 3028,00 гривень (2422,40 грн. за дві задоволені вимоги немайнового характеру; 605,60 грн. пропорційно задоволеним вимогам майнового характеру). На підставі викладеного та

Outcome: partial