Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-08 00:00:00

У травні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «ФК Кеш Ту Гоу» через систему «Електронний суд» звернулося до суду з позовною заявою до [PERSON] , в якій просить суд стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість у розмірі 7 160,00 грн. та судовий збір у розмірі 2 422,40 грн. Позовні вимоги мотивовані тим, що 10.11.2019 р. між ТОВ «Займер» та [PERSON] укладено кредитний договір №91654, шляхом прийняття [PERSON] пропозиції про укладення кредитного договору, який був підписаний відповідачем електронним підписом шляхом проставлення одноразового паролю, а також отримання [PERSON] підтвердження укладення кредитного договору №91654 від 10.11.2019 з викладенням умов кредитування. Умовами кредитного договору передбачено: сума кредиту - 2 000, 00грн.; строк на який надається кредит - 30 днів; стандартна процентна ставка - 2 % в день або 730 % річних; тип процентної ставки - фіксована; кінцева дата повернення кредиту - 09.12.2019р. 28.10.2021 року між ТОВ «Займер» та ТОВ «ФК Кеш Ту Гоу» укладено договір відступлення прав вимоги №01-28/10/2021 від 28.10.2021 року, за умовами якого до ТОВ «ФК Кеш Ту Гоу» перейшло право вимоги до [PERSON] за кредитним договором № 91654 від 10.11.2019 року. Позивач зазначає, що відповідач станом на 13.01.2025 має заборгованість перед ТОВ «ФК Кеш Ту Гоу», яка становить 7 160,00 грн. та складається з простроченої заборгованості за сумою кредиту - 2 000,00 грн. та простроченої заборгованості за процентами - 5 160,00грн., яку не сплачено у позасудовому порядку, що стало підставою для звернення до суду з даним позовом. Ухвалою Подільського районного суду міста Києва від 19 травня 2025 року відкрито провадження у справі, вирішено питання про доцільність її розгляду у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 28.07.2025 року до суду надійшов Відзив, в якому відповідач заперечує щодо позовних вимог, обґрунтовуючи це таким. Кредитний договір з ТОВ «Займер» відповідач не підписувала та коштів не отримувала, оскільки стверджує, що 10.11.2019 року доступ до її банківських карток через фінансовий номер мобільного телефону було отримано шахрайським шляхом невстановленими особами. За даним фактом відповідач звернулась із заявою до поліції про вчинення відносно неї злочину, а саме викрадення грошових коштів з банківських карток. На підтвердження даних обставин долучає витяг з ЄРДР. Просить також застосувати строк позовної давності, посилаючись на те, що позивач звернувся з позовною заявою в травні 2025 року, втім з тексту позовної заяви вбачається, що кредит надавався до 09.12.2019 року, а відтак можливість звернутись з даними вимоги сплинула 09.12.2022 року. 11.08.2025 року від представника позивача надійшла Відповідь на відзив, в якій зазначено наступне. Щодо підтвердження укладання кредитного договору сторона позивача вказує, що відповідачем було вчинено певну сукупність дій, спрямовану на отримання кредиту, тобто відповідач самостійно для себе визначив необхідний обсяг часу для ознайомлення з умовами договору, після чого проявив намір вступити з кредитодавцем в договірні відносини на умовах визначених правилами. Підписання договору здійснювалось електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання одноразового ідентифікатора, який було надіслано на номер мобільного телефону позичальника. Відтак, наявність електронного підпису підтверджує укладання договору за волею відповідача. На підтвердження перерахування кредитних коштів представник позивача вказує, що згідно листа ТОВ «Платежі Онлайн» первісний кредитор перерахував кредитні кошти на банківську карту позичальника. Доступ до повного номеру банківської карти та виписки по картковому рахунку є лише у відповідача та банка-емітента. Однак, відповідач не надав до суду виписку по рахунку як доказ того, що відповідні кошти не були зараховані на його картковий рахунок. Щодо заяви про вчинення кримінального правопорушення представник позивача вказує, що подання такої заяви про вчинення злочину не є доведеним фактом шахрайства, а лише підставою для початку досудового розслідування. Крім того, кримінальне провадження за даним фактом закрите постановою від 30.03.2020 року за відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення. Щодо спливу строків позовної давності сторона позивача заперечує, обґрунтовуючи це тим, що перебіг позовної давності у період з 02.04.2020 року по 30.06.2023 року було зупинено у зв`язку із запровадженням карантину, а починаючи з 24.02.2022 року перебіг строку позовної давності зупинено у зв`язку із введенням воєнного стану в Україні. Відтак, представник позивача просить суд відзив на позовну заяву залишити без задоволення, а позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. 29.07.2025 року від представника позивача надійшла заява про розподіл судових витрат, до якої було долучено акт про отримання правової допомоги на загальну суму 10 500,00 грн., рахунок №28.07.2025-32 від 28.07.2025 року на суму 10 500 грн. та платіжну інструкцію № 3 9486 від 28.07.2025 року про перерахування оплати за правничу допомогу у розмірі 10 500,00 грн. В судове засідання представник позивача не з`явився, в прохальній частині позову просив про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити з підстав викладених у позові. Відповідач до суду не з`явилась, подала відзив, в якому позовні вимоги просила залишити без задоволення та розглянути справу за її відсутності. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову, у зв`язку з таким. Судом встановлено, що 10.11.2019р. між ТОВ «Займер» та [PERSON] було укладено договір про надання кредиту №91654, шляхом прийняття [PERSON] пропозиції про укладення кредитного договору, який був підписаний відповідачем електронним підписом шляхом проставлення одноразового паролю, а також отримання [PERSON] підтвердження укладення кредитного договору №91654 від 10.11.2019 року з викладенням умов кредитування. [PERSON] обрала умови кредитування: сума кредиту - 2 000, 00грн.; строк на який надається кредит - 30 днів; стандартна процентна ставка - 2 % в день або 730 % річних; тип процентної ставки - фіксована; кінцева дата повернення кредиту - 09.12.2019р. За умовами договору кредитодавець надає позичальнику кредит на умовах строковості, зворотності, платності, а Позичальник зобов`язується повернути кредит Кредитодавцю та оплатити за користування кредитом на умовах, що передбачені цим Договором. 10.11.2019 первісний кредитор перерахував на рахунок відповідача грошові кошти в сумі 2 000,00 грн., що підтверджується інформаційною довідкою в платіжній системі Platon - 27341-46825-69717 від 25.02.2025року. Відповідно до розрахунку заборгованості наданого позивачем, сума заборгованості за договором № 91654 від 10.11.2019 р. складає 7 160,00 грн., з яких: прострочена заборгованість за сумою кредиту - 2 000,00 грн; прострочена заборгованість за процентами - 5 160,00грн. 28.10.2021 року між ТОВ «Займер» та ТОВ «ФК Кеш Ту Гоу» укладено договір відступлення прав вимоги №01-28/10/2021 від 28.10.2021 року, за умовами якого до ТОВ «ФК Кеш Ту Гоу» перейшло право вимоги до [PERSON] за кредитним договором № 91654 від 10 листопада 2019 року. Позивач звертався до відповідача з досудовою вимогою про дострокове стягнення заборгованості 13.01.2025. Доказів того, що відповідач здійснив оплату заборгованості матеріали справи не містять. Суд вважає доведеним факт укладення договору в електронній формі, зважаючи на таке. Відповідно до ч. 1 ст. 204 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (Частиною першою статті 205 ЦК України визначено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. Згідно ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Положеннями ст. 639 ЦК України передбачено, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі. Згідно п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти догові (п. 12 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»). За правилом ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає порядок підписання угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутністю таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). З наявних матеріалів справи вбачається, що ТОВ «ФК Кеш Ту Гоу» свої зобов`язання за договором виконало, надало відповідачу кредитні кошти у розмірі 2 000,00 грн., що підтверджується інформаційною довідкою в платіжній системі Platon - 27341-46825-69717 від 10.11.2019року. Судом встановлено, що всупереч умов кредитного договору та норм закону відповідач допустив порушення умов повернення грошових коштів, оскільки не здійснював платежів, передбачених договором для погашення його договірних зобов`язань. Зокрема, як вбачається з виписки про розмір простроченої заборгованості, розмір неповернутого тіла кредиту становить 2 000,00 грн. Відтак, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для стягнення зі [PERSON] на користь ТОВ «ФК Кеш Ту Гоу» заборгованості за основною сумою боргу у розмірі 2 000,00 грн. Таких висновків суду не змінюють посилання відповідача на те, що нею було подано заяву до Подільського УП ГУНП у м. Києві про вчинення злочину та слідчим відділом внесено відомості до ЄРДР, адже кримінальне провадження було закрите постановою слідчого СВ Подільського УП ГУНП у м. Києві Олешкевич Л.В. від 30.03.2020року. Позивач також просив стягнути з відповідача відсотки за користування кредитними коштами. При цьому, у позовній заяві зазначив, що просить стягнути 5 160,00 грн. відсотків, які нарахував за період з 10.11.2019 по 09.12.2019. Однак, відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Такі висновки викладені, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, від 04 липня 2018 року в справі №310/11534/13-ц, в постанові Верховного Суду від 15 березня 2023 р по справі № 300/438/18. Очікування кредитодавця, що позичальник повинен сплачувати проценти за «користування кредитом» поза межами строку, на який надається такий кредит (тобто поза межами існування для позичальника можливості правомірно не сплачувати кредитору борг), виходять за межі взаємних прав та обов`язків сторін, що виникають на підставі кредитного договору, а отже, такі очікування не можуть вважатись легітимними. Отже, припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України». За умовами договору №91654 від 10.11.2019 кредитні кошти надавалися на 30 днів. Отже, позивач має право на стягнення процентів у розмірі, встановленому договором, за період до 09.12.2019. Сума нарахованих відсотків за період з 10.11.2019 по 09.12.2019 р. у розмірі 2% за 1 день, тобто по 40 грн. за 1 день, за 30 днів становить 1200 грн. Саме у такому розмірі відсотки можуть бути стягнуті з відповідача. Після цієї дати позивач не мав підстав нараховувати відсотки у розмірі, вставленому договором. Таких висновків суду не спростовуються посилання позивача на пункт 2.3. договору, відповідно до якого відсотки нараховуються за фактичну кількість календарних днів користування кредитом. При цьому відсотки нараховуються до дня повного погашення заборгованості. Умова пункту 2.3. договору не може змінювати умову пункту 1.2 договору про те, що строк дії договору 30 днів, та не може змінювати приписи ст.1048 ЦК України про те, що щомісячна виплата процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосована лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Отже, позов ТОВ «ФК Кеш Ту Гоу» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором слід задовольнити частково та стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «ФК Кеш Ту Гоу» заборгованість за кредитним договором №91654 від 10.11.2019 в розмірі 3200,00 грн. (2 000,00 грн. основного боргу та 1200,00 грн. відсотків). Такі висновки суду не спростовують доводи відповідача про відсутність первинних документів на підтвердження факту укладення правочину, перерахування коштів та розрахунку заборгованості. Так, електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Своїм підписом у Заявці відповідач підтвердив, що ознайомлений з усіма умовами, в тому числі, й порядком та строками повернення кредиту та сплати процентів, розуміє та зобов`язується їх виконувати. Таким чином, між сторонами було укладено договір приєднання відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України. В той же час, без реєстрації та здійснення входу на веб-сайт товариства за допомогою логіна і пароля особистого кабінету та без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, кредитний договір не був би укладений, що повністю узгоджується з правовою позицією Верховного Суду в постановах від 07 жовтня 2020 року у справі №127/33824/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 10 червня 2021 року у справі №234/7159/20, від 12 серпня 2022 року у справі №234/7297/20, від 09 лютого 2023 року у справі №640/7029/19. Факт перерахування грошових коштів у розмірі 2 000,00 грн. за договором №91654 від 10.11.2019 року на картку [NUMBER] позивач підтвердив інформаційною довідкою в платіжній системі Platon - 27341-46825-69717 від 10.11.2019 року о 21:38. У постанові від 12 червня 2023 року, прийнятій у справі № 263/3470/20, КЦС ВС, відхиляючи доводи касаційної скарги про відсутність у справі бухгалтерських документів про видачу кредиту, зазначив таке: «Відповідно до пункту 1 статті 13 Закону України «Про електронну комерцію» (далі - Закон) розрахунки у сфері електронної комерції здійснюються відповідно до законів України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», інших законів та нормативно-правових актів Національного банку України. Розрахунки у сфері електронної комерції можуть здійснюватися з використанням платіжних інструментів, електронних грошей, шляхом переказу коштів або оплати готівкою з дотриманням вимог законодавства щодо оформлення готівкових та безготівкових розрахунків, а також в інший спосіб, передбачений законодавством України. Згідно з пунктом 3 статті 13 Закону продавець (виконавець, постачальник) оператор платіжної системи або інша особа, яка отримала оплату за товар, роботу, послугу відповідно до умов електронного договору, повинні надати покупцеві (замовнику, споживачу) електронний документ, квитанцію, товарний чи касовий чек, квиток, талон або інший документ, що підтверджує факт отримання коштів із зазначенням дати здійснення розрахунку. Зазначивши, що Закон є спеціальним нормативно-правовим актом щодо регулювання спірних правовідносин, КЦС ВС визнав посилання заявника на статтю 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» безпідставним». Уклавши даний договір на умовах, викладених у ньому, відповідач тим самим засвідчив свою згоду та взяв на себе зобов`язання виконувати умови, які були в ньому закріплені. Щодо застосування строків позовної давності. Позивач звернувся до суду з позовом 16.05.2025 року та заявив вимоги про стягнення заборгованості, яка утворилася з грудня 2019 року. До спірних правовідносин застосовується загальна позовна давність тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Відповідно до Закону України від 30.03.2020 № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», яким доповнений Розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України п. 12, яким визначено, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу строки продовжуються на строк дії такого карантину. Вказаний Закон набрав чинності 02.04.2020, а тому саме з цієї дати строк позовної давності продовжувався у зв`язку із введенням на території України карантину. Постановою Кабінету Міністрів України від 27.06.2023 № 651 «Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби СОVID -19, спричиненої коронавірусом 8АЯ8-СоУ-2» з 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 р. на всій території України скасовано карантин. Водночас, п. 19 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України визначено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії. Отже, встановлена статтею 257 Цивільного кодексу України загальна позовна давність тривалістю у три роки, сплив якої припадав на карантин, який скасований під час дії воєнного стану, продовжена до закінчення дії воєнного стану. Тобто, після застосування загальної позовної давності, періодом нарахування та стягнення заборгованості з відповідачки все ж таки може бути період з 09.12.2019 року. Відтак, заявлення заяви про застосування наслідків спливу строку позовної давності висновків суду про необхідність стягнення заборгованості не змінюють. Щодо стягнення судових витрат суд зазначає наступне. Частиною 8 статті 141 ЦПК України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Стаття 133 ЦПК України визначає види судових витрат і передбачає, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. У свою чергу, одним з видів витрат, пов`язаних з розглядом справи є витрати на професійну правничу допомогу, які несуть сторони судової справи (крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави). У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Частинами 2-4 статті 137 ЦПК України визначено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. За висновком, викладеним у пункті 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19), при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. На підтвердження понесення втрат на правову допомогу позивач надав: акт про отримання правової допомоги на загальну суму 10 500,00 грн., рахунок №28.07.2025-32 від 28.07.2025 року на суму 10 500 грн. та платіжну інструкцію № 3 9486 від 28.07.2025 року про перерахування оплати за правничу допомогу у розмірі 10 500,00 грн. Суд не має права вирішувати питання про зменшення суми витрат на професійну правову допомогу з власної ініціативи. На це вказав КЦС Верховного Суду у постанові від 13 березня 2025 року по справі №275/150/22. Зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони із обґрунтуванням недотримання вимог щодо співмірності витрат із складністю справи, обсягом і часом виконання робіт. Відповідач вважав витрати на правову допомогу недоведеними. Втім, 29.07.2025 р. від представника позивача надійшла заява про компенсацію витрат на правову допомогу, до якої було долучено Акт про отримання правової допомоги, згідно якого вартість послуг з надання правової допомоги складає 10 500,00 грн. Відповідач неспівмірність та реальність вартості послуг не спростував. З огляду на викладене, суд вважає обґрунтованими вимоги позивача про стягнення із відповідача на користь позивача витрат на правову допомогу у розмірі 10500,00 грн., втім з урахуванням принципу пропорційності. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Понесення позивачем судових витрат підтверджується платіжною інструкцією №3 5956 від 04.03.2025 року про сплату судового збору у розмірі 2 422,40 грн. Позивач просив стягнути на його користь 7160,00 грн. Суд визнав доведеними вимоги на суму 3200,00 грн. Отже, суд задовольняє позов на 44,69%, відтак, компенсації позивачу підлягають 44,69% від сплаченого судового збору, тобто 1082,57 грн. судового збору, та 44,69% від суми 10500,00 грн., тобто 4692,73 грн.

Outcome: partial