Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-09 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом про визнання права власності. В позові посилається на те,що відповідно до договору купівлі-продажу від 11.12.1997 року посвідченого Марїнською державною нотаріальною конторою Донецької області реєстр №1554, позивач є власником 1/2 частини житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташованого за адресою: [ADDRESS] , що становить собою квартиру [ADDRESS] . Відповідно до технічної документації вказана частина житлового будинку є відокремленою квартирою за адресою: [ADDRESS] , однак згідно правовстановлюючих документів становить частину будинку. Позивач просить в судовому порядку виділити його частину в натурі, як окреме індивідуально визначене нерухоме майно, як цілу частину із спільної часткової власності. Позивач в судове засідання не з`явився, повідомлений належним чином. Відповідач в судове засідання не з`явився, на адресу суду відповідачем подано заяву, в якій просить розгляд справи здійснювати за відсутності представника. Оскільки учасники справи в судове засідання не з`явились, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, а відтак, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд дійшов наступних висновків. Відповідно до ч. 1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно з ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Статтею 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 11.12.1997 року є власником 1/2 частини житлового будинку, що знаходиться в [ADDRESS] , загальною площею 53,3 кв.м., житловою 37,0 кв.м.), з господарськими будівлями: «ак» ганок, 1/2 частини «Б-1» літня кухня, «п1» льох, «Г-1» гараж, «С-1» сарай, «У-1» вбиральня, ворота №2, паркан №4, замощення №2, що також підтверджується Технічним паспортом доданим до матеріалів справи. Відповідно до витягу з державного реєстру речових прав № 350562062 від 16.10.2023 року, [PERSON] на праві спільної часткової власності належить 1/2 частина будинку за адресою: [ADDRESS] . Згідно із довідки виданої начальником КП «Мар`їнське БТІ» від 08.09.2023 року за № 02-162, право власності на 1/2 частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] . зареєстровано 18.12.2000 р. Мар`їнським районним державним підприємством капітального будівництва та технічної інвентаризації (реєстровий номер: 326) за [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 11.12.1997 р. Мар`їнською державною нотаріальною конторою Донецької області, реєстр №1554. Загальна площа вищезазначеної 1/2 частини житлового будинку складає 53.3 кв.м.. житлова площа 37.0 кв.м. на дату останньої поточної технічної інвентаризації, проведеної 20.10.1997 р. Мар`їнським районним державним підприємством капітального будівництва та технічної інвентаризації. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно з ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом. Згідно з ч. 1 ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Статтею 368 ЦК України передбачено, що спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Відповідно до частин першої-другої статті 369 ЦК України, співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. Статтею 355 ЦК України передбачено, що майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 357 ЦК України, частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом. Якщо розмір часток у праві спільної часткової власності не встановлений за домовленістю співвласників або законом, він визначається з урахуванням вкладу кожного з співвласників у придбання (виготовлення, спорудження) майна. Згідно ч. ч. 1, 2, 3 ст. 358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Відповідно до положень ст.364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації. Відповідно до ст.365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Відповідно до ст.392 ЦПК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання чи оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно з ч. 2 ст. 16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Зібрані у справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв`язок у сукупності, встановлені судом обставини свідчать про те, що у суду є достатні підстави для задоволення позовних вимог позивача.

Outcome: approved