Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-15 00:00:00

Представник Акціонерного товариства «Сенс Банк» Лойфер Антон Едуардович звернувся до Теофіпольського районного суду Хмельницької області з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором з ціною позову 65 466,30 грн. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 26.09.2019 відповідачка [PERSON] , шляхом підписання оферти на укладання угоди про надання кредиту № 501189391, обслуговування кредитної кратки та відкриття відновлювальної кредитної лінії, запропонувала Акціонерному товариству «Альфа-Банк», правонаступником якого є АТ «Сенс Банк», укласти угоду про надання споживчого кредиту, обслуговування кредитної кратки та відкриття відновлювальної кредитної лінії, після чого банк підписав акцепт пропозиції, сторони узгодили графік платежів, розрахунок сукупної вартості споживчого кредиту, підписали паспорт споживчого кредиту. Відповідно до умов кредитного договору № 501189391 від 26.09.2019, сума кредиту: 39\~883,79 грн, тип кредиту: «Кредит готівкою», процентна ставка (фіксована): 21,99% річних, строк кредиту: 48 місяців, дата повернення кредиту: 26.09.2023, порядок повернення кредиту: графік платежів (до 26 числа кожного місяця з дати надання кредиту до повного погашення кредиту по 2213,58 грн). Отримавши грошові кошти у користування, відповідачка не повернула кредитодавцю кредит, проценти та комісію, не виконала свої зобов`язання за кредитним договором, порушила умови договору кредитування, унаслідок чого позивач просить суд стягнути з відповідачки заборгованість у розмірі 65\~466,30 грн, у тому числі 22\~081,74 грн заборгованості за тілом кредиту, 12\~753,84 грн заборгованості за нарахованими процентами та 30\~630,72 грн заборгованості за комісією, а також судові витрати. Ухвалою судді Теофіпольського районного суду Хмельницької області від 06.08.2025 провадження у справі відкрито, постановлено розгляд справи проводити у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін, справу призначено до розгляду по суті на 11:00 год 04.09.2025, встановлено учасникам строк для подання заяв по суті справи. У зв`язку з відпусткою головуючої судді Турчин-Кукаріної І.В. судове засідання відкладено на 30.09.2025. 03.09.2025 представник позивача подав до суду заяву про розгляд справи у відсутності представника АТ «Сенс Банк», зазначив, що підтримує позовні вимоги в повному обсязі, проти ухвалення судом заочного рішення не заперечує. 30.09.2025 відповідачка подала до суду пояснення у справі, в яких заперечила проти задоволення позовних вимог в частині стягнення заборгованості за комісією у зв`язку з тим, що в кредитному договорі не зазначено переліку додаткових та супутніх банківських послуг, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позичальнику та за які банком встановлено щомісячну комісію, відтак, умови кредитного договору щодо обов`язку позичальниці сплачувати щомісячну комісію є нікчемними. Крім цього, відповідачка зазначила, що у вирішенні питання щодо стягнення з неї заборгованості за тілом кредиту та нарахованими процентами покладається на думку суду. У зв`язку з виникненням технічних проблем (нестабільним з`єднанням з медіа-сервером) судове засідання відкладено на 16.10.2025. У судове засідання, призначене на 16.10.2025, сторони не з`явились, заяв про відкладення судового засідання не подали, відзиву від відповідачки до суду не надійшло. Окрім цього, із урахуванням поданої заяви позивача про розгляд справи у відсутності представника позивача, а також про відсутність заперечень проти заочного розгляду справи, на підставі положень ст. 280 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу 16.10.2025 за наявними матеріалами на підставі поданих сторонами доказів та постановив ухвалу про заочний розгляд справи. У зв`язку з неявкою учасників справи, відповідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Відповідно до\~ст.\~124\~Конституції України,\~юрисдикція судів\~поширюється на\~будь-який\~юридичний спір.\~За змістом\~ст.\~15\~ЦК України,\~кожна особа\~має право\~на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. На підставі ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. З урахуванням фактичних обставин справи, змісту позовних вимог, позицій сторін та їх представників, викладених у заявах по суті справи, наявних у матеріалах справи, суд доходить висновку про наявність такого, що підлягає судовому розгляду, спору між сторонами, що виник з відносин договору кредиту. При вирішенні питання про наявність підстав для стягнення з відповідача грошових коштів, зазначених у позові, суд, дослідивши наявні у справі докази, з`ясувавши правову позицію сторін, висловлену у наявних у справі заявах по суті справи, виходячи із змісту спірних правовідносин, встановив такі фактичні обставини справи. 1. Факт укладення договору кредиту. Загальні правові та організаційні засади споживчого кредитування в Україні відповідно до міжнародно-правових стандартів у цій сфері регламентує Закону України «Про споживче кредитування» від 15.11.2017, який набрав чинності 10.06.2017. Відповідно до ст.1 Закону України «Про споживче кредитування» від 15.11.2017, договір про споживчий кредит вид кредитного договору, за яким кредитодавець зобов`язується надати споживчий кредит у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач (позичальник) зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, встановлених договором. За змістом ст. 13 Закону України «Про споживче кредитування» від 15.11.2017, договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та/або супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому вигляді або у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг», а також з урахуванням особливостей, передбачених Законом України «Про електронну комерцію»). Кожна сторона договору отримує по одному примірнику договору з додатками до нього. Примірник договору, що належить споживачу, має бути переданий йому невідкладно після підписання договору сторонами. Примірник договору про споживчий кредит, укладеного у вигляді електронного документа та додатки до нього надаються споживачу у спосіб, що дозволяє встановити особу, яка отримала примірник договору та додатків до нього, зокрема шляхом направлення на електронну адресу або іншим шляхом з використанням контактних даних, зазначених споживачем під час укладення договору про споживчий кредит. Обов`язок доведення того, що один з оригіналів договору (змін до договору) був переданий споживачу, покладається на кредитодавця. Суд встановив, що 26.09.2019 між АТ «Альфа-Банк», як кредитором, та [PERSON] , як позичальницею, укладено кредитний договір № 501189391, шляхом підписання оферти на укладення угоди про надання кредиту (а.с. 21), згідно з якою позичальниця запропонувала АТ «Альфа-Банк» укласти Угоду про надання кредиту, яка є невід`ємною частиною Договору про банківське обслуговування фізичних осіб, на наступних умовах: споживчий кредит (тип «Кредит готівкою») у розмірі 39\~883,79 грн, строком на 48 місяців, зі сплатою процентів за ставкою 21,99% річних (фіксована ставка). Згідно п. 2 договору, дата повернення кредиту 26.09.2023. Кредит було надано [PERSON] для власних потреб в розмірі 10\~000,00 грн та для повернення заборгованості за кредитним договором № 501134197 від 19.04.2019 шляхом переказу на рахунок № [NUMBER] , відкритий в АТ «Альфа-Банк». Крім цього, 26.09.2019 [PERSON] було підписано графік платежів та розрахунок сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки, з урахуванням вартості всіх супутніх послуг (а.с. 24), яким встановлено періодичність та розміри платежів позичальниці з повернення кредиту та сплати процентів за користування кредитом; а також паспорт споживчого кредиту з умовами кредитування, аналогічними тим, що зазначені у кредитному договорі № 501189391 від 26.09.2019, укладеному між АТ «Альфа-Банк» та [PERSON] (а.с. 26). Зі змісту договору вбачається, що такий договір 26.09.2019 підписано відповідачкою власноручно (а.с. 21, 23). За правилом ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Відповідно до вимог ч. ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку про належне укладення кредитного договору № 501189391 від 26.09.2019 між АТ «Альфа-Банк» та позичальницею [PERSON] . 2. Факт отримання грошових коштів у позику. Відповідно до ст. 15 Закону України «Про споживче кредитування», споживач має право протягом 14 календарних днів з дня укладення договору про споживчий кредит відмовитися від договору про споживчий кредит без пояснення причин, у тому числі в разі отримання ним грошових коштів. Про намір відмовитися від договору про споживчий кредит споживач повідомляє кредитодавця у письмовій формі (у паперовому вигляді або у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг») до закінчення строку, встановленого частиною першою цієї статті. У матеріалах справи відсутні відомості про відмову споживача від договору про споживчий кредит. До відносин за кредитним договором застосовуються положення § 1 Глави 71 ЦК України (позика), якщо інше не встановлено § 2 Глави 71 ЦК України (кредит) і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до ст. 1046 ЦК України, договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. На вимогу ст. 1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно з інформацією з відкритих джерел, а саме: з вебсайту АТ «Сенс Банк», у 2022 році було ухвалено рішення про відмову від бренду Альфа-Банк, здійснено зміну юридичного найменування банку на АТ «Сенс Банк» та створено новий бренд Sense Bank. Факт надання АТ «Альфа-Банк» позичальниці [PERSON] кредитних коштів відповідно умов кредитного договору № 501189391 від 26.09.2019 підтверджується копією меморіального ордера № 764202 від 26.09.2019 (а.с. 32), а також копіями виписок по рахунку [PERSON] за період з 26.09.2019 по 15.04.2025, виданих АТ «Сенс Банк» (а.с. 33-38). У цивільному процесі кожна сторона спору доводить ті обставини, про які стверджує. Правом подати відзив відповідачка не скористалася. У матеріалах справи відсутні належні, достовірні, допустимі, достатні докази, які б спростовували отримання відповідачкою грошових коштів за кредитним договором № 501189391 від 26.09.2019. Відтак, матеріалами справи підтверджено, що первісний кредитор АТ «Альфа-Банк» зобов`язання перед [PERSON] , взяті на себе за кредитним договором № 501189391 від 26.09.2019 виконав у повному обсязі, грошові кошти у сумі 39\~883,79 грн, було передано відповідачці у власність шляхом їх перерахування на банківський рахунок відповідачки. З огляду на вказане, суд вважає факт виконання кредитодавцем умов договору з передачі грошових коштів доведеним, та на цій підставі, виниклим обов`язок відповідачки повернути позичені грошові кошти в порядку та на умовах, визначених договором кредитування. 3. Факт невиконання позичальницею обов`язку з повернення кредиту. Порядок та строки повернення кредиту визначено в оферті на укладання угоди про надання кредиту № 501189391 від 26.09.2019 (а.с. 21), акцепті пропозиції на укладання угоди про надання кредиту № 501189391 від 26.09.2019 (а.с. 22) та надано у вигляді паспорта споживчого кредиту (а.с. 26), графіку платежів та розрахунку сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки, з урахуванням вартості всіх супутніх послуг (а.с. 24), які є невід`ємними частинами договору, підписаного відповідачкою власноручно. Із виписок по особовим рахункам [PERSON] за період з 26.09.2019 по 15.04.2025 (а.с. 33-38), а також із долучених відповідачкою копій квитанцій вбачається, що в період з 26.09.2019 по 04.02.2022 [PERSON] у різні проміжки часу повертала кредитні кошти, проте припинила сплачувати заборгованість за договором. Відповідно до розрахунку заборгованості, долученого позивачем, станом на 15.04.2025 заборгованість [PERSON] перед кредитодавцем становила 65\~466,30 грн, з яких 22\~081,74 грн становить заборгованість за тілом кредиту, 12\~753,84 грн становить заборгованість за нарахованими процентами та 30\~630,72 грн становить заборгованість за комісією (а.с. 39-40). За змістом ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Належні і допустимі докази виконання позичальницею [PERSON] взятих на себе за кредитним договором № 501189391 від 26.09.2019 обов`язків з повернення позичених грошових коштів та процентів у повному обсязі, у матеріалах справи відсутні. Отже, судом встановлено факти укладення кредитного договору № 501189391 від 26.09.2019 між АТ «Альфа-Банк» та [PERSON] ; виконання АТ «Альфа-Банк» зобов`язання перед [PERSON] , взятих на себе за кредитним договором № 501189391 від 26.09.2019 у повному обсязі; передання грошових коштів у сумі 39\~883,79 грн відповідачці у власність шляхом їх перерахування на банківський рахунок відповідачки; невиконання [PERSON] своїх зобов`язань за кредитним договором №\~501189391 від 26.09.2019. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). За змістом ч. 1 ст. 526, ч. 1 ст. 527, ч. 1 ст. 530 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу у строк (термін), встановлений у зобов`язанні. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 530 ЦК України, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Стаття 525 ЦК України визначає, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Таким чином, враховуючи вимоги ч. 2 ст. 530 ЦК України, позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд шляхом зобов`язання боржника виконати обов`язок з повернення фактично отриманої суми позичених коштів в будь-який час. Відповідно до п. 5 паспорта споживчого кредиту, який є невід`ємною частиною кредитного договору № 501189391 від 26.09.2019, графік платежів: до 26 числа кожного місяця з дати надання кредиту до повного погашення кредиту по 2213,58 грн, загальна кількість платежів: 48 (а.с. 26). Разом з тим, як встановлено судом, відповідачка [PERSON] не виконала у встановлений договором строк свого обов`язку із повернення грошових коштів кредитодавцю, отриманих нею за умовами кредитного договору № 501189391 від 26.09.2019, внаслідок чого у неї виникла заборгованість перед АТ «Сенс Банк» у розмірі 34\~835,58 грн, з яких 22\~081,74 грн становить заборгованість за тілом кредиту, 12\~753,84 грн становить заборгованість за нарахованими процентами. Зазначені обставини повністю підтверджено наданими позивачем доказами та не спростовано відповідачкою. Щодо стягнення з відповідачки заборгованості за комісією в розмірі 30\~630,72 грн суд зазначає таке. Як вбачається з оферти на укладення угоди про надання кредиту № 501189391 від 26.09.2019, підписаної відповідачкою [PERSON] , а також акцепту зазначеної оферти, підписаного представником АТ «Альфа-Банк», умовами договору встановлено щомісячну комісійну винагороду за обслуговування кредиту в розмірі 2,40% від суми кредиту. Відповідно до п. 4 ч. 1\~ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування»\~загальні витрати за споживчим кредитом витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту. Відповідно до ч. 2\~ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування»\~до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Таким чином, Законом України «Про споживче кредитування»\~безпосередньо передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту. На виконання вимог, у тому числі, п. 4 ч. 1 ст.\~1\~та ч. 2 ст.\~8 Закону України «Про споживче кредитування»\~Правління Національного банку України постановою від 08.06.2017 № 49\~затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі Правила про споживчий кредит). Цією ж\~постановою\~визнано такою, що втратила чинність,\~постанову Правління Національного банку України від 10.05.2007 № 168 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту». Відповідно до пункту 5 Правил про споживчий кредит банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил. Згідно з додатком 1 до Правил про споживчий кредит до загальних витрат за споживчим кредитом, тобто витрат споживача, включають проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги банку (у тому числі за ведення рахунків) та кредитного посередника (за наявності), які сплачуються споживачем і пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту. Правила про споживчий кредит розроблені й затверджені на виконання вимог\~Закону України «Про споживче кредитування»\~та підтверджують правомірність дій банку щодо можливості встановлення у договорі споживчого кредиту комісії за обслуговування кредитної заборгованості. Закон України «Про споживче кредитування»\~розмежовує платність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації. Відповідно до частин 1, 2 статті 11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит. За змістом частини п`ятої\~статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Згідно з ч. 2\~ст. 215 ЦК України\~недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. З урахуванням зазначеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності\~Законом України «Про споживче кредитування»\~(10.06.2017), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць,\~є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті\~11, частини п`ятої статті\~12 Закону України «Про споживче кредитування». Такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 13.07.2022 у справі № 496/3134/19 (провадження № 14-44цс21). У постанові Верховного Суду від 31.08.2022 у справі №\~202/5330/19 вказано, що «у кредитному договорі не зазначено перелік додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування). При цьому до таких послуг не може бути віднесено щомісячне надання інформації про стан кредиту, яку споживач має право отримувати безоплатно згідно з частинами першою та другою\~статті 11 Закону України «Про споживче кредитування». Банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні оспорюваного кредитного договору. За таких обставин положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті\~11, частини п`ятої статті\~12 Закону України «Про споживче кредитування». Схожі правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 14.09.2022 у справі № 755/11636/21, від 08.02.2023 у справі № 168/349/20 та інших. Наведені висновки в подальшому також підтримані у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06.11.2023 у справі № 204/224/21, згідно якої якщо в кредитному договорі банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) то положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті\~11, частини п`ятої статті\~12 Закону України «Про споживче кредитування». Як вбачається з оферти на укладення угоди про надання кредиту № 501189391 від 26.09.2019, підписаної відповідачкою [PERSON] , а також акцепту зазначеної оферти, підписаного представником АТ «Альфа-Банк», у них не наведено конкретного переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з обслуговуванням кредиту, що надаються [PERSON] , та за які банком встановлена щомісячна комісія. Також позивач не надав жодних доказів вчинення АТ «Сенс Банк» будь-яких дій, за які ним нараховувалася комісія та доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх із [PERSON] при укладенні кредитного договору. Відтак, оскільки [PERSON] було встановлено щомісячну плату за послуги банку, однак позивач не зазначив та не надав доказів наявності, переліку послуг із надання розрахунково-касового обслуговування і погодження їх\~зі споживачем\~при укладенні\~кредитного договору, положення кредитного договору щодо обов`язку позичальниці щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту, є нікчемними. Вказаний висновок\~ґрунтується на\~правовій позиції,\~викладеній в\~постанові від 13.07.2022 Великої Палати Верховного Суду у справі № 496/3134/19. Принципи добросовісності, розумності та справедливості є фундаментальними засадами цивільного законодавства та основами зобов`язання (п. 6 ч. 1 ст.\~3 ЦК України, ч. 3 ст.\~509 ЦК України),\~спрямованими,\~зокрема,\~на реалізацію\~правовладдя та\~встановлення меж\~поведінки у\~цивільних відносинах.\~Добросовісність у\~діях їхнього\~учасника означає\~прагнення сумлінно використовувати цивільні права і сумлінно виконувати цивільні обов`язки, у тому числі передбачати можливість завдання своїми діями, бездіяльністю шкоди правам та інтересам інших осіб. З урахуванням принципів справедливості та добросовісності на позичальника не можна покладати обов`язок сплачувати платежі за послуги, за отриманням яких він до кредитодавця фактично не звертався. Недотримання вказаних принципів призводить до порушення прав та інтересів учасників цивільного обороту. Виконання позичальником умов кредитного договору, встановлених із порушенням зазначених принципів, не приводить ці умови у відповідність до засад цивільного законодавства. З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що вимоги позивача про стягнення з відповідачки заборгованості за комісією у розмірі 30\~630,72 грн є такими, що не відповідають принципам справедливості та добросовісності, а відтак в цій частині позову слід відмовити. На підставі ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частинами 1, 2, 3, 4 та пунктом 4 ч. 5 ст. 12 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом. Згідно з ч. 1, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Частини 1, 5 ст. 81 ЦПК України визначають, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Враховуючи встановлені судом фактичні обставини справи, підтверджені належними, допустимими, достовірними і достатніми доказами, дослідженими в судовому засіданні, оціненими кожен по окремості, а також у сукупності та взаємозв`язку, застосовуючи до визначених правовідносин норми матеріального права, з дотриманням вимог процесуального права, суд дійшов висновку, що майнові права позивача підлягають захисту в судовому порядку, позов підлягає частковому задоволенню, а порушене право відновленню шляхом стягнення з відповідачки на користь позивача заборгованості за кредитним договором № 501189391 від 26.09.2019 у розмірі 34\~835,58 грн, з яких: 22\~081,74 грн становить заборгованість за основною сумою боргу (за тілом кредиту), 12\~753,84 грн становить заборгованість за нарахованими процентами. Щодо питання про розподіл судових витрат, яке підлягає вирішенню відповідно ст. 264 ЦПК України при ухваленні рішення, то на підставі ст. 141 ЦПК України з відповідачки підлягає стягненню на користь позивача сплачений судовий збір у розмірі 1288,99 грн, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (34\~835,58 / 65\~466,30 х 2422,40 = 1288,99 грн). Окрім цього, згідно з частиною другою статті 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність) або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного до договору (статті 12, 46, 56 ЦПК України). Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Зазначені критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. Такий висновок викладений Верховним Судом в постановах від 20 травня 2020 року у справі № 154/1435/18-ц та від 17 березня 2021 року у справі № 712/1720/19. Як вбачається із долучених до позову письмових доказів, у зв`язку зі зверненням до суду позивач поніс витрати на правову допомогу в розмірі 5739,10 грн, що підтверджено копією договору про надання послуг № 1006 від 28.01.2025, укладеного між АТ «Сенс Банк» та Адвокатським об`єднанням «СмартЛекс» (а.с. 12-15). Клопотань про зменшення розміру витрат на правничу допомогу від відповідачки не надходило. Відтак, з [PERSON] на користь АТ «Сенс Банк» підлягають стягненню витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3053,86 грн, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (34\~835,58 / 65\~466,30 х 5739,10 = 3053,86 грн). На підставі наведеного та

Outcome: partial