Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-14 00:00:00

05.04.2023 року представник позивача Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» - Грибанов Д.В., який діє на підставі довіреності, звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором №3025410990/353015 від 23.12.2020 року в загальному розмірі 39500,00 грн. та судові витрати в розмірі 2684,00 грн. В обґрунтування\~позовних вимог\~позивач зазначив,\~що 23.12.2020\~між ТОВ\~«Гоуфінгоу» та\~ [PERSON] \~було укладено\~кредитний договір\~№3025410990/353015.\~Договір підписаний\~електронним підписом\~позичальника,\~відтвореним шляхом\~використання позичальником\~одноразового ідентифікатора\~і був\~надісланий на\~номер відповідача.\~Згідно з\~умовами договору\~позики позичальник\~зобов`язується\~повернути кредит,\~сплатити проценти\~за користування\~кредитом та\~виконати інші\~зобов`язання\~в повному\~обсязі у\~строки і\~на умовах,\~передбачених цими\~договорами,\~однак відмовляється\~виконувати свої\~зобов`язання\~з повернення\~боргу.\~08.12.2021\~року між\~ТОВ «Гоуфінгоу»\~та Товариством\~з обмеженою\~відповідальністю «Фінансова\~компанія «Європейська\~агенція з\~повернення боргів»\~було укладено\~договір факторингу\~№08122021,\~відповідно до\~умов якого\~ТОВ «Гоуфінгоу»\~відступає Товариству\~з обмеженою\~відповідальністю «Фінансова\~компанія «Європейська\~агенція з\~повернення боргів»,\~а Товариство\~з обмеженою\~відповідальністю «Фінансова\~компанія «Європейська\~агенція з\~повернення боргів»\~приймає належні\~ТОВ «Гоуфінгоу»\~права вимоги\~до боржників,\~вказаних у\~реєстрі боржників.\~Відповідно до\~реєстру боржників\~до договору\~факторингу від\~08.12.2021,\~ТОВ «Фінансова\~компанія «Європейська\~агенція з\~повернення боргів»\~набуло право\~вимоги до\~відповідача в\~сумі 39500,00\~грн.,\~з яких:\~10000,00\~грн.\~-\~сума заборгованості\~за основною\~сумою боргу,\~29500,00\~грн.\~-\~сума заборгованості\~за відсотками,\~0,00\~грн.\~-\~сума заборгованості\~за пенею.\~З моменту\~отримання права\~вимоги до\~відповідача позивачем\~не здійснювалось\~нарахування жодних\~штрафних санкцій.\~В зв`язку з чим, просить стягнути з [PERSON] заборгованість за договором позики в загальному розмірі 39500,00 грн. та судові витрати. Ухвалою Фрунзенського районного суду м.Харкова від 06.04.2023 року відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Ухвалою Фрунзенського районного суду м.Харкова від 28.07.2023 року зупинено провадження у справі до припинення перебування відповідача [PERSON] у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені у воєнний стан. Ухвалою Немишлянського районного суду м.Харкова від 21.01.2025 року провадження по справі поновлено. Представник позивача Грибанов Д.В., який діє на підставі довіреності, в судове засідання не з`явився, про час та місце слухання справи повідомлявся належним чином, в позовній заяві просив суд розглядати справу за відсутності представника позивача, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, та не заперечує проти заочного розгляду справи. 15.10.2025 року через систему «Електронний суд» від представника відповідача [PERSON] адвоката Кислого А.М., який діє на підставі ордеру на надання правничої допомоги, надійшла заява про розгляд справи за відсутності сторони відповідача, позовні вимоги відповідач не визнає, оскільки стороною позивача не додано до матеріалів справи доказів укладення кредитного договору та отримання відповідачем грошових коштів від ТОВ «Гоуфінгоу». При цьому зазначено, що матеріали справи не містять розрахунок заборгованості за кредитом та відсотків за користування кредитом. Окрім того, в матеріалах справи відсутнє повідомлення ТОВ «Гоуфінгоу» про укладення з позивачем договору факторингу. В зв`язку з зазначеним, просили позовні вимоги залишити без задоволення. У зв`язку з тим, що розгляд справи відбувався за відсутності сторін, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позовні вимоги підлягають залишенню без задоволення з наступних підстав. Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 23.12.2020 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Гоуфінгоу» та [PERSON] укладено кредитний договір № №3025410990/353015. Договір укладено в електронній формі, з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, шляхом надсилання електронного повідомлення про прийняття (акцепт) пропозиції, та підписано накладенням електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Договір підписаний електронним підписом позичальника R42047, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора і був надісланий на номер відповідача. Відповідно до умов договору, Товариство надає Клієнту фінансовий кредит в розмірі 10000,00 грн., на умовах строковості, зворотності, платності, а Клієнт зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в порядку та на умовах, визначених цим Договором. Кредит надається строком на 30 днів, тобто до 21.01.2021 року. Також, відповідно до п.п. 1.6. п. 1 договору, клієнт підтверджує, що усвідомлює, що на правовідносини за цим Договором не розповсюджується дія\~Закону України «Про споживче кредитування». Згідно п.п. 2.3. п.2 Договору обчислення строку користування кредитом та нарахування процентів за цим Договором здійснюється за фактичну кількість календарних днів користування кредитом. При цьому проценти за користування кредитом нараховуються у відсотках від суми кредиту з першого дня надання кредиту Клієнту (перерахування грошових коштів на банківський рахунок, вказаний Клієнтом) до дня повного погашення заборгованості за кредитом (зарахування грошових коштів на поточний рахунок Товариство) включно. Нарахування і сплата процентів проводиться на залишок заборгованості за кредитом. 08.12.2021 року між ТОВ «Гоуфінгоу» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» було укладено договір факторингу №08122021, відповідно до умов якого, ТОВ «Гоуфінгоу» відступає Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», а Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» приймає належні ТОВ «Гоуфінгоу» права вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників. Згідно реєстру боржників до договору факторингу від 08.12.2021, ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» набуло право вимоги до відповідача в сумі 39500,00 грн., з яких: 10000,00 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу, 29500,00 грн. - сума заборгованості за відсотками, 0,00 грн. - сума заборгованості за пенею. Доказів надання кредитних коштів відповідачу матеріали справи не містять. Частиною першою\~статті 205 ЦК України\~визначено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ст.207 ЦК України\~правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. Згідно ст. ст.\~626,\~628 ЦК України\~договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою\~статті 638 ЦК України\~встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Положеннями ст.639 ЦК України\~передбачено, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі. Відповідно до ч. 1ст.1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1ст. 1048\~ЦК України). Згідно п. 6 ч. 1ст.3 Закону України «Про електронну комерцію`електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти догові (п. 12 ч. 1ст. 3\~Закону України «Про електронну комерцію»). За правилом ч. 8ст.11Закону України «Про електронну комерцію»\~у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному\~статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним\~статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Стаття 12Закону України «Про електронну комерцію»\~визначає порядок підписання угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до\~Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Відповідно до ст.526 ЦК України\~зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутністю таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). Відповідно до ч. 1ст.1048 ЦК України\~позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст.512 ЦК України\~кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно ч. 1 ст.514 цього Кодексу\~до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав. Щодо доводів представника відповідача про невиконання позивачем умов кредитного договору, а саме перерахунку коштів на картку відповідача, суд зазначає наступне. Так, відповідач [PERSON] 23.12.2020 року уклав кредитний договір з ТОВ «Гоуфінгоу» в електронній формі та підписав одноразовим ідентифікатором. Договір укладений між сторонами в електронній формі має силу договору, який укладений в письмовій формі та підписаний сторонами які узгодили всі умови, так як без проходження реєстрації та отримання Одноразового ідентифікатора (коду, що відповідно до Правил є електронним підписом позичальника, який використовується ним як аналог власноручного підпису), без здійснення входу Відповідачем на веб-сайт за допомогою Логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між Відповідачем та Первісним Кредитором не було б укладено. Наведене узгоджується з правовим висновком, сформованим у постановах Верховного Суду від 12.01.2021 року № 524/5556/19, від 07.10.2020 року № 127/33824/19, від 23.03.2020 року № 404/502/18. Натомість, заперечуючи щодо наявності правових підстав для задоволення позову, відповідач заперечує як факт укладення договору та підписання його електронним підписом, який йому не був присвоєний чи обраний у встановленому законом порядку, так і факт отримання ним будь-яких грошових коштів за даними договорами та посилається, зокрема, на те що позивачем не доведено факт перерахунку кредитних коштів відповідачу. Суд, перевіривши матеріали справи, встановив, що позивачем не надано до справи належних і допустимих доказів на підтвердження надання/присвоєння відповідачу одноразових цифрових підписів, яким був підписаний вищевказаний кредитний договір, а також накладання цього електронного підпису від імені відповідача при укладанні кредитного договору у визначеному вказаними нормами закону порядку, та дотримання законного порядку укладення кредитного договору у електронній формі, що є необхідним для підтвердження факту його укладення та цілісності тексту цього договору. За відсутності належних і допустимих доказів дотримання законного порядку укладання та підписання електронного договору висновки суду про їх укладення є необґрунтованими. При цьому саме на позивача покладаються негативні ризики неотримання вищевказаних документів від первинних кредиторів при укладені з ними вищевказаних договорів факторингу, оскільки відповідно до ч. 1\~ст. 1081 ЦК України\~у свою чергу клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу. Відповідно до ч. 2\~ст.\~9 Закону України\~«Про бухгалтерський\~облік та\~фінансову звітність\~в Україні» первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити, якщо інше не передбачено окремими законодавчими актами України: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. З наведеної норми законодавства вбачається, що доказом надання кредитодавцем позичальнику кредитних коштів є саме первинні документи, вимоги до яких встановлені Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні». Аналогічні за змістом висновки викладені у постанові Верховного Суду від 11 вересня 2019 року по справі №755/2284/16-ц, провадження № 61-4685св19. При цьому, в разі заміни первісного кредитора у зобов`язанні, останній повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення, в тому числі й первинні документи, що підтверджують факт виконання свого обов`язку перед позичальником, тобто факт надання коштів у кредит. Однак, позивач ТОВ «ФК «ЄАПБ» не надав доказів на підтвердження зарахування кредитних коштів за кредитним договором право вимоги на яке перейшло. Відсутні також і належні і допустимі докази\~бухгалтерські документи фактичного користування відповідачем кредитними коштами (рух коштів на особовому рахунку позичальника). Суд зауважує, що розрахунок заборгованості за договором є внутрішнім документом фінансової установи та не містить відомостей, що дозволили б суду перевірити, чи передавалися в дійсності кошти позичальнику в кредит. Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у своїй постанові від 13 травня 2020 року, справа №219/1704/17, провадження №61-1211св19. Розрахунок заборгованості, наданий позивачем, не є первинним документом, який підтверджує отримання кредиту, користування ним, укладення договору на умовах, які вказані в позовній заяві, а тому не є належним доказом наявності заборгованості. Зазначений розрахунок із зазначенням конкретних розмірів заборгованості є документом, що створений самим позивачем та первісним кредитором, а відтак, інформація зазначена в ньому, за умови відсутності первинних документів, на підставі яких він був складений, не можуть бути доказом наявності заборгованості, на якій наполягає позивач. Суд враховує, що підтвердженням зарахування кредитних коштів на картковий рахунок та користування кредитними коштами може бути виписка по рахунку, проте таких документів матеріали справи не містять. Аналогічний висновок викладено в постановах Верховного Суду від 16 вересня 2020 року у справі № 200/5647/18 (провадження № 61-9618св19), від 28 серпня 2023 року у справі № 206/3009/15 (провадження № 61-5576св23) та ін. Частиною 3\~статті 12ЦПК\~України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до статті 77\~ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Статтею 78\~ЦПК України передбачено, що суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Частиною 6статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як вбачається з положень ч. 1ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Доказів, які б свідчили про виконання позикодавцем умов кредитного договору по видачі кредитних коштів або доказів перерахунку коштів на картковий рахунок відповідача позивачем також не надано. При цьому у даному випадку у суду відсутні законні підстави самостійно збирати докази, які позивач має вчасно надавати до суду. Отже, позивач на власний розсуд розпорядився своїми процесуальними правами щодо доведеності позовних вимог, а тому відповідно до\~ст. 12 ЦПК України\~несе ризик настання негативних наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням ним процесуальних дій (аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 29.01.2020 у справі № 755/18920/18). Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги необґрунтовані та в їх задоволенні необхідно відмовити. Відповідно до статті 141 ЦПК України судові витрати покладаються на позивача

Outcome: dismissed