Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-14 00:00:00

\~У грудні 2024 року представник позивача адвокат Казак Вадим Святославович звернувся до Малиновського районного суду м. Одеси\~ з позовом до\~\~ [PERSON] , Приватного акціонерного товариства « Страхова компанія « ВУСО» про стягнення матеріальної шкоди , завданої джерелом підвищеної небезпеки. Позов обґрунтований такими обставинами: 25 жовтня 2024 року об 10 годині 50 хвилин у м. Одесі, вул. Мельницька, 29, водій [PERSON] , керуючи транспортним засобом «KIA RIO», д.н. [NUMBER] , під час зміни напрямку руху не впевнилась, що це буде безпечно, а також перетинаючи подвійну суцільну смугу дорожньої розмітки 1.3, в результаті чого здійснила зіткнення з транспортним засобом Toyota Avensis Verso, д.н. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , чим порушила вимоги\~п.\~10.1\~Правил дорожнього руху\~України, затверджених\~Постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10 жовтня 2001 року. Постановою Малиновського районного суду м. Одеси від 25.11.2024 року по справі №521/18472/24 [PERSON] було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст.124 КУпАП. На момент настання дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність [PERSON] була застрахована у Приватному акціонерному товаристві «Страхова компанія «ВУСО» за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №222651442 від 08.08.2024 року. 12.11.2024 року ПрАТ «СК «ВУСО» було перераховано на користь [PERSON] страхове відшкодування у розмірі 26\~617,54 грн. 12.11.2024 року [PERSON] було відшкодовано франшизу у розмірі 2000 грн. Однак, отримані позивачем кошти не покривають повної вартості відновлювального ремонту транспортного засобу марки Toyota Avensis Verso, д.н. [NUMBER] , що і послугувало підставою для подання позову до суду. Згідно первинних позовних вимог [PERSON] просив суд стягнути солідарно з [PERSON] та Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО» матеріальну шкоду, завданою джерелом підвищеної небезпеки в сумі 55\~547,96 грн., а також солідарно стягнути з відповідачів три проценти річних від стягнутої суми з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення з моменту пред`явлення позову, а також понесені судові витрати у розмірі 1\~211,20 грн. сплачений судовий збір за подання позовної заяви, 605,60 грн. судовий збір за подання заяви про забезпечення позову, 15\~000 грн. витрат на правову допомогу. Разом з позовною заявою представник\~позивача [PERSON] - адвокат Казак В.С. \~надав до суду заяву про забезпечення позову, в якій він просив накласти арешт на автомобіль «Kia Rio» реєстраційний номер [NUMBER] зареєстрований за [PERSON] , зареєстрованою за адресою [ADDRESS] . Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси\~від 24 грудня 2024 року по справі №521/20413/24 заяву\~представника позивача [PERSON] - адвоката Казак Вадима Святославовича про забезпечення позову у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО» про стягнення матеріальної шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки повернуто заявнику. Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 27.01.2025 року було відкрито провадження загальне провадження по даній справі. 30.01.2025 року представник\~позивача [PERSON] - адвокат Казак В.С. повторно звернувся\~до суду із заявою про забезпечення позову, в якій він просить накласти арешт на автомобіль «Kia Rio» реєстраційний номер [NUMBER] зареєстрований за [PERSON] , зареєстрованою за адресою [ADDRESS] . Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 31.01.2025 року по справі №521/20413/24 заяву\~представника позивача [PERSON] - адвоката Казак Вадима Святославовича про забезпечення позову у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО» про стягнення матеріальної шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки \~повернуто заявнику. У зв`язку з набранням чинності 25.04.2025\~Закону України від 26.02.2025 № 4273-ІХ "Про внесення змін до Закону України "Про судоустрій і статус суддів" щодо зміни найменувань місцевих загальних судів", Малиновський районний суд міста Одеси перейменовано на Хаджибейський районний суд міста Одеси. 18.02.2025 року засобами поштового зв`язку АТ «Укрпошта» на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву від Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО». Згідно поданого відзиву представник ПрАТ «СК «ВУСО» просить суд в задоволені позовних вимог відмовити повністю. Як на підставу для відмови у задоволені позову представник ПрАТ «СК «ВУСО» посилається на те, що Страховиком у повному обсязі виконано вимоги Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» №1961-IV, який був чинний на момент виникнення спірних правовідносин (надалі Закон №1961-IV) та сплачено страхове відшкодування на підставі Звіту про оцінку вартості (розміру) збитків, заподіяних пошкодженням транспортного засобу №1075-24_SOS_-241224-300673. 18.04.2025 року електронний суд представником [PERSON] адвокатом Чумаченко Святославом Олександровичем було подано відзив на позовну заяву. Згідно поданого відзиву [PERSON] заперечує щодо заявлених до неї позовних вимог посилаючись на те, що на момент настання ДТП її цивільно-правова відповідальність була застрахована у Приватному акціонерному товаристві «Страхова компанія «ВУСО» за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №222651442 з лімітом відповідальності 160\~000 грн. за шкоду, завдану майну третьої особи. Посилаючись на правовий висновок висловлений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22.02.2022 року по справі №201/16373/16-ц просить в задоволені позову відмовити. Крім того згідно поданого відзиву представник [PERSON] адвокат Чумаченко С.О. просив стягнути з [PERSON] понесені витрати на правничу допомогу адвоката у розмірі 30\~000 грн. 26.06.2025 року представник [PERSON] адвокат Казак Вадим Святославович звернувся до Хаджибейського районного суду міста Одеси із заявою про уточнення позовних вимог. З урахуванням уточнених змін остаточно просив суд: 1. Залишити без розгляду частину позовних вимог щодо солідарного стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] матеріальної шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки в сумі 55\~547,96 грн. та солідарного стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] трьох процентів річних від стягнутої суми з урахування встановленого індексу інфляції за весь час прострочення з моменту пред`явлення позову та понесених позивачем судових витрат пов`язаних із розглядом даної справи. 2. Виключити з числа відповідачів [PERSON] . 3. Залучити [PERSON] до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача. 4. Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО» матеріальну шкоду, завданою джерелом підвищеної небезпеки в сумі 47\~709,55 грн. 5. Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО» три проценти річних від стягнутої суми з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення з моменту пред`явлення позову. 6. Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО» судові витрати понесені позивачем сплачений судовий збір за подання позовної заяви у сумі 1\~211,20 грн., судовий збір за подання заяви про забезпечення позову у сумі 605,30 грн. та витрати на правову допомогу адвоката у сумі 15\~000 грн. 10.06.2025 року представником ПрАТ «СК «ВУСО» - адвокатом Пронякіним Єгором Вадимовичем було подано відзив на уточнену позовну заяву. Згідно поданого відзиву представник ПрАТ «СК «ВУСО» просив відмовити у задоволені позовних вимог та стягнути з позивача понесені судові витрати. Ухвалою Хаджибейського районного суду міста Одеси від 16.06.2025 року клопотання [PERSON] - адвоката Казак В.С. про прийняття до розгляду уточненої позовної заяви від 26.05.2025 року та заяви про уточнення позовних вимог (додаткової) від 03.06.2025 року задоволено частково. Позовні вимоги до [PERSON] щодо солідарного стягнення на користь [PERSON] матеріальної шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки в сумі 55547,96 грн, 3% річних з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, судового збору та витрат на правову допомогу адвоката залишено без розгляду. Виключено зі складу відповідачів [PERSON] як неналежного відповідача. Залучено [PERSON] як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача у цивільній справі за позовом [PERSON] до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО» про стягнення матеріальної шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки. Ухвалою Хаджибейського районного суду міста Одеси від 16.06.2025 року позовну заяву [PERSON] до Приватного акціонерного товариства « Страхова компанія « ВУСО», третя особа яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача [PERSON] , про стягнення матеріальної шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки залишено без руху та надано строк для усунення недоліків. 23.06.2025 року на адресу суду від представника позивача Казак В.С. надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви. Розглянувши заяву [PERSON] про усунення недоліків суд її задовольнив та поновив провадження у даній справі. В підготовче судове засідання, яке призначене на 15.07.2025 року сторони не з`явились були належним чином повідомленні. Від сторін надійшли заяви про проведення судового засідань без їх участі та закриття підготовчого засідання. Ухвалою Хаджибейського районного суду міста Одеси від 15.07.2025 року закрито підготовче провадження у справі за позовом\~\~ [PERSON] до Приватного акціонерного товариства « Страхова компанія « ВУСО» , третя особа яка не заявляє самостійних вимог на боці відповідача [PERSON] про стягнення матеріальної шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки. Призначено справу до судового розгляду по суті на\~18 вересня 2025 року об 13 годині 30 хвилин. 17.09.2025 року на адресу суду від представника позивача адвоката Казак В.С. надійшла заява щодо судових витрат відповідно до якої останній просив стягнути з Приватного акціонерного товариства « Страхова компанія « ВУСО» на користь [PERSON] витрати на правничу допомогу в розмірі 34\~000 грн. У судове засідання [PERSON] не з`явився, натомість до суду направив свого представника адвоката Казака В.С., який в судовому засіданні позов підтримав та просив його задовольнити у повному обсязі, а також просив стягнути з відповідача понесені судові витрати на правничу допомогу в розмірі 34\~000 грн. Представник відповідача адвокат Пронякін Є.В. в судовому засіданні позов не визнав та просив відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Крім того, у судовому засіданні представник ПрАТ «СК «ВУСО» заявив усне клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу до 1\~000 грн. Як на підставу зменшення витрат на правничу допомогу вказав, що частина наданої правової допомоги немає жодного відношення до спору який виник між ПрАТ «СК «ВУСО» та позивачем, а стосується спору, який виник між [PERSON] та [PERSON] , а також, що розмір правової допомоги є необґрунтовано завищеним. У судове засідання третя особа [PERSON] не з`явилась, її представник адвокат Чумаченко Святославом Олександровичем подав заяву про розгляд справи за відсутності [PERSON] та її представників, а також стягнення зі [PERSON] на користь [PERSON] витрат на правничу допомогу у заявленому розмірі. Суд, заслухавши доводи сторін, вивчивши та дослідивши наявні матеріали справи, оцінюючи зібрані і надані докази в їх сукупності, дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що 25 жовтня 2024 року об 10 годині 50 хвилин у м. Одесі, вул. Мельницька, 29, водій [PERSON] , керуючи транспортним засобом «KIA RIO», д.н. [NUMBER] , під час зміни напрямку руху не впевнилась, що це буде безпечно, а також перетинаючи подвійну суцільну смугу дорожньої розмітки 1.3, в результаті чого здійснила зіткнення з транспортним засобом Toyota Avensis Verso, д.н. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , чим порушила вимоги\~п.\~10.1\~Правил дорожнього руху\~України, затверджених\~Постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10 жовтня 2001 року. Постановою Малиновського районного суду м. Одеси від 25.11.2024 року по справі №521/18472/24 (провадження №3/521/9800/24) [PERSON] визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст.124 КУпАП з накладенням адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 850 гривень. На момент настання вищезазначеної ДТП цивільно-правова відповідальність водія [PERSON] була застрахована у Приватному акціонерному товаристві «Страхова компанія « ВУСО» за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №222651442 від 08.08.2024 року. 28.10.2024 року [PERSON] звернувся до ПрАТ «СК «ВУСО» із повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду та заявою на виплату страхового відшкодування. 12.11.2024 року ПрАТ «СК «ВУСО» було визнано випадок страховим та здійснено виплату страхового відшкодування на користь [PERSON] у розмірі 26\~617,54 грн., що підтверджується копією платіжної інструкції в національній валюті №66236 від 12.11.2024 року. Після подання [PERSON] позовної заяви до суду Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «ВУСО» було здійснено доплату страхового відшкодування у розмірі 4\~512,11 грн., що підтверджується копією платіжної інструкції в національній валюті №2411 від 13.01.2025 року. Таким чином, загальний розмір страхового відшкодування здійсненого ПрАТ «СК «ВУСО» на користь [PERSON] складає 31\~129,65 грн. Вищезазначену виплату страхового відшкодування ПрАТ «СК «ВУСО» було здійснено на підставі Звіту про оцінку вартості (розміру) збитків, заподіяних пошкодженням транспортного засобу №1075-24_SOS_-241224-300673 (надалі- Звіт). Відповідно до вказаного Звіту, вартість (розмір) збитків, заподіяних пошкодженням транспортного засобу Toyota Avensis Verso реєстраційний номер [NUMBER] внаслідок його пошкодження, за станом на дату оцінки, становить 37\~753 (Тридцять сім тисяч сімсот п`ятдесят три) грн. 58 коп. (включаючи ПДВ на запасні частини, матеріали фарбування). Водночас, звертаючись із позовною заявою до суду [PERSON] (з урахуванням уточнених позовних вимог та долучених додаткових доказів до справи) як на підставу задоволення позовних вимог у розмірі 47\~709,55 грн. посилається на такі копії доказів як: рахунок-фактура №ВЕ-00000149 від 22.11.2024 року, видаткова накладна №971755/33 від 31.12.2024 року, видаткова накладна №9730002/34 від 31.12.2024 року, видаткова накладна №973634/35 від 31.12.2024 року, видаткова накладна №974216/1 від 06.01.2025 року, видаткова накладна №976393/2 від 06.01.2025 року, рахунок-фактура №НС-00000072 від 13.01.2025 року, акт виконаних робіт №НС-00000025 від 16.04.2025 року, квитанція №2.118847013.1. Згідно даних документів позивач поніс витрати пов`язані із повним відновленням пошкодженого транспортного засобу марки Toyota Avensis Verso реєстраційний номер [NUMBER] в загальній сумі 80\~839,20 грн. Відповідно до частини першої\~статті 2 ЦПК України\~завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України). Згідно частини першої\~статті 15 ЦК України,\~кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені у частині другій\~статті 16 ЦК України. У разі порушення (невизнання, оспорювання) суб`єктивного цивільного права чи інтересу у потерпілої особи виникає право на застосування конкретного способу захисту. Цим правом на застосування певного способу захисту і є права, які існують у рамках захисних правовідносин. Тобто спосіб захисту реалізується через суб`єктивне цивільне право, яке виникає та існує в рамках захисних правовідносин (зобов`язань). Відповідно до ч. 1, п.1 ч. 2\~ст. 22 ЦК України, - особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Частиною першою ст. 1166 ЦК України\~визначено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. За змістом ч. 2\~ст. 1187 ЦК України\~шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Деліктне зобов`язання виникає з факту завдання шкоди (зокрема, майнової) і триває до моменту її відшкодування потерпілому в повному обсязі особою, яка завдала шкоду (статті\~11,\~599,\~1166 ЦК України). Сторонами деліктного зобов`язання зазвичай виступають потерпілий (кредитор) і заподіювач шкоди (боржник). Разом з тим, правила регулювання таких зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо заподіювачем, а іншою особою за умови, що законом передбачено такий обов`язок іншої особи, хоч вона шкоди й не заподіювала. Відповідно до ч. 1\~ст. 1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. Так, відповідно до\~ст. 999 ЦК України\~законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього\~Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства. До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним\~Законом №1961-IV, який був чинний на момент виникнення спірних правовідносин. Метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності Закон №1961-IV\~(ст. 3) визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП, а також захист майнових інтересів страхувальників. Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (ст. 5). За змістом\~Закону №1961-IV\~(статті 9, 22, 31, 35, 36) настання страхового випадку (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов`язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинно відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою. Сторонами договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому, договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння дорожньо-транспортної пригоди за участю забезпеченого транспортного засобу. Завдання потерпілому шкоди внаслідок ДТП особою, цивільна відповідальність якої застрахована, породжує деліктне зобов`язання, в якому праву потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі відповідає відповідний обов`язок боржника (особи, яка завдала шкоди). Водночас, така ДТП слугує підставою для виникнення договірного зобов`язання згідно з договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, у якому потерпілий так само має право вимоги до боржника (в договірному зобов`язанні ним є страховик). Разом з тим, зазначені зобов`язання не виключають одне одного. Деліктне зобов`язання - первісне, основне зобов`язання, в якому діє загальний принцип відшкодування шкоди в повному обсязі, підставою його виникнення є завдання шкоди. Натомість, страхове відшкодування - виплата, яка здійснюється страховиком відповідно до умов договору, виключно в межах страхової суми та в разі, якщо подія, внаслідок якої завдано шкоди, буде кваліфікована як страховий випадок. Одержання потерпілим страхового відшкодування за договором не обов`язково припиняє деліктне зобов`язання, оскільки страхового відшкодування може бути недостатньо для повного покриття шкоди, й особа, яка завдала шкоди, залишається зобов`язаною. При цьому, потерпілий не є стороною договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, але наділяється правами за договором: на його користь або на користь третьої особи страховик зобов`язаний виконати обов`язок зі здійснення страхового відшкодування. Таким чином, потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобов`язань - деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільно-правову відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених\~статтею 1194 Цивільного кодексу України\~підстав. Відповідно до ст. 29 Закону №1961-IV, \~у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. У пункті 9 постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України від\~27\~березня 1992\~року №\~6\~«Про практику\~розгляду судами\~цивільних справ\~за позовами\~про відшкодування\~шкоди» зазначено, що якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), були використані нові вузли, деталі, комплектуючі частини іншої модифікації, що випускаються взамін знятих з виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не вправі вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Знос пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого його вартості (при відшкодуванні збитків). Відновлювальний ремонт (або ремонт) це комплекс операцій щодо відновлення справності або роботоздатності КТЗ чи його складника(ів) та відновлення їхніх ресурсів. Ремонт здійснюється методами відновлення чи заміни складових частин (пункт 1.6 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24.11.2003 №142/5/2092 (далі Методика). Згідно з пунктом 2.3. Методики вартість відновлювального ремонту КТЗ визначається як грошові витрати, необхідні для відновлення пошкодженого, розукомплектованого КТЗ. Вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування КТЗ, з урахуванням\~фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості) (пункт 2.4. Методики). Отже, якщо для відновлення пошкодженого у ДТП транспортного засобу ремонт здійснюється методом заміни складових частин, що були пошкоджені, на нові, страховик за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (відповідач у справі) відшкодовує не повну вартість цих складових частин, а з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу складників аварійно пошкодженого транспортного засобу. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від \~\~\~22.03.2017 у справах №910/3650/16, №910/32969/15 та у постановах Верховного Суду від: 01.02.2018 у справі №910/22886/16, 06.02.2018 у справі №910/3867/16, 12.03.2018 у справі №910/5001/17. Тому, як вірно зазначив відповідач у відзиві, пред`явлення позивачем до відповідача (страховика за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності) вимоги про виплату страхового відшкодування у розмірі повної вартості відновлювального ремонту без урахування коефіцієнта фізичного зносу є неправомірним, що узгоджується із правовим висновком викладеним у постанові Верховного Суду від 06 липня 2018 року по справі № 924/675/17. Відповідно до\~п.\~12.1\~ст.\~12\~ Закону №1961-IV, розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від страхової суми, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих. Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту. Відповідно до\~п.\~36.6\~ст.\~36\~ Закону №1961-IV, страхувальником або особою, відповідальною за завдані збитки, має бути компенсована сума франшизи, якщо вона була передбачена договором страхування. Судом встановлено, що франшиза за полісом №222651442 від 08.08.2024 року складає 2000 грн. Таким чином, сума франшизи у розмірі 2000 грн. має бути компенсована особою, яка є винною у спричиненні шкоди, а не ПрАТ «СК «ВУСО». Аналогічна Правова позиція викладена у Постановах Верховного Суду зокрема, але не виключно по справах №206/5271/14-ц від 11.12.2019 року, № 520/8867/15-ц від 13.11.2019 року. Пунктом 34.2 ст. 34 Закону №1961-IV, протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду страховик (у випадках, передбачених\~статтею 41\~цього Закону, - МТСБУ) зобов`язаний направити свого представника (працівника або експерта) на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків. Відповідачем в межах строків передбачених ст. 34 Закону №1961-IV було направлено свого представника - оцінювача для здійснення огляду пошкодженого транспортного засобу марки Toyota Avensis Verso д.н. [NUMBER] для подальшого визначення розміру збитків. Норми ч.2 ст.7 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» передбачають, що проведення оцінки майна є обов`язковим у випадках визначення збитків або розміру відшкодування у випадках, встановлених законом. Згідно Звіту, вартість відновлювального ремонту з урахуванням зносу складає 37\~753,58 грн. (включаючи ПДВ на запасні частини, матеріали фарбування). Відповідно до п.36.2 ст.36 Закону №1961-IV якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком (у випадках, передбачених\~статтею 41\~цього Закону, - МТСБУ) документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту. Тобто, сума страхового відшкодування розраховується як витрати пов`язані з відновлювальним ремонтом автомобіля з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу (за вирахуванням франшизи, в даному випадку розмір франшизи становить 2000 грн.) та з урахуванням вимог ст.196 ПК України, зменшується на 20% (ставка ПДВ). При цьому, вартість ремонту автомобіля з урахуванням ПДВ виплачується страховою компанією або стягується судом після надання документів про такі витрати, за умови, що виконавець цієї послуги є платником ПДВ. У випадку ж, коли відновлювальний ремонт автомобіля не здійснено податкові зобов`язання зі сплати ПДВ у страховика не виникають. Вказана правова позиція є сталою та викладена в численних постановах Верховного Cуду, зокрема, від 19.11.2020\~року у справі №808/1120/17, від 19.09.2018 року у справі №523/5890/15-ц, від 07.04.2021 року у справі №826/7454/17, від 29.08.2019 року у справі №756/16859/19, від 13.05.2019 року у справі №522/538/17. Суд зауважує, що в матеріалах справи відсутні докази, які б документально підтверджували факт проведення ремонту пошкодженого автомобіля у платника ПДВ, а тому правових підстав для стягнення податку на додану вартість на користь [PERSON] в суду відсутні. ПрАТ «СК «ВУСО» було здійснено розрахунок страхового відшкодування сплаченого на користь позивача наступним чином: 37\~753,58 грн. (вартість матеріального збитку згідно Звіту) 4\~623,93 грн. (ПДВ) 2000 грн. (франшиза) = 31\~129,65 грн. Проведений ПрАТ «СК «ВУСО» розрахунок страхового відшкодування узгоджується із нормами ст.ст.12, 22, 29 Закону №1961-IV. Разом з тим, з доказів, які подані представником позивача адвокатом Казак В.С. вбачається, що загальний розмір відновлювального ремонту транспортного засобу Toyota Avensis Verso д.н. [NUMBER] складає 80\~839,20 грн. Отже, фактичний розмір шкоди (реальні збитки) становить 80\~839,20 грн, а страхове відшкодування з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу без урахування ПДВ та за вирахуванням франшизи становить 31\~129,65 грн. Спеціальні норми\~Закону №1961-IV\~обмежують розмір шкоди (збитків), яка підлягає відшкодуванню страховиком особи, яка завдала цю шкоду, і яка застрахувала свою цивільну відповідальність, зокрема: межами ліміту відповідальності (пункт 22.1 статті 22); вартістю відновлювального ремонту транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством (стаття 29); відповідно до пунктів 32.4, 32.7 статті 32 страховик або МТСБУ не відшкодовує шкоду, заподіяну майну, яке знаходилося у забезпеченому транспортному засобі, який спричинив ДТП; шкоду, пов`язану із втратою товарного вигляду транспортного засобу; згідно з пунктом 12.1 статті 12 страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту. Вказане узгоджується із правовим висновок висловлено у постанові Верховного Суду від 15.10.2020 року по справі № 755/7666/19. Враховуючи викладене, суд погоджується із розрахунками та доводами представника ПрАТ «СК «ВУСО» щодо повного виконання Страховиком свого обов`язку, який пов`язаний із відшкодування шкоди заподіяної майну потерпілого, а тому позов задоволенню не підлягає. Щодо доводів представника позивача про необхідність стягнення зі Страховика ПрАТ «СК «ВУСО» страхового відшкодування у межах ліміту відповідальності Страховика за шкоду заподіяну майну потерпілого передбаченого полісом обов`язкового страхування цивільно- правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №222651442, суд зазначає наступне. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частини четвертої\~статті 263 ЦПК України). Сторона позивача помилково інтерпретуючи як такі, що є підставою для повного і безумовного звільнення винуватця завданої шкоди від відшкодування шкоди в межах ліміту відповідальності страховика, посилається правові висновки викладені в постановах Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2021 року у справі №147/66/17, від 04 липня 2018 року у справі №755/18006/15-ц, від 03 жовтня 2018 року у справі №760/15471/15-ц відповідно до яких, відшкодування шкоди особою, яка її завдала, можливе лише за умови, що згідно із\~Законом № 1961-IV\~у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, в останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування, а покладання обов`язку з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності. Згідно\~ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством. Таким чином, при визначенні розміру страхового відшкодування страховик зобов`язаний враховувати коефіцієнт фізичного зносу, в зв`язку з чим обмежений при здійсненні виплати розміру страхового відшкодування вирахуванням коефіцієнту фізичного зносу. Аналогічні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 15 жовтня 2020 року у справі № 755/7666/19, від 09 листопада 2022 року у справі № 497/470/2021, від 16 січня 2023 року у справі № 664/1499/17, від 12 липня 2023 року у справі № 591/1861/22, від 14 листопада 2024 року у справі № 442/6010/22, отже, правова позиція Верховного Суду з даного питання є усталеною. Відповідно до ч.1 ст.1194 Цивільного кодексу України, особа, яка застрахувала свою відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (відшкодуванням). Отже, [PERSON] не позбавлений права звернутись із позовом до суду щодо стягнення різниці між фактичним (повним) розміром заподіяної шкоди та отриманим страховим відшкодуванням (з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу) з винної у настання ДТП особи [PERSON] , в тому числі й межах ліміту відповідальності Страховика. При вирішенні позовних вимог про стягнення з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО» три процента річних від стягнутої суми з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення з моменту пред`явлення позову суд враховує наступне. Вказана вимога є похідною та підлягає вирішенню лише при задоволенні основних вимог, а тому в задоволенні даної позовної вимоги також необхідно відмовити. Відповідно до\~ст. 264 ЦПК України, суд під час ухвалення рішення вирішує питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Частиною першою\~ст. 133 ЦПК України\~передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно ст. 141 ЦПК України,\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Враховуючи, що суд відмовляє у задоволенні позову, тому понесені судові витрати залишає за позивачем. Щодо понесених судових витрат [PERSON] суд зазначає наступне. При подані представником [PERSON] адвокатом Чумаченко Святославом Олександровичем відзиву на позовну заяву останнім було визначено попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які [PERSON] понесла у результаті розгляду даної справи та складає 30\~000 грн. На підтвердження вказаних витрат представником Горубнової А.Ю. до відзиву було долучено наступні документи: 1.Копія Договору № 1/14.04/2025 від 14.04.2025 про надання правничої (правової) допомоги. 2.Копія детального опису робіт (наданих) послуг від 18.04.2025 року. Ухвалою Хаджибейського районного суду міста Одеси від 16.06.2025 року позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] було залишено без розгляду. Згідно вимог ч.5 ст.142 ЦПК України, у разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача. Отже, оскільки представник [PERSON] адвокат Казак В.С. подав заяву про залишення позовних вимог у відношенні до [PERSON] , то остання має право на компенсацію понесених судових витрат повязаних із наданням професійної правничої допомоги. Положеннями\~статті 59 Конституції України\~закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Пунктом 3.2Рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року№ 23-рп/2009передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу\~це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставістатті 41 Конвенції. Так, у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими,а їхній розмір\~обґрунтованим (пункт 268). У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Чинне цивільне процесуальне законодавство визначило критерії, які необхідно застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу. Згідно зі\~статтею 11 ЦПК України\~суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо. Метою впровадження цього принципу пропорційності є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору. Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи: 1) попереднє визначення суми судових витрат (стаття 134 ЦПК України); 2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 137 ЦПК України); 3) розподіл судових витрат між сторонами (стаття 141 ЦПК України). Відповідно до\~статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»\~договір про надання правової допомоги\~це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Згідно з частиною третьою\~статті 137 ЦПК України\~для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. При розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань (частина перша\~статті 182 ЦПК України). Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи. За обставинами цієї справи не викликає сумнівів, що при розгляді справи в суді [PERSON] надавалася професійна правова\~допомога адвокатом Чумаченко С.О. на підставі Договору № 1/14.04/2025 від 14.04.2025 про надання правничої (правової) допомоги. Разом з тим, аналізуючи наданий представником Горбунової А.Ю. детальний опис робіт (наданих) послуг від 18.04.2025 року суд встановив, що адвокатом Чумаченко С.О. було надано не повний перелік наданих послуг згідно вказаного опису робіт. Так, у п.4, 5 детального опису робіт (наданих) послуг від 18.04.2025 року зазначено наступне: «Участь в інших підготовчих судових засіданнях по справі № 521/20413/24 витрачений час *4 години» та «Участь в судових засіданнях на стадії розгляду справи № 521/20413/24 по суті, витрачений час *6 годин» Водночас, у примітці до вказаного опису робіт зазначено наступне: «* - кількість часу є орієнтовною та може бути більшою або меншою, в залежності від обставин справи № 521/20413/24». Матеріалами даної справи підтверджується, що представниками Горбунової А.Ю. неодноразово подавались заяви про розгляд справи №521/20413/24 без їх участі та без участі [PERSON] , зокрема: 09.06.2025 року, 15.07.2025 року, 15.09.2025 року, що свідчить про неповну відповідність переліку наданого детального опису робіт (наданих) послуг від 18.04.2025 року фактично витраченому адвокатом часу пов`язаних із представництвом [PERSON] в даній справі. Відповідно до частини четвертої\~статті 137 ЦПК України\~розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Разом з тим,\~статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини», передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права. Зокрема, аналогічні критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставістатті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. У рішеннях від 12.10.2006 у справі «Двойних проти України» (пункт 80) від 10.12.2009 у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36) від 23.01.2014 у справі «East/WestAllianceLimited» проти України» від 26.02.2015, у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ від 28.11.2002 у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. При визначенні обґрунтованого розміру витрат на правову допомогу необхідно враховувати наступні фактори: обсяг часу і роботи, що вимагаються для належного виконання доручення, ступінь складності та новизни правових питань, які стосуються доручення; вірогідність того, що прийняття доручення перешкоджатиме прийняттю адвокатом інших доручень або суттєво ускладнить їх виконання у звичайному часовому режимі; необхідність виїзду у відрядження; роль адвоката в досягненні гіпотетичного результату, якого бажає клієнт; професійний досвід, науково-теоретична підготовка, значні професійні здібності, тощо. Жодний з цих факторів не має самодостатнього значення і вони підлягають врахуванню в їх взаємозв`язку щодо обставин кожного конкретного випадку. Отже, суд не зобов`язаний присуджувати стороні всі її витрати на адвоката, якщо,

Outcome: dismissed