Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-13 00:00:00

[PERSON] через свого представника адвоката Свистун Л.В. (повноваження на а.с.5) звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення пені за прострочення сплати аліментів в сумі 52\~583,86 грн. В обґрунтування позову посилається на те, що сторони по справі перебували у фактичних шлюбних відносинах та спільно проживали з 2009 року. Від цих відносин у них народився спільний син - [PERSON] , [INFO] . Спільний син сторін має захворювання з дитинства - Н90.5 (двобічна сенсоневральна приглухуватість V ступеня; глухота); глибокий недорозвиток мови у дитини з вадою слуху; відставання в інтелектуальному розвитку; та є дитиною з інвалідністю з дитинства. Заочним рішенням Мурованокуриловецького районного суду Вінницької області від 12 листопада 2018 року по справі №139/868/18 із відповідача [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання сина у розмірі частини його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 17 вересня 2018 року і до досягнення дитиною повноліття. З часу винесення вищевказаного рішення відповідач нерегулярно сплачував аліменти на утримання дитини. Відповідно до розрахунку заборгованість відповідача зі сплати аліментів станом на 30.06.2025 року становить 139\~889, 03 грн. З посиланням на положення СК України позивач вказує на можливість стягнення з відповідача неустойки за прострочення сплати аліментів, за період починаючи з 17 вересня 2018 року по 30 червня 2025 року, визначаючи її розмір у 52\~583,86 грн., а тому просила позов задовольнити та стягнути 52\~583,86 грн неустойки (пені) за прострочення аліментів на утримання дитини. Ухвалою від 30 липня 2025 позовну заяву було прийнято до розгляду судом та відкрито провадження у справі. Розгляд справи було вирішено проводити в спрощеному позовному провадженні без виклику сторін. Ухвалою від 11.08.2025 року через повернення до суду поштового повідомлення яке направлялось відповідачеві - без вручення, розгляд справи вирішено проводити в спрощеному позовному провадженні із викликом сторін (а.с.25). Перше судове засідання призначено на 29 вересня 2025 року. 22.09.2025 представник позивача адвокат Свистун Л.В. через підсистему «Електронний суд» подала заяву про зміну предмету позову та долучила оновлену позовну заяву, в якій зазначила, що загальна сума пені за прострочення сплати аліментів за весь період становить 1\~141\~289 грн 92 коп., однак з урахуванням вимог ч.2 ст.196 СК України просить стягнути пеню лише в межах суми заборгованості 139\~889 грн 03 коп. Вказану заяву направила на адресу відповідача (а.с.32-33). 29.09.2025 судове засідання було знято з розгляду за заявою представника позивача адвоката Свистун Л.В. у зв`язку з технічними несправностями системи відеоконференцзв`язку. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник адвокат Свистун Л.В. позовну заяву від 22.09.2025 підтримали за обставин у неї викладених. Просили задовольнити. Не заперечили проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] повторно у судове засідання не з`явився, відзиву не подав, судова повістка, яка направлялась за його зареєстрованим місцем проживання повернулася до суду без вручення з відміткою, що адресат відсутній за вказаною адресою (а.с.48-49). Відповідно до положень п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України, відповідач вважається таким, що належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи. Враховуючи позицію позивача та її представника, суд вважав можливим розглянути справу у відсутності відповідача по наявних у справі доказах про взаємовідносини сторін та ухвалити заочне рішення на підставі ст.ст. 280-282 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов до таких висновків. Судом встановлено, що батьками неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 27 травня 2010 року (а.с.9). Неповнолітній [PERSON] має захворювання з дитинства - Н90.5 (двобічна сенсоневральна приглухуватість V ступеня; глухота); глибокий недорозвиток мови у дитини з вадою слуху; відставання в інтелектуальному розвитку (а.с.12) та є дитиною з інвалідністю з дитинства (а.с.10). Рішенням Мурованокуриловецького районного суду Вінницької області від 12 листопада 2018 року в справі №139/868/18 із відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] стягнуто аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі частини його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 17 вересня 2018 року і до досягнення дитиною повноліття. [PERSON] неналежно виконує свої обов`язки, у зв`язку із чим виникла заборгованість по сплаті аліментів, яка станом на 23.07.2025 року становить 139\~889, 03 грн., що підтверджується розрахунком зі сплати аліментів (а.с.16-17). Відповідно до ст.51 Конституції України та ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. Сплата аліментів за рішенням суду є одним зі способів виконання обов`язків утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини. Згідно з частиною першою статті 196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Отже, загальна сума пені за несплату або несвоєчасну сплату аліментів має розраховуватися за формулою: p = (A1 х 1% х Q1) + (A2 х 1% х Q2) + ……. (An х 1% х Qn), де: p - загальна сума пені за несплату або прострочення сплати аліментів (обраховується позивачем на момент пред`явлення позову); A1 - нарахована сума аліментів за перший місяць; Q1 - кількість днів прострочення сплати суми аліментів за перший місяць; A2 - нарахована сума аліментів за другий місяць; Q2 - кількість днів прострочення сплати аліментів за другий місяць; An - нарахована сума аліментів за останній місяць перед пред`явленням позову; Qn - кількість днів прострочення сплати аліментів за останній місяць. Зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення на підставі ч. 1 ст. 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого обчислити розмір пені виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму. Саме така правова позиція закріплена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 у справі №572/1762/15-ц. Викладене узгоджується і з правовими висновками, висловленими у постановах Верховного Суду від 03.04.2019 у справі №333/6020/16-ц, від 17.11.2021 у справі №569/14819/19. Законодавець обмежив розмір неустойки (пені), що підлягає до стягнення, та визначив, що такий не повинен перевищувати 100% розміру заборгованості. Згідно п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» передбачена ст. 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання (ч. 1 та ч. 2 ст. 614 ЦК України). У Сімейному кодексі України не передбачено випадки, коли вина платника аліментів виключається. Очевидно, що в такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то платник аліментів є невинуватим у виникненні заборгованості, і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів. До такого висновку дійшов Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду, який викладений у постанові від 14.12.2020, справа №661/905/19. Відповідачем не надано суду доказів того, що прострочення сплати аліментів відбулося з незалежних від нього причин чи існували поважні причини несплати аліментів. Отже у суду є всі підстави вважати, що одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Судом встановлено, що заборгованість [PERSON] по аліментам станом на 30 червня 2025 року становить 139 889,03 грн. Позивачем у позовній заяві надано розрахунок пені за несвоєчасну сплату аліментів відповідачем за період з 17 вересня 2018 року по 30 червня 2025 року, з якого вбачається, що загальний розмір пені становить 1\~141\~289, 92 грн. Такий розрахунок проведено відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 03.04.2019 року по справі № 333/6020/16-ц. Відтак, оскільки нарахована пеня в десяток раз перевищує розмір заборгованості по аліментах, стягнення пені в розмірі 100% суми заборгованості заявленому позивачем цілком ґрунтується на нормі статті 196 Сімейного кодексу України та відповідає правовим висновкам Великої Палати Верховного Суду. Враховуючи вищевикладене, суд вважає що вимоги позивача про стягнення з відповідача пені за прострочення зі сплати аліментів в сумі 139\~889,03 грн заявлені обґрунтовано та підлягають задоволенню. Враховуючи те, що позивач за подання позову, відповідно до п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», звільнена від сплати судового збору, суд, з огляду на ст.141 ЦПК України, вважає за необхідне стягнути дані витрати з відповідача по справі на користь держави.

Outcome: approved