Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-15 00:00:00

У вересні 2024 року [PERSON] через свого представника [PERSON] звернулась до Голосіївського районного суду міста Києва з позовом до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Акціонерне товариство «Страхова компанія «Інго»» (далі - АТ «СК «Інго», Товариство), про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди у розмірі 303814,43 грн. Свої вимоги позивач обґрунтовувала тим, що 23.06.2023 близько о 09 год. 10 хв. по пр-ту Науки, 5, в м.Києві відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю належного позивачу на праві власності автомобіля марки Rivian, д.н.з. [NUMBER] , та автомобіля марки Jeep, д.н.з. [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] . Постановою Голосіївського районного суду міста Києва від 27 липня 2023 року по справі №752/13602/23 відповідача було визнано винною у вчиненні правопорушення, передбаченого статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП) та накладено на неї адміністративне стягнення. Як указувала позивач, цивільно-правова відповідальність [PERSON] була застрахована в АТ «СК «Інго» з лімітом відповідальності 260000 грн, що підтверджується полісом №210829672 та сертифікатом №250319979.22. У зв`язку із цим, позивач 27.06.2023 подала до Товариства повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, до якого надала копії усіх необхідних документів задля отримання суми страхового відшкодування. 05.10.2023 страховик відповідача - АТ «СК «Інго» виплатив позивачеві страхове відшкодування у сумі 126428,90 грн, 18.10.2023 - 33471,10 грн, 20.10.2023 - 21195,57 грн, а 02.05.2024 виплатив 31750 грн. Тобто, страховиком було здійснено відшкодування на загальну суму 212845,57 грн з урахуванням відповідного коефіцієнту. Відповідно до висновку експерта №076/23, складеного за результатами проведення експертного транспортно-товарознавчого дослідження з визначення розміру матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу від 02.11.2023, виконаного судовим експертом Ковалем І.М., вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля Rivian, д.н.з. [NUMBER] , становить 287475,29 грн. Окрім цього, з огляду на складність ремонту автомобіля [PERSON] звернулася до ФОП [PERSON] , який спеціалізується на ремонті електромобілів, та з метою подальшого ремонту автомобіля останній виставив позивачеві рахунок-фактуру №2489763 від 17.07.2023 на загальну суму 120000 грн, в яку входили комп`ютерна діагностика, ремонтні кузовні роботи, демонтаж-монтаж заднього бампера, розбірка-збірка деталей кузова, фарбування кришки багажника, відновлення кришки багажника. Також, ФОП [PERSON] позивачеві було виставлено рахунки-фактури на загальну суму 212000 грн, в яку входили парктронік заднього бампера, накладка заднього бампера, кришка багажника, ліхтар задній лівий, ліхтар кришки багажника, а також на загальну суму 177660 грн, в яку входили встановлення парктроніка, тестування роботи систем автомобіля, інсталяція програми, комп`ютерна діагностика. Вказані роботи на загальну суму 509660 грн було оплачено, про що свідчать відповідні квитанції Оскільки вартість майнового збитку, завданого [PERSON] пошкодженням її автомобіля унаслідок ДТП, яка сталася з вини відповідача, перевищує виплачений позивачу розмір страхового відшкодування, то позивач змушена була звернутися до суду із даним позовом, відповідно до вимог якого просила суд стягнути із [PERSON] різницю між фактичним розміром шкоди (вартість відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу) та отриманим страховим відшкодуванням, що становить 296814,43 грн. Окрім того, як вказувала позивач у своїй позовній заяві, унаслідок заподіяння шкоди її автомобілю вона понесла значні моральні страждання, так як дорожньо-транспортна пригода сама по собі є стресовою і небезпечною подією. Тому, виходячи і з засад розумності, виваженості та справедливості, [PERSON] дійшла висновку, що для компенсації моральної шкоди з відповідача необхідності стягнути 7000 грн. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11.10.2024 для розгляду цивільної справи №752/21616/24 визначено суддю Голосіївського районного суду міста Києва Митрофанову А.О. Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 16 жовтня 2024 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, запропоновано відповідачу у 15-денний строк з дня вручення копії цієї ухвали суду подати суду відзив на позов. 19.11.2024 на адресу суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, поданий представником [PERSON], у якому останні повністю заперечували проти позовних вимог [PERSON] у повному обсязі та просили суд відмовити у їх задоволенні. В обґрунтування своїх заперечень відповідач посилалась на те, що надані позивачем докази на підтвердження проведення ремонтних робіт її автомобіля є неналежним доказами. А саме, з аналізу доданих до позовної заяви рахунків, нарядів замовлень та актів здачі-приймання робіт по ремонту автомобіля позивача вбачається, що ремонтні роботи по автомобілю відбувались у м.Умань, виконувались ФОП [PERSON] 17.07.2023 та 24.07.2023. Вказаний автомобіль був отриманий позивачем після ремонту у вказані дати і претензій до ФОП [PERSON] у позивача не було. Однак, як убачається з додатку №1 Протоколу огляду колісного транспортного засобу від 24.10.2023 до висновку експерта №076/23 від 02.11.2023 за результатами проведеного експертного транспортно-товарознавчого дослідження з визначення розміру матеріального збитку, завданого дорожньо-транспортною пригодою, виконаного судовим експертом Ковалем І.М., станом на день огляду 24.10.2023 автомобіль позивача Rivian, д.н.з. [NUMBER] , не був відремонтованим та судовий експерт зробив опис пошкоджень автомобіля, пов`язаних з ДТП, що відбулась 23.06.2023 та на підставі вказаного протоколу огляду визначив розмір матеріального збитку в розмірі 287475,29 грн. Таким чином, надані позивачем докази нібито фактичної дійсної вартості проведених ремонтних робіт на суму 509660 грн є неналежними доказами, мають ознаки фіктивності, оскільки такі роботи у липні 2023 року ФОП [PERSON] не проводились, так як станом на 24.10.2023 - день огляду автомобіля судовим експертом на замовлення самого позивача, автомобіль позивача не був відремонтованим. Також, у поданому відзиві відповідач вказувала на те, що додатком №1 Протоколу огляду колісного транспортного засобу (КТЗ) від 24.10.2023 до висновку експерта №076/23 від 02.11.2023 за результатами визначення розміру матеріального збитку, завданого дорожньо-транспортною пригодою, виконаного судовим експертом Ковалем I.M. , підтверджується факт заподіяння автомобілю позивача попередніх аварійних пошкоджень, не пов`язаних з дорожньо-транспортною пригодою, що сталася 23.06.2023 за участю відповідача. Окрім того, у наданому позивачем рахунку №3766954 від 24.07.2023 на суму 177660 грн за проведення ремонтних робіт включені послуги (роботи), які не мають ніякого зв`язку з переліком пошкоджень, які були зафіксовані у схемі місця ДТП від 23.06.2023. Зокрема, під час оформлення матеріалів ДТП були зафіксовані такі пошкодження автомобіля Rivian, д.н.з. [NUMBER] , - «задній бампер з накладками, задній борт з фонарем». Відтак, до зазначеної ДТП не мають відношення роботи, що зазначені у рахунку №3766954 від 24.07.2023 та акті здачі-приймання робіт (надання послуг) №3766954 від 24.07.2023, а саме: встановлення парктроніка (5000 грн); тестування роботи систем автомобіля (39000 грн); налагоджування функціонування систем автомобіля (39000 грн); інсталяція програми (78000 грн); комп`ютерна діагностика (16660 грн). З долученого до позовної заяви рахунку-фактури №2489763 від 17.07.2023 та акта здачі-приймання робіт від 17.07.2023 зазначені такі види робіт, як ремонтно-кузовні роботи вартістю 20000 грн, однак з указаних документів не зрозуміло, які саме ремонтно-кузовні роботи виконувались на 20000 грн, а також чи пов`язані вказані роботи з наслідками ДТП. Тим більше, автомобіль позивача на момент ДТП 23.06.2023 вже був пошкоджений, що підтверджується, як вказаним вище Додатком №1 Протоколу огляду колісного транспортного засобу (КТЗ) від 24.10.2023, так і листуванням позивача та відповідача в програмі «Telegram». З вказаного листування вбачається, що авто позивача мало пошкодження на момент ДТП, а саме вм`ятину з правого боку заднього крила автомобіля, що не заперечувалося чоловіком позивача - [PERSON] . Разом з цим, у поданому відзиві відповідач акцентувала увагу на неточностях, що викладені у рахунку фактурі №2489544 від 17.07.2023 та видатковій накладній №2489544 від 17.07.2023, а також рахунку фактурі №2489763 від 17.07.2023, наряді замовлення №2489763 від 17.07.2023 та акті здачі-приймання роботі №2489763 від 17.07.2023. А саме, у вказаних документах одночасно наявна інформація про придбання такої нової запчастини як «Кришка багажника» вартістю 86250 грн, в той час, коли останні названі документи безпідставно включають у себе проведення ремонтних робіт відновлення кришки багажника на суму робіт в 30000 грн. Отже, таким чином на обґрунтування своїх вимог позивач не надала суду належних та допустимих доказів на підтвердження фактичної вартості відновлювального ремонту автомобіля. Окрім того, на переконання відповідача, вона не повинна відповідати за заподіяну шкоду в межах ліміту страхової відповідальності страховика. Вказувала, що її цивільно-правова відповідальність була застрахована в АТ «СК «Інго» на підставі договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 02.09.2022 згідно полісу №210829672 з лімітом відповідальності страховика у розмірі 160000 грн з франшизою у 0 грн. Також, відповідно до укладеного між останніми договору добровільного страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів від 31.08.2022, що підтверджується сертифікатом №250319979.22 та Умовами договору добровільного страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів «Автоцивілка+» від 01.07.2022 та є додатком №1 до сертифікату, відповідно до якого ліміт страхового відшкодування становив 100000 грн з франшизою 0 грн. Загалом ліміт відповідальності страховика за полісом №210829672 та сертифікатом №250319979.22 становив 260000 грн. Відтак, оскільки відповідно до висновку судового експерта, приєднаного до позовної заяви, вартість відновлювального ремонту становить 287475 грн з визначеною втратою товарної вартості у розмірі 0 грн, та вартість такого ремонту перевищує ліміт відповідальності страховика, то відповідач, як особа винна у заподіянні такої шкоди, повинна відшкодувати лише різницю між вартістю відновлювального ремонту автомобіля та лімітом страхової відповідальності в сумі 27475 грн (287475 грн - 260000 грн). Заперечуючи проти вимог [PERSON] у частині відшкодування моральної шкоди, відповідач посилалась на те, що сама ДТП відбулася на паркові АЗС, де автомобіль позивача був припаркованим, завдані пошкодження були незначними, а сам автомобіль позивача мав пошкодження до настання цієї події. Відтак, доводи позивача про понесення нею моральних страждань є повністю необґрунтованими. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - АТ «СК «Інго» своїм правом на подання до суду пояснень не скористалось, про наявність даного судового провадження було повідомлене належним чином. Згідно вимог частини тринадцятої статті 7 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. У відповідності до вимог частини восьмої статті 279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. Положеннями статті 174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Суд, дослідивши наявні матеріали справи, об`єктивно оцінивши докази у їх сукупності, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню з огляду на таке. Положеннями статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який полягає у тому,що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (стаття 13 ЦПК України). Відповідно до приписів статті 12 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Судом установлено, що на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] позивач є власником автомобіля Rivian моделі R1T, н.з. [NUMBER] , номер VIN [NUMBER] . Як убачається з матеріалів справи, 23.06.2023 0 09 год. 10 хв. по пр-ту Науки, 5 у м.Києві сталася дорожньо-транспортна пригода за участі автомобіля, який належить позивачу - Rivian, н.з. [NUMBER] , та автомобіля «Jeep», н.з. [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] , у результаті чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Постановою Голосіївського районного суду міста Києва від 27 липня 2023 року, яка набрала законної сили, у справі №752/13602/23 [PERSON] було визнано винною у вчиненні правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП та накладено на неї адміністративне стягнення у виді штрафу. Згідно описової частини вказаної постанови суду, [PERSON] 23.06.2023 о 09 год. 10 хв., керуючи транспортним засобом «Джип», реєстраційний номер [NUMBER] , в м.Києві по пр-ту Науки, 5, рухаючись заднім ходом не переконалася, що це буде безпечно, внаслідок чого здійснила наїзд на автомобіль «Рівіан», номер [NUMBER] , що призвело до пошкоджень тарнспортних засобів, тобто вчинила дії, якими порушено вимоги п.10.9 ПДР України, за що відповідальність передбачена ст.124 КУпАП. Відповідно до положень частини шостої статті 82 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Оскільки згадана вище постанова суду, якою була установлена вина водія автомобіля «Jeep», н.з. [NUMBER] , у скоєнні ДТП набрала законної сили, то вона в силу частини четвертої статті 82 ЦПК України має преюдиціальне значення. Відтак у даному випадку вина відповідача у завданні позивачеві матеріальних збитків встановлена та не підлягає доведенню. З матеріалів справи убачається, що цивільно-правова відповідальність відповідача на момент вказаної ДТП була застрахована у АТ «СК «Інго» згідно полісу №210829672 з лімітом відповідальності за шкоду заподіяну майну в розмірі 160000 грн, франшиза 0 грн. Також, у відповідності до сертифікату №250319979.22 від 31.08.2022 договору добровільного страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів «Автоцивілка+» додатково встановлено суму страхового відшкодування у розмірі 100000 грн для страхового випадку через настання цивільної відповідальності страхувальника/водія за пряму матеріальну шкоду, заподіяну життю, здоров`ю чи майну третіх осіб внаслідок дорожньо-транспортної пригоди при використанні ним ТЗ у разі, якщо розмір заподіяної шкоди третім особам не покривається умовами та/або лімітом відповідальності страховика за шкоду, заподіяну третім особам, які встановлені Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Встановлено, що 27.06.2023 позивач звернулася до страховика відповідача - АТ «СК «Інго» із письмовим повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду, де повідомила про виниклу подію, локалізацію механічних ушкоджень транспортного засобу та орієнтовного розміру завданих матеріальних збитків. В матеріали справи також надана копія листа АТ «СК «Інго» від 31.01.2024, яким останнє на запит позивача надало відповідь на претензію представника [PERSON] та повідомило про виконання своїх зобов`язань щодо здійснення страхової виплати в межах ліміту по полісу цивільно-правової відповідальності за договором №210829672, та підстав для доплати страхового відшкодування не вбачало. До вказаної відповіді АТ «СК «Інго» долучило копії страхових актів №5994669 від 02.08.2023 та №6240120 від 17.10.2023, згідно яких за звітом експерта сума загального збитку склала 160000 грн. Листом від 12.01.2024 за №5850648 АТ «СК «Інго» у відповідь на вимогу-претензію представника позивача повідомило останнього про те, що попередньо здійснене страхове відшкодування в загальному розмірі 181245057 грн залишається без змін, з огляду на положення пункту 34.3 статті 34 Закону, та у заявника відсутні підстави для наполягання на використанні страховиком саме альтернативних документів щодо розрахунку розміру шкоди, оскільки АТ «СК «Інго» вчасно та в повному обсязі виконало всі необхідні дії, передбачені законом. Убачається, що страховиком відповідача позивачеві було сплачено страхове відшкодування різними платежами, а саме 05.10.2023 сплачено 126428,90 грн, 18.10.2023 - 33471,10 грн, 20.10.2023 - 21195,57 грн, а 02.05.2024 сплачено 31750 грн. Разом АТ «СК «Інго» було здійснено позивачеві виплату страхового відшкодування у загальному розмірі 212845,57 грн. На підтвердження факту виплати страховиком відповідача суми страхового відшкодування позивачем надано скріншоти з додатку онлайн банкінгу про зарахування грошових коштів. Дані обставини сторонами не заперечуються. Разом з тим, в ході розгляду даної справи її учасниками не надавалися та не заявлялися клопотання про витребування від АТ «СК «Інго» копії матеріалів страхової справи, а також доказів на підставі яких останнім було проведено розрахунки суми страхового відшкодування. Звертаючись до суду із позовом у цій справі, [PERSON] посилалась на те, що дійсний розмір матеріальних збитків, якій був їй завданий унаслідок вказаної вище дорожньо-транспортної пригоди значно перевищує виплачений їй розмір страхового відшкодування страховиком відповідача. А саме, зазначала, що за результатами проведення експертного транспортно-товарознавчого дослідження розмір завданих збитків було оцінено в 287475,29 грн, а реально завдані збитки, які вона понесла на ремонт пошкодженого транспортного засобу взагалі становлять 509660 грн. Тому, посилаючись на положення статті 1194 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), позивач уважала, що різницю між фактичним збитками та сумою виплаченого страхового відшкодування, яка становить 296814,43 грн, повинна бути відшкодована їй за рахунок відповідача [PERSON] . Так, згідно наданої відповідачем копії схеми місця ДТП, складеного працівниками поліції на місці дорожньо-транспортної пригоди 23.06.2023, були зафіксовані такі пошкодження транспортного засобу Rivian R1T, н.з. [NUMBER] , - задній бампер з накладками, задній борт з фонарем. Відповідно до наданої суду копії висновку експерта №076/23 від 02.11.2023, виготовленого судовим експертом Ковалем І.М. на замовлення [PERSON] , вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля Rivian R1T, н.з. [NUMBER] , в результаті його пошкодження внаслідок ДТП, яка сталася 23.06.2023, станом на дату проведення дослідження становить 287475,29 грн. За змістом надано висновку убачається, що ідентифікація досліджуваного КТЗ проводилась на підставі результатів огляду КТЗ 24.10.2023, а також на підставі наданого свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу. Відповідно до протоколу огляду від 24.10.2023 судовим експертом під час проведення вказаного досліджено було зафіксовано пошкодження таких деталей автомобіля: 1) борт задній - деформація з розривами; 2) бампер задній - порізи поверхні; 3) молдинг заднього бампера лівий - порізи, зламано; 4) світловідбивач задній лівий - порізи; 5) датчик паркувальний лівий внутрішній - порізи поверхні; 6) ліхтар борта заднього - тріщини; 7) електрообладнання - діагностування в процесі ремонту (зі слів власника не працюють камери та інше обладнання). Також у вказаному акті міститься примітка судового експерта про те, що на момент огляду на автомобілі убачалися відновлювальні роботи з усунення попередніх аварійних пошкоджень, демонтовано та нанесено шар ґрунту на переднє ліве крило, ліві двері. Без демонтажу нанесено шар ґрунту на лівий борт. Згідно доданої до висновку судового експерта ремонтної калькуляції від 02.11.2023 для проведення відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу позивача передбачалася заміна таких записних частин, як бампер задній, датчик задній парктронік, двері задка, додатковий ліхтар гальмівний, ліхтар задній лівий, ліхтар дверей задка. Розрахунок вартості вказаних запчастин був проведений експертом на основі рахунків-фактур на складові роботи №23489763 та №2489544 від 17.07.2023, складених ФОП [PERSON] . На підтвердження вартості фактично понесених ремонтних робіт з відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу Rivian R1T, н.з. [NUMBER] , на загальну суму 509660 грн позивач надала суду копії таких доказів: складені ФОП [PERSON] рахунки-фактури №2489763 від 17.07.2023, №3766954 від 24.07.2023 та №2489544 від 17.07.2023; підписані між [PERSON] та ФОП [PERSON] нарядів-замовлень №2489763 від 17.07.2023 та №3766954 від 24.07.2023; підписані 26.03.2024 між [PERSON] та ФОП [PERSON] акти здачі-приймання робіт (надання послуг) №2489763 від 17.07.2023 та №3766954 від 24.07.2023; видаткову накладну №2489544 від 17.07.2023; а також квитанції до прибуткового касового ордеру №1099, №1100 від 18.07.2023 та №1120 від 25.07.2023. За змістом названих вище рахунку-фактури, наряду-замовлення та акту здачі-приймання робіт №2489763 від 17.07.2023 ФОП [PERSON] проводився такий перелік ремонтних робіт автомобіля позивача - ремонтні кузовні роботи на суму 20000 грн, демонтаж-монтаж заднього бампера на суму 5000 грн, розборка-зборка деталей кузова на суму 10000 грн, фарбування кришки багажника на суму 35000 грн, відновлення кришки багажника на суму 30000 грн, комп`ютерна діагностика - 20000 грн. Всього робіт на 120000 грн. Відповідно до рахунку-фактури, наряду-замовлення та акту здачі-приймання робіт №3766954 від 24.07.2023 заявлено проведення таких ремонтних робіт автомобіля позивача - встановлення парктроніка на суму 5000 грн, тестування роботи систем автомобіля на суму 39000 грн, налагодження функціонування систем автомобіля на суму 39000 грн, інсталяція програми на суму 78000 грн, комп`ютерна діагностика - 16660 грн. Всього робіт на 177660 грн. Згідно виставленого ФОП [PERSON] рахунку-фактури та складеної видаткової накладної №2489544 від 17.07.2023 визначена наступна вартість запчастин: парктронік заднього бампера - 2000 грн; накладка заднього бампера - 45000 грн; кришка багажника - 86250 грн; ліхтар задній лівий - 7500 грн; ліхтар кришки багажника - 71250 грн. Всього вартість запчастин зазначена в розмірі 212000 грн. Сплата вказаних витрат у вигляді проведених ремонтних робіт та придбаних необхідних запчастин на загальну суму 509660 грн підтверджується долученими до матеріалів справи квитанціями №1099, №1100 від 18.07.2023 та №1120 від 25.07.2023. З наведеного вище убачається, що предметом спору у цій справі виступає відшкодування моральної шкоди та матеріальної шкоди, яка на переконання позивача становить різницю між реально завданими йому збитками у вигляді проведеного ремонту на відновлення автомобіля та виплаченою йому сумою страхового відшкодування страховиком відповідача. Так, відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно з частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 частини першої статті 1188 ЦК України). Відповідно до частини третьої статті 988 ЦК України страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором. Згідно зі статтею 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», який діяв на час виникнення спірних правовідносин (далі - Закон №1961-IV) у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи. Статтею 28 Закону №1961-ІV передбачено, що шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода, пов`язана, зокрема, з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу. Статтею 29 Закону №1961-ІV визначено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі №755/18006/15-ц (провадження №14-176цс18) викладений правовий висновок, відповідно до якого відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди». Відтак, відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем ДТП, відповідальність яких застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо у страховика не виникло обов`язку з відшкодування шкоди, або розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, а також у разі, коли страховик має право регресу до особи, яка застрахувала свою відповідальність. При цьому у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок ДТП, з евакуацією транспортного засобу з місця ДТП до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент ДТП, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в пункті 9 постанови від 27.03.1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), були використані нові вузли, деталі, комплектуючі частини іншої модифікації, що випускаються взамін знятих з виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не вправі вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого його вартості (при відшкодуванні збитків). За змістом статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Так, Верховний Суд у постанові від 04 грудня 2019 року в справі №359/2309/17 вказав, що майнова шкода повинна бути відшкодована особою, яка завдала шкоду та застрахувала свою цивільно-правову відповідальність, лише у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком. Відповідно до частин першої, другої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Такими збитками, зокрема, є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил статті 22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування. Таким чином, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано, пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою. Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає. При цьому такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням. У постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі №6-691цс15 зроблено висновок про те, що правильним є стягнення із винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати). Якщо потерпілий звернувся до страховика й одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов`язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов`язку згідно зі статтею 1194 ЦК України відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика. Таким чином, АТ «СК «Інго» виконало свій обов`язок по виплаті страхового відшкодування, однак, страхове відшкодування не покриває у повному обсязі завданої позивачу шкоди, а тому різниця між вартість відновлюваного ремонту та виплаченим відшкодуванням підлягає стягненню з [PERSON] . Аналогічні по суті висновки, викладено Верховним Судом у постановах від 14 лютого 2018 року у справі №754/1114/15-ц (провадження №61-1156св 18), від 13 червня 2019 року у справі №587/1080/16-ц (провадження №61-20762св18), від 17 жовтня 2019 року у справі №370/2787/18 (провадження №61-11244св19), від 30 жовтня 2019 року у справі №753/4696/16-ц (провадження №61-30908св18), від 21 лютого 2020 року у справі №755/5374/18 (провадження №61-14827св19) та від 22 квітня 2020 року у справі №756/2632/17 (провадження №61-12032св19). Судом установлено, що сторонами у справі не оспорюється факт дорожньо-транспортної пригоди та вина відповідача у її скоєнні, а також отримання позивачем від страховика суми страхового відшкодування в розмірі 212845,57 грн, при встановленій франшизі у розмірі 0 грн. Позивачем надано суду докази понесення витрат на відновлювальний ремонт транспортного засобу Rivian R1T, н.з. [NUMBER] , на загальну суму 509660 грн, яка дорівнює фактично понесеним витратам на відшкодування завданої шкоди, що підтверджується актами здачі-приймання робіт (надання послуг) №2489763 від 17.07.2023 та №3766954 від 24.07.2023, а також видатковою накладною на придбання запчастин №2489544 від 17.07.2023 та квитанціями №1099, №1100 від 18.07.2023 та №1120 від 25.07.2023. Надані позивачем докази на підтвердження обставин завдання матеріальної шкоди є належними, допустимими, достовірними та у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність обставин, які входять до предмета доказування. Виходячи з виплаченої суми страхового відшкодування та вартості ремонту пошкодженого транспортного засобу, убачається, що вартість завданих позивачеві збитків перевищує розмір такої суми страхового відшкодування, а різниця між ними становить 296814,43 грн. Таким чином, оскільки вартість матеріального збитку, що визначається автотоварознавчим дослідженням є результатом теоретичного розрахунку (так як застосовуються до вартості відновлювального ремонту математичні формули), а вартість відновлювального ремонту є сумою вартості робіт, фарбування та запасних частин, що є ринковими та об`єктивними на момент визначення збитку, то саме вартість відновлювального ремонту транспортного засобу є повною та необхідною для відновлення позивачем свого пошкодженого автомобіля, а тому позивач, як потерпіла особа, має право на отримання компенсанції збитків, а саме повної вартості проведеного відновлювального ремонту (без урахування зносу). За таких обставин, в силу приписів статті 1194 ЦК України, саме відповідач [PERSON] , як особа винна у вчиненні ДТП, зобов`язана сплатити позивачу [PERSON] , різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відтак, ураховуючи той факт, що вартість майнового збитку, завданого позивачу пошкодженням автомобіля внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася з вини відповідача, перевищує виплачений позивачу розмір страхового відшкодування, то з відповідача, як винної особи, на користь позивача підлягає стягненню різниця між фактичним розміром шкоди (вартістю відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу) та отриманим страховим відшкодуванням, що складає 296814,43 грн. Відповідно до частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, тобто, позивач, звертаючись до суду, повинен довести належними доказами наявність порушення його прав та законних інтересів. Частина друга статті 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких з гідно пункту 3 вказаної частини, є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Згідно з частиною п`ятою статті 12 ЦПК України, яка також покладає і на суд певні обов`язки зі створення для сторін змагального процесу, суд керує ходом судового процесу, сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами, роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій, сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом, запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків. У відповідно до вимог статті 263 ЦПК України рішення суду ґрунтується на досліджених судом наявних у справі доказах. Відповідно до положень статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами, як письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів, показаннями свідків. Як визначено частиною першої статті 77, частиною другою статті 78, статтею 79 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Таким чином, надання доказів, які мають бути належними, допустимими та достовірними з метою підтвердження своїх вимог та заперечень є процесуальним обов`язком сторін у справі. Відповідно до вимог статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність та взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. При цьому, судом відзначається, що принцип змагальності сторін у цивільному судочинстві не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. Відповідно до частини третьої статті 13 ЦПК України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частина четверта статті 12 ЦПК України). Будь-яких доказів того, що розрахунок страхового відшкодування здійснено з порушеннями, стороною відповідача не надано як і не надано доказів, що ремонтні роботи не відповідають характеру ушкоджень, які зазначені у акті огляду транспортного засобу, що є доказом наявності певних пошкоджень у автомобіля потерпілого. Відповідач, всупереч частини першої статті 81 ЦПК України, не надала належних та допустимих доказів на спростування вартості завданих позивачу збитків внаслідок пошкодження автомобіля Rivian R1T, н.з. [NUMBER] , а також не спростувала належними та допустимими доказами доцільності проведених ремонтних робіт та їх вартості. При цьому, клопотання про призначення у справі судової експертизи для спростування вищенаведеного під час судового розгляду стороною відповідача також не заявлялося. В той же час, в ході вирішення судом спору не знайшли свого підтвердження викладені відповідачем у відзиві посилання про те, що відсутні належні докази на підтвердження проведення ремонту пошкодженого транспортного засобу. А саме, відповідач помилково посилався на те, що відсутні належні докази проведення відновлювального ремонту автомобіля позивача, так як протоколом огляду колісного транспортного засобу від 24.10.2023 судовим експертом станом на вказану дату були зафіксовані механічні пошкодження автомобіля позивача попри складені ФОП [PERSON] актів здачі-приймання робіт №2489763 від 17.07.2023 та №3766954 від 24.07.2023 про виконані ремонтні роботи. Суд звертає увагу учасників справи на те, що вказані вище акти здачі-приймання робіт датовані 17.07.2023 та 24.07.2023, втім, у них значиться інформації про те, що вони підписані позивачем та виконавцем ремонтних робіт 26.03.2024, а факт сплати вартості відновлювальних робіт підтверджено відповідними квитанціями від 18.07.2023 та 25.07.2023. Щодо посилань відповідача про наявність на автомобілі Rivian, д.н.з. [NUMBER] , попередніх пошкоджень, не пов`язаних із ДТП від 23.06.2023, а також про безпідставність включення до проведених ремонтних робіт відновлення кришки багажника попри те, що відповідно до рахунку-фактури та видаткової накладної №2489544 від 17.07.2023 передбачалося придбання нової кришки-багажника, то суд зазначає таке. Зі змісту схеми місця ДТП, яка складалася працівниками поліції на місці пригоди, були зафіксовані пошкодження автомобіля позивача - «задній бампер з накладками, задній борт з фонарем». Під час огляду судовим експертом пошкодженого транспортного засобу у протоколі від 24.10.2023 ним було зафіксовано наявність попередніх ушкоджень автомобіля позивача та зроблено відповідну примітку про це. Даний протокол містить перелік виявлених пошкоджень задньої частини пошкодженого транспортного засобу та у складеній судовим експертом ремонтній калькуляції наведений перелік необхідних запчастин, які підлягають заміні, та переліку необхідних відновлювальних ремонтних робіт, зважаючи на тип кузову автомобіля - «легковий з кузовом пікап». Убачається, що проведена судовим експертом ремонтна калькуляція була виготовлена згідно визначеного переліку запчастин, які відповідають переліку, визначених у складеній ФОП [PERSON] видатковій накладній №2489544 від 17.07.2023 Огляд і фіксація пошкоджень автомобіля позивача відбувалась 24.10.2023, що підтверджується протоколом огляду КТЗ, який є додатком до висновку експерта №076/23 від 02.11.2023, виготовленого за результатами проведення експертного транспортно-товарознавчого дослідження з визначенням розміру матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу. Судовий експерт Коваль І.П. , який особисто проводив огляд пошкодженого автомобіля, фіксацію пошкоджень та складав протокол огляду має кваліфікаційне свідоцтво оцінювача. При цьому, суд враховує, що сторона відповідача у своєму відзиві не зазначає жодної позиції, що стосується відображених у протоколі огляді пошкоджень автомобіля Rivian, д.н.з. [NUMBER] , (за виключенням зробленої судовим експертом примітки щодо попередніх пошкоджень) з якою вона не згодна чи, яка б не відносилась до даної дорожньо-транспортної пригоди. Що стосується вимог про відшкодування моральної шкоди в розмірі 7000 грн, слід зазначити наступне. Статтею 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, крім іншого, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. У відповідності до пункту 3 Постанови Пленуму Верховного суду України №4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної(немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості (пункт 9 вказаної Постанови). Зі змісту позовної заяви вбачається, що в обґрунтування позовних вимог щодо завдання моральної шкоди позивач [PERSON] посилалася на те, що внаслідок ДТП, яка сталася з вини відповідача, вона зазнала значних моральних страждань, посилалася на те, що дорожньо-транспортна пригода та її наслідки носять стресовий характер. Водночас, згідно матеріалів справи дорожньо-транспортна пригода, у якій відповідачем було пошкоджено транспортний засіб позивача, відбувалася на парковці, відсутні відомості що остання перебувала в автомобілі, як водій або пасажир. Проте судовим розглядом було встановлено, що протиправна поведінка водія [PERSON] призвела до заподіяння позивачці моральної шкоди у зв`язку з пошкодженням належного їй автомобіля під час ДТП. Так, згідно з практикою ЄСПЛ, порушення прав людини вже саме по собі тягне за собою моральні страждання та виникнення моральної шкоди, а тому факт страждань доказування не потребує, для суду достатньою підставою для присудження компенсації моральної шкоди є сам факт порушення права (справа «Науменко проти України»). Практика ЄСПЛ з питання відшкодування моральної шкоди свідчить про те, що оцінка такої шкоди за своїм характером, є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом. Цілком адекватними і самодостатніми критеріями визначення розміру належної потерпілому компенсації є морально-правові імперативи справедливості, розумності та добросовісності. Розмір відшкодування моральної шкоди перебуває у взаємозв`язку з фізичним болем, моральними стражданнями, іншими немайновими втратами, яких зазнала потерпіла особа, а не із виключністю переліку та кількістю обставин, які суд має врахувати (постанова Великої Палати Верховного Суду від 29 червня 2022 року в справі №477/874/19 (провадження №14-24цс21). Таким чином, розмір моральної шкоди не є конкретно визначеною сумою, а визначається судом в кожному конкретному випадку з урахуванням всіх обставин справи. Суд, враховуючи обставини справи, виходячи з засад розумності та справедливості, вважає, що достатнім для компенсації моральної шкоди, завданої позивачу, є стягнення 3000 грн. Таким чином, оцінивши належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, які були подані сторонами на обґрунтування своїх вимог та заперечень, а також оцінивши достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов до висновку, що даний позов слід задовольнити частково, та відповідно з [PERSON] , на користь [PERSON] підлягає стягненню матеріальної шкоди та 1000 грн компенсації моральної шкоди. Обґрунтовуючи своє рішення, суд бере до уваги вимоги статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини. В рішеннях у справах «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torijav. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, №303А, п. 2958, Seryavin and others v. Ukraine, №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року Європейський суд з прав людини наголошує, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи («Проніна проти України», №63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Консультативна рада європейських суддів у Висновку №11 (2008) до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень зазначила, що «якість судового рішення залежить головним чином від якості його вмотивування. Виклад підстав прийняття рішення не лише полегшує розуміння та сприяє визнанню сторонами суті рішення, але, насамперед, є гарантією проти свавілля. По-перше, це зобов`язує суддю дати відповідь на аргументи сторін та вказати на доводи, що лежать в основі рішення й забезпечують його правосудність; по-друге, це дає можливість суспільству зрозуміти, яким чином функціонує судова система» (пункти 34-35). В контексті вказаної практики суд вважає обґрунтування цього рішення достатнім. Згідно вимог статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат. Згідно з частиною першою статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до вимог пункту 3 частини другої статті 141 ЦПК України судові витрати, пов`язанні з розглядом справи покладаються у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, оскільки за результатами розгляду суд ухвалює рішення про часткове задоволення позову у цій справі, то відповідно з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати, понесені на сплату судового збору в розмірі 2998,04 грн, тобто пропорційно до загального розміру задоволених позовних вимог (98,68%). Тому, відповідно до вимог частини першої статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2998,04 грн.

Outcome: partial