Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-13 00:00:00

30.07.2025 ТОВ "ФК "Кредит-Капітал" в електронному вигляді надіслало позовну заяву до [PERSON] з наступними вимогами: стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором № 3508844 від 18.05.2021 у розмірі 68 425 грн 65\~коп., судові витрати у розмірі 2 422 грн 40 коп. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 7 000 грн 00 коп. На обґрунтування позовних вимог зазначено, що 18.05.2021 між ТОВ "Мілоан" та [PERSON] було укладено кредитний договір № 3508844, згідно з умовами якого відповідач отримав 20 000 грн 00 коп., зі сплатою процентів за користування кредитом та інших платежів та можливих штрафних санкцій, що передбачені кредитним договором. Відповідно до графіку сплати кредитних коштів повернення кредиту та сплати комісії і процентів відповідачем не було внесено. Враховуючи умови чинного законодавства та п. 3.2.6. кредитного договору № 3508844 від 18.05.2021 - позикодавець має право відступати, передавати, будь-яким іншим чином відчужувати, а також передавати в заставу свої права за цим договором (повністю або частково) на користь третіх осіб в будь-який час протягом строку дії цього договору без згоди позичальника. Відповідно до п. 7.1. Кредитного договору № 3508844 від 18.05.2021, цей договір набуває чинності з моменту його укладення в електронній формі, а права та обов`язки сторін, що ним обумовлені, з моменту переказу кредитних коштів на картковий рахунок позичальника і діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань. Договір про надання кредиту підписаний відповідачем за допомогою одноразового ідентифікатора, тобто належними та допустимими доказами підтверджено укладання між сторонами спірного правочину. Без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс - повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між ТОВ "Мілоан" та відповідачем не був би укладений. Після чого, укладений кредитний договір було розміщено в особистому кабінеті відповідача, якому в свою чергу були перераховані кошти, відповідно до умов п. 2.1 кредитного договору шляхом безготівкового переказу на рахунок платіжної карти позичальника, що підтверджується платіжним дорученням на користь відповідача від ТОВ "Мілоан". Підтвердженням добровільного укладення відповідачем даного договору підтверджує Анкета-заява на кредит № 3508844 позичальника від 18.05.2021, що заповнена відповідачем. 29.09.2021 між ТОВ "Мілоан" та ТОВ "ФК "Кредит-Капітал" укладений договір відступлення прав вимоги №76-МЛ від 29.09.2021. Відповідно до умов даного договору відбулося відступлення права вимоги і за кредитним договором № 3508844 від 18.05.2021, що укладений між ТОВ "Мілоан" та відповідачем. У зв`язку з невиконанням зобов`язань, заборгованість відповідача перед позивачем становить 68 425 грн 65 коп, а саме: заборгованість за сумою кредиту - 17 100 грн 00 коп., заборгованість за сумою відсотків 51 325 грн 65 коп. Невиконання відповідачем своїх зобов`язань за укладеним кредитним договором стало підставою для пред`явлення в суді цього позову. Ухвалою Зміївського районного суду Харківської області від 08.08.2025 прийнято позовну заяву до провадження судді Овдієнка В. В. та призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні в залі суду на 05.09.2025. 05.09.2025 у зв`язку з першою неявкою відповідача судовий розгляд відкладено на 14.10.2025. 14.10.2025 належним чином повідомлені учасники справи в судове засідання не з`явилися повторно. Представник позивача Усенко М. І. надіслав заяву, в якій просив розглянути справу за його відсутності, проти заочного розгляду справи не заперечував, позовні вимоги просив задовольнити. Відповідач [PERSON] не повідомив про причини повторної неявки в судове засідання, будь-яких заяв по суті справи чи з процесуальних питань не подавав, хоча мав для цього достатньо часу. Суд не має відомостей про причину повторної неявки відповідача, який повідомлявся про час і місце розгляду справи у порядку, визначеному Цивільним процесуальним кодексом України, і від якого не надійшли відзив чи заява про судовий розгляд за його відсутності, що дало підстави вирішити справу на підставі наявних у ній даних (постановити заочне рішення) у відповідністю з частиною 4 статті 223, частиною 1 статті 280 Цивільного процесуального кодексу України, проти чого не заперечував представник позивача і, що відповідає передбаченим статтею 2 ЦПК України завданням та основним засадам цивільного судочинства, в тому числі і щодо розумності строків розгляду справи судом. В своїх рішеннях Європейський суд з прав людини наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Як зазначає Верховний Суд, якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не заявилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Отже, неявка учасника судового процесу у судове засідання, за умови належного повідомлення сторони про час і місце розгляду справи, не є підставою для скасування судового рішення, ухваленого за відсутності представника сторони спору (Постанова КЦС ВС від 01.10.2020 у справі № 361/8331/18.) У цій справі суд вважає, що наявних у справі достатньо матеріалів для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи. Зважаючи на те, що всі належним чином повідомлені учасники справи в судове засідання не з`явилися, і це не перешкоджає розгляду справи по суті, судовий розгляд справи проведено за відсутності учасників справи на підставі наявних у суду матеріалів. При цьому, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши письмові докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд дійшов наступного: Частиною 1 ст. 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. ст. 76-81 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Даними договору про споживчий кредит № 3508844 від 18.05.2021, графіку платежів за договором про споживчий кредит № 3508844 від 18.05.2021 (додатку №1 до Договору), анкети-заяви на кредит № 3508844 від 18.05.2021, додаткових контактних даних позичальника для взаємодії за кредитним договором, довідки від 12.06.2025 № б/н, прийняття рішення по заяві 3508844 від 18.05.2021, платіжного доручення 46547670 від 18.05.2021, підтверджується, що 18.05.2021 між ТОВ "Мілоан" та [PERSON] був укладений кредитний договір на суму 20 000 грн 00 коп. на строк до 30 днів до 17.06.2021. Загальна сума кредиту складає 20 060 грн 00 коп., яка складається з: 20 000 грн 00 коп. - тіло кредиту; 60 грн 00 коп. - проценти (а. с. 6-13). 29.09.2021 між ТОВ "Мілоан" та ТОВ "Фінансова\~компанія "Кредит-Капітал"\~було укладено договір відступлення прав вимоги № 76-МЛ (а. с. 15, 16). З витягу з реєстру боржників від 13.06.2025 до Договору відступлення прав\~вимоги №\~76-МЛвід 29.09.2021 вбачається, що ТОВ "Фінансова компанія "Кредит-Капітал" набуло право грошової вимоги до відповідача [PERSON] (а. с. 20 зворот). 13.06.2025 на адресу відповідача [PERSON] було направлено претензію (а. с. 21). Згідно відомостей про щоденні нарахування та погашення, виписки за кредитним договором, за відповідачем [PERSON] мається заборгованість у розмірі 68 425 грн 65\~коп., а саме: заборгованість за тілом кредиту - 17 100 грн 00 коп.; заборгованість за відсотками - 51 325 грн 65 коп.; заборгованість за комісією - 0 грн 00 коп. (а. с. 13 зворот, 14 зворот). Відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У відповідності з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 1 ст. 1056-1 ЦК України передбачено, що розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Позивачем надано докази виникнення між сторонами правовідносин у зв`язку укладанням 18.05.2021 між ТОВ "Мілоан" та [PERSON] кредитного договору №\~3508844 та подальшим укладанням 29.09.2021 між ТОВ "Мілоан" та ТОВ\~"Фінансова компанія "Кредит-Капітал" договору відступлення прав вимоги №76-МЛ, у результаті чого ТОВ\~"Фінансова компанія "Кредит-Капітал" набуло право вимоги до [PERSON] за кредитним договором № 3508844 від 18.05.2021, та наявності з боку відповідача невиконаних зобов`язань за цим договором. Відповідно до статті 562 ЦК України зобов`язання гаранта перед кредитором не залежить від основного зобов`язання (його припинення або недійсності), зокрема і тоді, коли в гарантії міститься посилання на основне зобов`язання. Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. Правові наслідки порушення грошового зобов`язання боржником визначені у статтях 1050, 625 ЦК України, які передбачають відповідальність боржника та зобов`язують його сплатити суму боргу кредитору. При цьому право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом і комісії припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною 2 статті 1050 ЦК України. Саме таку правову позицію висловила Велика Палата Верховного Суду у постановах від 28 березня 2018 року (справа №444/9519/12) та 31 жовтня 2018 року (№202/4494/16-ц). За умовами договору № 3508844 про споживчий кредит від 18.05.2021 сторони встановили строк кредитування до 17.06.2021. На час закінчення строку кредитування (17.06.2021) розмір заборгованості за договором № 3508844 про споживчий кредит від 18.05.2021 склав 20 060 грн 00 коп., що складається з: 20 000 грн 00 коп. - сума кредиту; 60 грн 00 коп. - відсотки. Таким чином, лише наведений розмір заборгованості по відсоткам може бути стягнутий з [PERSON] на користь ТОВ\~"Фінансова компанія "Кредит-Капітал", оскільки після спливу строку кредитування, відповідно до частини 2 статті 1050 ЦК України, товариство не мало правових підстав нараховувати відсотки за кредитним договором. За таких обставин, позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Кредит-Капітал" про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором № 3508844 від 18.05.2021 підлягають частковому задоволенню, а\~саме: з відповідача належить стягнути 20 060 грн 00 коп., з яких: 20 000 грн 00 коп - заборгованість за сумою кредиту; 60 грн 00 коп - заборгованість за сумою відсотків. З приводу розподілу судових витрат суд зазначає наступне. У частині другій статті 137 ЦПК України визначено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. У частині третій статті 12 та частині першій статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У частині восьмій статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. На підтвердження понесених витрат на правову допомогу надано копії договору №\~0605 про надання правничої допомоги від 06.05.2025; акту № 1849 від 23.06.2025 надання послуг (правової (правничої допомоги) від 23.06.2025; детальний опис надання послуг до Акту № 1849 від 23.06.2025 за договором про надання правової (правничої) допомоги №\~0605 від 06.05.2025 (а. с. 24, 25). Зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони із обґрунтуванням недотримання вимог щодо співмірності витрат із складністю справи, обсягом і часом виконання робіт. На це вказав Касаційний цивільний суд Верховного Суду у постанові від 13 березня 2025 року по справі №275/150/22. Згідно зі ст. 141 ЦПК України з відповідача належить стягнути на користь позивача витрати по сплаті судового збору та витрати на правничу допомогу пропорційно до задоволеної частини позовних вимог.

Outcome: partial