Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-15 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до відповідача, про зміну способу стягнення аліментів, посилаючись на те, що згідно рішення Тальнівського районного суду Черкаської області від 10.10.2022 року вона отримує аліменти в розмірі 500 грн. щомісячно на свою користь з відповідача, на утримання дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Позивачка вважає даний розмір аліментів занадто незначним. Також стверджує, що на даний час відповідач має ІІІ групу інвалідності, яка дозволяє йому працевлаштуватися та отримувати дохід, крім пенсії по інвалідності. В судове засідання позивачка не з`явилася, однак її представник, адвокат Ткаченко О.М., подав суду заяву про слухання справи за їх відсутності та просить змінити спосіб стягнення аліментів та стягувати з відповідача на користь [PERSON] аліменти в розмірі 1/3 частини від доходу відповідача. \~ \~ \~ \~Відповідач в судове засідання не з`явився, про день та час слухання справи повідомлений належним чином, про причини неявки в судове засідання суд не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи чи розгляд справи за його відсутності суду не подавав. Ч. 3 ст. 211 ЦПК України передбачено, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Враховуючи дану норму закону, суд вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності позивачки та її представника. У відповідності до приписів ч.4 ст.223 ЦПК України, а також беручи до уваги згоду представника позивачки на розгляд справи за відсутності відповідача (заочний розгляд), суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи на підставі тих доказів, які є в матеріалах справи. Суд, оголосивши заяву представника позивачки, вивчивши матеріали справи в межах наданих доказів, приходить до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що згідно копії свідоцтв про народження [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , їх батьком є [PERSON] (а.с.6-7). Рішенням Тальнівського районного суду Черкаської області від 10.10.2022 року було розірвано шлюб між сторонами та стягнуто щомісяця аліменти в сумі 500 грн. з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання неповнолітних дітей [PERSON] , [INFO] та дочки [PERSON] , [INFO] (а.с.9-10). Згідно копії свідоцтва про шлюб [PERSON] 05.06.2024 року зареєструвала шлюб з [PERSON] , прізвище дружини після укладення шлюбу « [PERSON] ». Як вказує позивачка, на даний час отримуваний нею розмір аліментів не забезпечує мінімальних потреб для утримання дітей і є занадто малим. \~ \~ \~ \~Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів не може бути меншим, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (ч.2 ст.182 СК України). Відповідно до закону «Про Державний бюджет на 2025 рік»\~з 1 січня 2025 року для дітей віком від 6 до 18 років 3196 грн. Таким чином,\~мінімальний гарантований розмір аліментів у 2025 році для дітей віком від 6 до 18 років становить 1598\~грн (3196 грн х 50 %). \~ \~ \~ \~Отже, судом об`єктивно встановлено, що визначений рішенням Тальнівського районного суду Черкаської області від 10.10.2022 року розмір аліментів є меншим за мінімально можливий. Розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, згідно ч. 1\~ст. 192 СК України, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Судом об`єктивно встановлено, що відповідачеві згідно довідки МСЕК №015978 серї ЧЕР [PERSON] встановлена третя група інвалідності безтерміново. В даній довідці в графі висновок про умови і характер праці зазначено «Працепристосування» ( а.с.15). Відповідач отримує пенсію по інвалідності в розмірі 2361,00 грн., що зазначено в розрахунку заборгованості зі сплати аліментів ( а.с.16-17). Отже, згідно наданої довідки МСЕК відповідач має право і можливіть працевлаштуватися. З відкритих джерел, працепристосування це процес облаштування робочого місця відповідно до потреб працівника, зокрема особи з інвалідністю, для забезпечення безпечних та ефективних умов праці.\~Це може включати адаптацію робочого місця, зміну обсягу або характеру роботи, а також використання спеціального обладнання.\~ Суд зазначає, що відповідно до\~ст.27 Конвенції про права осіб з інвалідністю, держави-учасниці, які підписали зазначену конвенцію (дата підписання 13.12.2006 р., дата ратифікації 16.12.2009 року, дата набрання чинності для України 06.03.2010 року) визначили право осіб з інвалідністю на працю нарівні з іншими; воно включає право на отримання можливості заробляти собі на життя працею, яку особа з інвалідністю вільно вибрала чи на яку вона вільно погодилась, в умовах, коли ринок праці та виробниче середовище є відкритими, інклюзивними та доступними для осіб з інвалідністю. Згідно ч.ч.3-5 ст.18 Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні»: підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, зобов`язані виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування осіб з інвалідністю, у тому числі спеціальні робочі місця, створювати для таких осіб умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації і забезпечувати інші соціально-економічні гарантії, передбачені законодавством, надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування осіб з інвалідністю, у\~порядку,\~встановленому Кабінетом\~Міністрів України. Особам\~з інвалідністю,\~які не\~мають змоги\~працювати на\~підприємствах,\~в установах,\~організаціях,\~державна служба\~зайнятості сприяє\~у працевлаштуванні\~з умовою\~про виконання\~роботи вдома. Особи з інвалідністю можуть залучатися до оплачуваних громадських робіт за їх згодою. Тобто, об`єктивних перешкод, які б заважали [PERSON] працевлаштуватися і утримувати своїх дітей відповідно до визначеного законодавцем мінімуму судом не встановлено. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від\~20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За змістом\~ст. 180 СК України\~батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. При визначенні розміру аліментів суд, відповідно до\~ст. 182 СК України, враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів, відповідно до положень\~ст. 183 СК України\~визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини. Отримувати підвищений мінімальний розмір аліментів - це безумовне право, визначене законом, яке захищається в судовому порядку саме в інтересах дитини. За положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки). При розгляді позовів, заявлених з зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки стаття 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 "Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів", стаття 183 "Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини", стаття 184 "Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі") (постанова Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13). Отже, вимога одержувача аліментів про зміну способу їх стягнення може мати місце і внаслідок виникнення необхідності у збільшенні розміру аліментів. Водночас, правомірність такого способу захисту встановлюється судом з урахуванням фактичних обставин справи та залежить від наявності відповідних підстав, передбачених положеннями ст.ст.182 - 184, 192 СК України. Аналогічного висновку щодо застосування вказаних норм матеріального права дійшов Верховний Суд у постанові від 14 листопада 2018 року у справі № 372/2393/17. За таких обставин, суд приходить до висновку про обгрунтованість заявленого позову та необхідності його задоволення. Як роз`яснено у п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», у новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Визначення такого часу днем пред`явлення позову передбачено для аліментів, які присуджуються вперше (ч. 1 ст. 191 СК України). У всіх інших випадках, в тому числі у разі зміни як способу стягнення аліментів, так і розміру їх стягнення, стягнення аліментів відбувається за загальним правилом - з дня набрання рішенням законної сили. Також, з відповідача слід стягнути судовий збір на користь держави в сумі 1211 грн. 20коп. (ч.6 ст.141 ЦПК України).

Outcome: approved