Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-13 00:00:00

І. Стислий виклад позиції сторін. 07.08.2025 позивач [PERSON] звернулась до суду через свого представника [PERSON] з вказаним позовом до відповідача Софіївської селищної ради, в обґрунтування якого вказала, що [INFO] помер її чоловік [PERSON] , з яким вони проживали за адресою [ADDRESS] . 06 червня 2025 року з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно після померлого чоловіка вона звернулась до [PERSON] , приватного нотаріуса Криворізького районного нотаріального округу Дніпропетровської області на що отримала постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії - видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у зв`язку з тим, що відповідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно відсутня інформація про належність вищевказаного житлового будинку [PERSON] . В обґрунтування позовних вимог зазначає, що в житловому будинку за адресою [ADDRESS] вона з чоловіком проживала з червня 1985 року, придбали його по домашній угоді у [PERSON] , покойної доньки померлого власника [PERSON] . Стверджує, що після купівлі житлового будинку [ADDRESS] за заявою [PERSON] на засіданні загальних зборів колгоспників колгоспу ім. Жданова Софіїського району Дніпропетровської області від 08.07.1985 року було прийнято рішення про виділення земельної ділянки під город біля купленного житлового будинку [ADDRESS] розміром 0,15 га. 10 лютого 1986 року вона та чоловік [PERSON] зареєструвались за адресою [ADDRESS] , що підтверджується домовою книгою. Зазначає, що оселившись в будинок вона за власні кошти та власними силами з чоловіком зробили з ньому ремонт, відремонтували господарчі споруди В подальшому завели власне господарство, тримали корову, розводили птицю, вирощували продукти харчування на присадибній ділянці домоволодіння, сплачували земельний податок. В данному житловому будинку у неї з чоловіком виросли їхні діти: [PERSON] , 1977 року народження; доньки [PERSON] , 1979 року народження та [PERSON] , 1983 року народження. Звертає увагу суду, що з моменту її вселення в будинок і до теперішнього часу, крім неї цим будинком ніхто не користувався і вона є єдиною хто на цей час утримує домоволодіння та після смерті чоловіка позивачка продовжує проживати у вказаному будинку. Посилаючись на те, що позивачка [PERSON] відкрито, добросовісно та безперервно з 1985 року володіє вищевказаним житловим будинком, представник позивача просив суд визнати за нею право власності на цей будинок за набувальною давністю. ІІ. Заяви, клопотання, процесуальні дії у справі. 11.08.2025 за ухвалою судді провадження у цивільній справі було відкрито та призначено її до розгляду у порядку загального позовного провадження (а.с.87). Ухвалою суду від 17.09.2025 закрито підготовче провадження у справі та призначено до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні. В судовому засіданні позивачка та її представник [PERSON] заявлені вимоги підтримали і просили їх задовольнити. Відповідач Софіївська\~селищна\~рада\~Криворізького району\~Дніпропетровської\~області\~в судове\~засідання повноважного\~представника не\~направила,\~згідно поданої\~заяви проти\~позову не\~заперечують.\~Третя особа\~без\~самостійних\~вимог Софіївське відділення КП "Криворізьке районне бюро технічної інвентаризації" явку свого представника у судове засідання не забезпечила, будь-яких заяв чи клопотань на розгляд суду не надала. ІІІ. Встановлені судом фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що між [PERSON] та [PERSON] , 27.12.1975 був укладений шлюб, про що свідчить свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] від 28.12.1975 виданий Криничанським ВДРАЦС у Дніпропетровській області (а.с.10). \~ \~ \~ \~ [PERSON] [INFO] помер (а.с.9). На замовлення позивача було виготовлено технічний паспорт від 20.05.2025 та проведено оцінку майна на будинок за адресою [ADDRESS] , загальною площею 50,7 кв.м., житлова площа 37,0 кв.м., з господарськими будівлями та спорудами: сарай, площею 17,6 кв.м.; літня кухня, площею 12,7 кв.м.; вбиральня, площею 1,4 кв.м.; літній душ, площею 3,5 кв.м.; гараж, площею 12,2 кв.м.; водоколонка; криниця, площею 0,6 кв.м.; огорожа; замощення, вартістю, відповідно звіту про оцінку майна від 13 червня 2025 року, 275700,00 гривень (а.с.14-57). З Державних реєстрів речових прав, права власності на нерухоме майно, заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, реєстру іпотек вбачається, що право власності на цей житловий будинок станом на 24.06.2025 не зареєстровано, заборони відчуження відсутні (а.с. 13). Житловий будинок [ADDRESS] розташований на не приватизованій присадибній земельній ділянці розміром 0,15 га, що підтверджується випискою із протоколу №3 засідання загальних зборів колгоспників колгоспу ім. Жданова Софіївського району від 08.07.1985 року (а.с.58). \~ \~ \~ \~Відповідно свідоцтва про право особистої власності на забудову від 25.07.1965 р. грізо власності на житловий будинок [ADDRESS] зареєстровано за [PERSON] , який згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] помер [INFO] (а.с.61-63). \~ \~ \~ \~Крім того, як вбачається із витягів книг погосподарського обліку домогосподарства у вказаному житловому будинку з 1986 року проживала сім`я, яка складалась із п`яти осіб: голова сім`ї [PERSON] , дружина [PERSON] , син [PERSON] , 1977 року народження, донька [PERSON] , 1979 року народження та донька [PERSON] , 1983 року народження (а.с.60). \~ \~ \~ \~Також з матеріалів справи встановлено, що сім`я позивача, проживаючи у цьому будинку користувалася послугами газопостачання, водопостачання та водовідведення,користування електричною енергією, починаючи з 2001 року, про що свідчить відповідні абонентські книжки про обслуговування газового обладнання та приладів обліку, докази розрахунку за спожитий природний газ та відповідні договори (а.с.64-80). \~ \~ \~ \~Під час судового розгляду справи було також допитано свідка [PERSON] сусідки домоволодіння по [ADDRESS] , яка повідомила, що вона оселилася по сусідству, десь у вісімдесятих роках. На той час сім`я [PERSON] вже проживала у вищевказаному будинку. Позивачка та її чоловік постійно доглядали за цим будинком, як за власним, робили у ньому ремонт, підтримували порядок і чистоту на подвір`ї у саду, тримали підсобне господарство, поралися на городі. У цьому будинку вини виростили та виховали своїх троїх дітей. Після смерті чоловіка, [PERSON] і надалі залишилася проживати у цьому будинку та доглядати за ним. Їй відомо, що цей будинок родина [PERSON] придбали у [PERSON] , доньки покійного власника цього будинку [PERSON] . Ніколи не чула від місцевих мешканців села, що її сусіди [PERSON] проживали у цьому будинку не законно. Допитана під час судового розгляду свідок [PERSON] пояснила що вона сусідка сім`ї [PERSON] та проживає недалеко від домоволодіння по [ADDRESS] . Знає сім`ю давно, з [PERSON] разом працювали у колхозі ім.Жданова доярками. Їй відомо, що цей будинок родина [PERSON] придбали у [PERSON] , доньки покійного власника цього будинку [PERSON] в 1985 році, де живуть по даний час. Ніколи не чула, щоб були спори з приводу власності на цей будинок, всі сусіди вважали що власниками зазначеного будинку є сім`я [PERSON] . IV. Норми права, які застосовував суд, мотиви суду. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені у ч. 2 ст. 16 ЦК України, серед яких є визнання права. Спосіб захисту порушеного права має бути ефективним, тобто у повній мірі відновити порушене право особи, а тому в даному випадку обраний позивачем спосіб захисту відновить його порушене право на майно. Відповідно до ст. 41 Конституції України, ст. 321, 328 ЦК України, право власності є непорушним та набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст.\~316\~ЦК\~України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ч. 4, 3 та ч. 1 ст. 344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Якщо особа заволоділа майном на підставі договору з його власником, який після закінчення строку договору не пред`явив вимоги про його повернення, вона набуває право власності за набувальною давністю на нерухоме майно через п`ятнадцять, а на рухоме майно - через п`ять років з часу спливу позовної давності. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Велика Палата Верховного Суду 14 травня 2019 року у справі №910/17274/17 (провадження №12-291гс18) роз`яснила, що набуття права власності на річ за набувальною давністю- це такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника, воно ґрунтується не на попередній власності та відносинах правонаступництва. Велика Палата Верховного Суду наголосила на тому, що набуття права власності за набувальною давністю відповідно до ч. 1\~ст. 344 ЦК\~можливе лише за наявності усіх вказаних нижче умов у сукупності, а саме: - наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; - законність об`єкта володіння; - добросовісність заволодіння чужим майном; - відкритість володіння; безперервність володіння; - сплив установлених строків володіння; - відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю. Для окремих видів майна право власності за набувальною давністю виникає виключно на підставі рішення суду. При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна (заволодіння майном), тобто на той початковий момент, який включається в повний давнісний строк володіння майном, визначений законом. Володілець майна в момент заволодіння ним не знає (і не повинен знати) про неправомірність заволодіння майном. Водночас він повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього. Отже, йдеться про добросовісне, але неправомірне, в тому числі безтитульне, заволодіння майном особою, яка надалі претендуватиме на набуття цього майна у власність за набувальною давністю. Підставою добросовісного заволодіння майном не може бути, зокрема, будь-який договір, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність. Володіння майном за договором, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність, виключає можливість набуття майна у власність за набувальною давністю, адже у цьому разі володілець володіє майном не як власник. Таким чином, Велика Палата ВС дійшла висновку, що після заволодіння чужим майном подальше володіння особою таким майном має бути безтитульним, тобто таким фактичним володінням, яке не спирається на будь-яку правову підставу володіння чужим майном. Володіння майном на підставі певного юридичного титулу виключає застосування набувальної давності. Згідно з п. 8 Прикінцевих та\~перехідних\~положень\~ЦК України правила ст.\~344\~ЦК\~України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності ЦК України, тобто з 01.01.2001. Окрім того, викладена у ч.3 ст.\~397\~ЦК\~України презумпція добросовісності та правомірності фактичного володіння майном у комплексі з тими фактами, та протягом тривалого часу до позивача не пред`являлось будь-яких вимог про витребування вказаної будівлі та про оспорення правомірності і добросовісності володіння нею, з урахуванням визнання позову органом місцевого самоврядування (що вказує на те, що така нерухомість не набувала статусу безхазяйної речі згідно вимог ст. 335 ЦК України) - свідчить про добросовісність набуття позивачем чужого нерухомого майна - житлового будинку по [ADDRESS] . За змістом положень ч. 4\~ст. 206 ЦПК України\~у разі визнання відповідачем позову, суд лише за наявності законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. З наведених обставин суд вважає, що позивачка [PERSON] з 1985 року і до цього часу добросовісно, відкрито і безперервно, без будь-яких на то правових підстав володіє та користується вищевказаним житловим будинком, а тому поданий представником позивача позов про визнання за позивачкою права власності на цей будинок за набувальною давністю, ґрунтується на законі, обгрунтований поданими доказами та підлягає задоволенню. Вимогу про стягнення з відповідача судового збору, який позивачка понесла при зверненні до суду з цим позовом, остання не заявляла, а тому суд не вирішує питання про їх розподіл між сторонами.

Outcome: approved