Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-12 00:00:00

І. Зміст позовних вимог. У серпні 2025 року [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення аліментів на дитину, яку мотивує тим, що з відповідачем перебувала в зареєстрованому шлюбі, який був розірваний 27 березня 2017 року, мають сина [PERSON] , [INFO] , який проживає разом з нею та знаходиться на її утриманні. Відповідач добровільно допомоги на утримання сина не надає. Вона не працює, перебуває в декретній відпустці по догляду за другою дитиною, у зв`язку з чим їй важко без допомоги утримувати сина. Позивач просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі заяви до суду і до досягнення дитиною повноліття. ІІ. Заяви, клопотання та інші процесуальні рішення у справі. Ухвалою Менського районного суду Чернігівської області від 21 серпня 2025 року відкрито провадження у справі за вказаною позовною заявою та призначено до розгляду в спрощеному позовному провадженні на 15 вересня 2025 року. Ухвалою Менського районного суду від 15 вересня 2025 року за клопотанням позивача судовий розгляд справи відкладено на 13 жовтня 2025 року. Від представника\~відповідача [PERSON] \~ [PERSON] \~до суду\~надійшов відзив\~на позовну\~заяву,\~в якому\~викладені доводи\~позивача про\~те,\~що відповідач\~не надає\~матеріальної допомоги\~на утримання\~сина вважає\~такими,\~що не\~відповідають дійсності\~та є\~безпідставними,\~зазначає,\~що відповідач\~ кожного\~місяця перераховував\~на рахунок\~позивача кошти\~на утримання\~сина [PERSON] ,\~крім того,\~він (відповідач)\~добровільно подарував\~ сину\~квартиру,\~де останній\~ проживає\~разом з\~позивачем на\~даний час.\~Відповідач не\~відмовляється надавати\~допомогу своєму\~сину,\~однак,\~посилаючись на\~положення ст.193\~СК України,\~вважає за\~доцільне аліменти в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, стягувати з нього на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України. Позивачем подано суду відповідь на відзив, в якій вона наголошує на тому, що дарування відповідачем квартири їх спільному сину [PERSON] не є виконанням обов`язку батька щодо місячного утримання дитини, а є одноразовою дією, яка не покриває поточних витрат на забезпечення життя, розвитку дитини, його лікування. Зарахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні банку, на якому наполягає відповідач, є недоцільним, оскільки такий порядок не відповідає інтересам дитини, крім того, поточні потреби дитини є щомісячними та постійними, що потребує регулярного та безперешкодного доступу до коштів, а у разі зарахування аліментів на особистий рахунок дитини призведе до ускладнення їх оперативного використання для задоволення щоденних потреб дитини. ІІІ. Позиції учасників судового провадження. Позивач [PERSON] у судовому засіданні підтримала позовні вимоги, просила їх задовольнити, посилаючись на доводи викладені у відповіді на відзив на позовну заяву, також зазначила, що під час перебування у шлюбі з відповідачем вони придбали квартиру, яка належала їм на праві спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу, з метою не проводити поділ спільного майна в судовому порядку, подарували свої частки у спірній квартирі малолітньому сину [PERSON] . Відповідач не заперечувала, що відповідач надає матеріальну допомогу на утримання сина, проте розмір грошових переказів визначає сам відповідач, яких недостатньо. Відповідач та його представник, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилися, у відзиів просили розглянути справу без їх участі. ІV. Фактичні обставини встановлені судом. Як вбачається з матеріалів справи, сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 04 листопада 2011 року, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб. Від шлюбу мають малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження. Рішенням Менського районного суду Чернігівської області від 27 березня 2017 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. 15 червня 2024 року [PERSON] зареєструвала шлюб з [PERSON] , після реєстрації шлюбу позивач змінила своєї прізвище на [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про шлюб. [PERSON] не оспорюється той факт, що малолітній [PERSON] проживає разом з позивачем. Відповідач визнає свій обов`язок брати участь в утриманні малолітнього сина [PERSON] , однак не погоджується із способом стягнення аліментів, вважаючи, за доцільним проводити стягнення з нього аліментів на особистий рахунок малолітнього [PERSON] , відкритого у відділенні Державного ощадного банку України. На обґрунтування викладених у відзиві пояснень відповідачем надано суду виписку з його особистого рахунку, відкритого в АТ КБ «ПриватБанк», з якої вбачається, що з грудня 2022 року по серпень 2025 року він перераховував на ім`я позивача грошові кошти в розмірі від 1050 грн до 7035,18 грн; копію договору дарування квартири від 26 квітня 2017 року, посвідченого приватним нотаріусом Менського районного нотаріального округу Новик В.П., відповідно до якого [PERSON] , за згодою колишньої дружини [PERSON] , передав у власність [PERSON] , [INFO] , квартиру [ADDRESS] . Вказані факти не заперечуються позивачем у справі. V. Норми права, які підлягають застосуванню та мотиви суду, щодо оцінки аргументів наведених учасниками справи. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 18 Конвенції про захист прав дитини, суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до закону батьки зобов`язані утримувати своїх дітей незалежно від того, перебувають вони в шлюбі чи шлюб між ними розірвано. Обов`язок батьків утримувати своїх дітей є безумовним і не залежить від того, чи є батьки працездатними й чи є в них кошти, достатні для надання утримання, зазначене лише враховується судом при визначенні розміру стягуваних аліментів. Розмір призначених аліментів має бути виправданий дійсними потребами та з урахуванням матеріального становища сторін, має виходити з фактичних обставин справи та мети зобов`язання щодо утримання. Відповідно до ст. 182 Сімейного Кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. За змістом зазначених норм права будь-які витрати на утримання дітей мають визначатись за домовленістю між батьками або за рішенням суду. При цьому слід враховувати, що у разі спору суд має визначати не лише сам факт стягнення витрат, а також їх розмір. Отже, спір щодо витрат на утримання дитини може містить незгоду між батьками, як щодо самого факту сплати аліментів так і щодо розміру аліментів, які сплачуються добровільно. Факт відсутності у батька або матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не фігурує в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розмірів аліментів. Ця обставина не звільняє батьків від обов`язку по утриманню дитини. Відповідно до положень частини 3 статті 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, може бути змінений за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідно до частини другої статті 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Цивільне судочинство ґрунтується на принципах, вказаних у ч. 3 ст. 2 ЦПК України, зокрема, на принципах змагальності і диспозитивності сторін. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим кодексом. Згідно із ч.1ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За правилами ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Відповідно до\~положень ч.1,\~2\~статті 179\~СК України аліменти,\~одержані на\~дитину,\~є власністю\~дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини . Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання. Судом встановлено, що малолітній [PERSON] проживає разом зі своєю матір`ю [PERSON] .. Між сторонами у справі не досягнуто згоди щодо розміру аліментів на утримання сина [PERSON] , у зв`язку з чим позивач звернулася до суду з відповідною позовною заявою, що відповідає положенням сімейного законодавства. Доводи відповідача з приводу того, що він бере участь в утриманні сина, подарував йому квартиру, з грудня 2022 року по серпень 2025 року здійснював перерахування коштів позивачу на утримання сина, є слушними, підтверджуються матеріалами справи та не заперечуються позивачем. Разом з тим, слід зазначити про те, що дарування квартири було здійснено відповідачем на користь малолітнього сина добровільно, між учасниками справи договір про сплату аліментів на дитину не укладався, вказана квартира була подарована, а не передана в рахунок сплати аліментів. Добровільне перерахування коштів відповідачем на ім`я позивача на утримання сина не позбавляє позивача в майбутньому звернутися до суду про стягнення аліментів на дитину. Твердження відповідача про необхідність стягнення аліментів на особистий рахунок дитини, відкритий у відділенні банку, відповідно до положень ст.193 СК України, є такими, що не узгоджується з вказаною нормою закону, оскільки положення ст.193 СК України стосуються стягнення аліментів та інших коштів на дитину, яка перебуває у закладі охорони здоров`я, навчальному або іншому закладі. Враховуючи, що обов`язок утримувати батьками своїх неповнолітніх дітей є безумовним, в судовому засіданні встановлено, що малолітній [PERSON] проживає разом з позивачем, відповідач визнає позов в частині стягнення аліментів у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), відомості про стан здоров`я, майновий стан, перебування на утриманні інших членів сім`ї, а також доказів, які мають істотне значення при визначенні розміру аліментів, в розумінні ст.182 СК України, відповідачем в судовому засіданні не надано, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та задоволення позову в повному обсязі. Пунктом 1 частини першої ст. 430 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що рішення про стягнення аліментів підлягає негайному виконанню у межах суми платежу за один місяць. Враховуючи положення п.п.1 п.1 ч.2 ст.4, п.3 ч.1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір», статей 133, 141 ЦПК України, суд дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь держави судового збору в розмірі 1211,20 грн.

Outcome: approved