Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-09 00:00:00

30.07.2025 року [PERSON] звернулася до суду з наданим позовом, мотивуючи тим, що вони з відповідачем перебували у зареєстрованому шлюбі, який згодом було розірвано на підставі рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 30.05.2016 року (справа № 484/1513/16-ц). Від шлюбу вони мають спільну дитину сина [PERSON] , [INFO] . Ухвалою суду від 27.07.2016 року (справа № 484/2024/16-ц) затверджено мирову угоду про встановлення способу участі батька у спілкуванні та вихованні дитини, в якій встановлено за добровільною згодою сторін розмір добровільної матеріальної допомоги з боку [PERSON] на утримання дитини (аліментів) в сумі 1 500 грн. щомісячно, які будуть сплачуватись [PERSON] на користь [PERSON] до 20-го числа кожного місяця до досягнення дитиною повноліття. Однак наразі розмір коштів, які надає відповідач на утримання дитини, є недостатнім для належного утримання дитини, не відповідає вимогам розумності та інтересам дитини. Тобто дитина потребує значно більшої суми коштів на своє утримання. Відповідач є здоровою працездатною особою, має можливість виконувати обов`язок по утриманню дитини та сплачувати аліменти в частині від заробітку, інших утриманців відповідач не має. За таких обставин просить змінити спосіб стягнення аліментів з твердої грошової суми в 1 500 грн. на 1/4 частину з усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою від 31.07.2025 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та вирішено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Сторонам роз`яснено порядок розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження; подання відзиву, відповіді на відзив, заперечень, клопотань і доказів. 27.08.2025 року відповідач надав до суду відзив на позовну заяву, в якій зазначив, що позов не визнає посилаючись на те, що в позовній заяві позивачка не вказала інших умов мирової угоди з приводу того, що дитина фактично половину місяця проживає з ним, а іншу половину місяця з позивачкою. Тобто він, сплачуючи аліменти на утримання дитини на користь позивачки, також утримує дитину під час його проживання з ним. Крім того, лише він купує для дитини необхідні речі, а саме: одяг, взуття, шкільне приладдя, сплачує щомісячно 2 400 грн. за додаткові заняття з репетитором англійської мови, поповнює рахунок мобільного телефону сина на суму 120 грн., оплачує послуги перукаря в сумі 500 грн., а також оплачував медичне обстеження у виді аналізів на суму 2 266 грн. та відпочинок під час літніх канікул. Вважає, що він додатково витрачає на дитину немалі кошти, крім сплати аліментів. Зазначає, що сплачувати щомісячно аліменти в розмірі 1/4 частини свого доходу він не може, оскільки не має стабільного доходу, так як є фізичною особою-підприємцем. Відповідно до податкової декларації його дохід в 2024 році складав 20 981 грн., відповідно в місяць його дохід становить приблизно 1 781 грн. Його дохід нестійкий, можуть бути місяці і взагалі без доходу. Стверджує, що в цьому році у зв`язку з погіршенням ринку послуг дохід взагалі низький та нестійкий. Відповідно до законодавства розмір аліментів не може бути меншим, ніж 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. В 2025 році розмір прожиткового мінімуму для дитини від 6 до 18 років складає 3 196 грн. Відповідно 50% від цієї суми це 1 598 грн., яку він фактично і сплачує відповідачці. На підтвердження своєї позиції надав відповідні докази. Ухвалою суду від 28.08.2025 року в задоволенні клопотання відповідача про перехід до розгляду справи в порядку загального позовного провадження відмовлено. 19.09.2025 року позивачка надала до суду відповідь на відзив, в якій позов підтримала, мотивуючи тим, що спосіб стягнення аліментів, визначений домовленістю, змінюється рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Також одержувач аліментів має перевагу в обранні способу стягнення аліментів в частці від доходу або у твердій грошовій сумі. Право вимагати зміни розміру аліментів шляхом зміни способу їх присудження не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин зазначених у ст.ст. 182-184 СК України, яка передбачає право одержувача аліментів змінити спосіб стягнення аліментів. Зазначила, що в разі, якщо відповідач є ФОП на єдиному податку, то розмір аліментів розраховується із середнього заробітку в регіоні, а не з його доходів (ч.2 ст. 195 СК України постанова КЦС ВС від 14.04.2021 року у справі № 759/1727/16). Щодо додаткових витрат, які несе відповідач, крім аліментів, вона зазначила, що це його право як батька забезпечувати свою дитину для її гармонійного розвитку. Вона також систематично несе витрати на придбання одягу для дитини, організовує туристичні, пізнавальні поїздки по Україні, відпочинок, оплачує лікування, спортивні секції з карате та веслування на байдарках. Зазначила, що вона є особою з інвалідністю ІІІ групи, тому її можливості обмежені. Крім того, додала, що відповідач дозволяє надягати сину одяг, який той йому купив, лише тоді коли син його відвідує за місцем проживання, коли дитина йде до свого місця проживання одяг залишає в батька. На підтвердження своєї позиції надала відповідні докази. 06.10.2025 року відповідач надав до суду заперечення проти відповіді на відзив (пояснення), в якій зазначив, що саме батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, тобто його обов`язки, як батька та позивачки, як матері є рівними. Він і позивачка в міру своїх сил та можливостей повинні забезпечувати дитину в матеріальному плані, лікувати в разі необхідності та організовувати туристичні мандрівки, що вони і роблять, адже він надав докази забезпечення ним літнього відпочинку дитини, придбання одягу, оплати надання мобільних послуг. Зазначив, що позивачка офіційно працює, має стабільну заробітну платню, отримує пенсію і надає послуги медичної сестри зі встановлення крапельниць та уколів та навіть розповідала йому, що вже назбирала гроші на квартиру. Тобто наявність інвалідності не перешкоджає позивачці вести активне життя. Твердження позивачки про оплату нею занять сина в спортивних секціях жодним чином не підтверджено. Дійсно син відвідував ці секції, але два роки назад, до того ж секція веслування на байдарках була безкоштовною, а секція з карате, де син займався три місяці, оплачувалася ними в рівних частках. Просив також звернути увагу на додані до її пояснень докази, а саме те, що квитанції на придбання одягу та інших товарів дублюються, до пояснень надані проїзні документі і на саму позивачку. Щодо зазначеного позивачкою про одяг пояснив, що це не відповідає дійсності, оскільки в дитини є домашній одяг і коли він знаходиться в нього дома, то носить його, але він ніколи не змушував дитину залишати одяг, який той для нього придбав. На доданих позивачкою фотографіях з мандрівок син знаходиться в одязі, який він йому придбав. На даний час дитина більше часу проводить в його сім`ї і не хоче йти до місця, де проживає з матір`ю. Вважає, що найближчим часом йому потрібно визначити місце проживання дитини з ним, про що він має намір подати відповідну заяву. Сторони належним чином повідомлені про розгляд справи. Сторонами не подано інших заяв по суті справи, а також будь-яких інших заяв, клопотань тощо. Вирішуючи надану справу у порядку спрощеного позовного провадження без участі сторін за наявними у справі доказами, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що відповідно до копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 19.03.2013 року Відділом ДРАЦС по місту Первомайську реєстраційної служби Первомайського міськрайонного управління юстиції у Миколаївській області, батьками [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] (батько) та [PERSON] (мати) (а.с.8). Рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 30.05.2016 року, яке набрало законної сили 10.06.2016 року, у справі № 484/1513/16-ц шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Після розірвання шлюбу [PERSON] залишено шлюбне прізвище (а.с.9). Відповідач на підставі ухвали Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 27.07.2016 року, яка набрала законної сили 02.08.2016 року, у справі № 484/2024/16-ц має обов`язок щодо сплати аліментів на користь позивачки на утримання сина [PERSON] , [INFO] , в сумі 1 500 грн. щомісячно до 20-го числа кожного місяця до досягнення дитиною повноліття (а.с.10-11). Позивачка разом з дитиною [PERSON] зареєстровані та проживають за однією адресою: [ADDRESS] , що підтверджується довідкою про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб від 25.07.2025 року, відміткою про реєстрацію місця проживання у паспорті позивачки та витягом з реєстру територіальної громади від 25.07.2025 року (а.с.5-7). За таких обставин матеріалами справи підтверджено, що обоє батьків утримують сина [PERSON] , вони купують йому одяг та інші речі, необхідні для проживання, розвитку і навчання дитини, організовують та оплачують дозвілля, спортивні секції, відпочинок, обстежують його здоров`я та лікують сина в разі необхідності. Ухвалою суду від 27.07.2016 року у справі № 484/2024/16-ц, зокрема, було затверджено мирову угоду, укладену між [PERSON] та [PERSON] на наступних умовах: за попередньою добровільною згодою сторонами визначено, що [PERSON] має право на спілкування з дитиною шляхом перебування дитини за місцем проживання [PERSON] щотижня в період з 20:00 четверга по 20:00 суботи та в один із днів неділі, коли [PERSON] знаходиться на чергуванні згідно графіка роботи. Сторони домовилися, що щонайменш дві суботи на місяць дитина перебуває з однією із сторін. І, у разі, коли дитина перебуває разом із [PERSON] у суботу, то [PERSON] обирає інший день згідно графіка чергування [PERSON] , коли та на роботі; сторони домовились, що [PERSON] має право спілкуватися з дитиною шляхом перебування дитини разом із [PERSON] два рази на рік терміном по тижню для можливості оздоровлення дитини у санаторно-курортних та інших закладах по всій території України без виключення; встановлено право [PERSON] за письмовою згодою із [PERSON] на обрання для дитини іншого дошкільного виховного закладу (відмінного від існуючого), який буде більш прийнятний для відвідування дитиною з огляду на вищий рівень послуг для забезпечення раціонального та всебічного виховання дитини у дошкільному виховному закладі, в тому числі у закладі приватного спрямування. У разі відсутності домовленості, сторони залишають за собою право самостійно вирішувати ці питання у дні, визначені у п. 1 цієї мирової угоди; виїзд дитини за кордон України без попередньої домовленості та згоди між сторонами забороняється; сторони домовились, що дитина проживає разом із матір`ю за адресою: [ADDRESS] . Зміна місця проживання дитини відбувається за згодою сторін; у разі виїзду дитини за межі м. Первомайська Миколаївської області, з підстав, визначених у п.п. 1 2 цієї мирової угоди, сторони письмово повідомляють одна одну з вказівкою місця перебування дитини та засобів зв`язку; відповідальність за дитину покладається на того з батьків, з ким вона перебуває; психологічний тиск на дитину з метою протистояння сторін чи налаштування дитини проти однієї із сторін забороняється; відповідальність за порушення визначених умов мирової угоди покладається на сторони згідно законодавства України. Тож згідно визначеного ухвалою суду від 27.06.2016 року сторони домовилися про те, що дитина проживає разом із матір`ю, при цьому батько має право на спілкування з сином шляхом перебування дитини за місцем проживання батька щотижня в період з 20:00 четверга по 20:00 суботи та в один із днів неділі, коли мати знаходиться на чергуванні згідно графіка роботи, а також два рази на рік терміном по тижню для можливості оздоровлення дитини у санаторно-курортних та інших закладах по всій території України. Стаття 192 СК України\~визначає можливість зміни раніше визначеного на підставі рішення суду розміру аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я платника або одержувача аліментів та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Сімейний кодекс України\~передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження. Частиною третьою\~статті 181 СК України\~передбачено, що спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. З огляду на відсутність заборони на законодавчому рівні змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх стягнення, зміна розміру аліментів може відбуватись у виді зміни способу їх стягнення. Право вимагати зміни розміру аліментів шляхом зміни способу стягнення аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу стягнення аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин не може обмежуватися разовим її здійсненням. При цьому підстави визначення розміру аліментів у частках до заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень\~статті 182 СК України, так і положень статей\~183,\~184 СК України. Отже способом стягнення аліментів може бути їх присудження у частці від доходу батька або у твердій грошовій сумі. За відсутності домовленості кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються за рішенням суду у частці від доходу матері, батька або у твердій грошовій сумі (ч.3\~ст. 181 СК України). Позивачка просить змінити спосіб стягнення аліментів, стягнувши з відповідача на її користь\~аліменти на утримання сина в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. За відсутності імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження суд вбачає підстави для визначення розміру аліментів у частці від доходу платника аліментів. Відповідно до ч.1 та ч. 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХП (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності Україною 27 вересня 1991 року, держави-учасники визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини, в межах своїх здібностей і фінансових можливостей. Верховний Суд у постанові від 11 березня 2020 року у справі № 759/10277/18 року виклав висновок, який зводиться до того, що інтереси дитини превалюють над майновим становищем платника аліментів. Відповідно до частини другої\~ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до\~ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства"\~кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці, як то визначено\~ст. 12 Закону України "Про охорону дитинства". Розмір аліментів з урахуванням\~статті 48 Конституції України\~має забезпечувати такий достаток, який би забезпечив покриття поточних основоположних життєвих потреб. Відповідно до\~ст. 141 СК України\~мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до статей\~150,\~180 СК України\~батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття. Відповідно до положень\~ст. 181 СК України\~способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. За таких обставин суд, діючи в найкращих інтересах дитини, повинен забезпечити достатнє гарантоване матеріальне утримання дитини, яке не залежатиме від згоди та бажання батька. Розмір аліментів, який був встановлений раніше за рішенням суду наразі є очевидно недостатнім для нормального життя та розвитку дитини. З урахуванням збільшення розміру прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку з 2016 до 2025 років, швидких темпів зростання цін, визначений судом розмір аліментів не відповідає життєвим потребам дитини у харчуванні, навчанні, одязі, забезпеченні її розвитку та відпочинку тощо. Розмір аліментів у частці від доходу платника аліментів у розмірі 1/4 частини є тим мінімумом, який батько в силу свого батьківського обов`язку за законом повинен сплачувати сину, і який не призведе до порушення прав та інтересів відповідача. Такий розмір аліментів, на думку суду, є розумним та співмірним з мінімальним розміром аліментів, що визначений законом та слугуватиме якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Суд вважає, що з урахуванням положень\~ст. 182 СК України\~мінімально визначений розмір аліментів на одну дитину має становити 1/4 частину з усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що може бути більшим, ніж встановлена тверда грошова сума за існуючим судовим рішенням. При визначенні розміру аліментів згідно до\~ст. 182 СК України\~суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини і платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей та непрацездатних осіб, а також інші обставини, що мають істотне значення. Відповідач є здоровою, працездатною особою, він не надав суду заперечень щодо неможливості сплати аліментів в частці від свого доходу в розмірі, про який просить позивачка, доказів щодо скрутного матеріального становища чи незадовільного стану здоров`я, які б унеможливлювали сплату ним аліментів на утримання дитини. Також, враховуючи докази, які надав відповідач на підтвердження добровільного матеріального утримання сина, крім визначеного судом розміру аліментів в сумі 1\~500 грн. щомісячно, свідчать про те, що його дохід в рік перевищує зазначену ним суму в 20\~981 грн. Суд наголошує, що обов`язок утримувати спільного сина є рівною мірою обох батьків. При цьому суд враховує, що виховання дитини одним із батьків, коли інший проживає окремо, створює додаткове навантаження на того з батьків, з ким більшість часу проживає дитина, у зв`язку з чим з`являється певний дисбаланс між зусиллями, які мають прикладати обоє з батьків для розвитку дитини таким чином, що тягар здебільшого лягає лише на одного, в даному випадку на мати. Враховуючи наведене з метою забезпечення умов життя, достатніх для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку дитини, необхідно змінити спосіб стягуваних з [PERSON] аліментів з твердої грошової суми в 1 500 грн. на 1/4 частину з усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. З урахуванням\~постанови Пленуму Верховного суду України № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів»\~аліменти у новому розмірі необхідно стягувати з відповідача, починаючи з дня набрання рішенням законної сили. За таких обставин позов підлягає задоволенню, а виконавчий лист, виданий на підставі ухвали Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 27.07.2016 року у справі № 484/2024/16-ц про стягнення з [PERSON] аліментів на утримання сина [PERSON] на користь [PERSON] в сумі 1 500 грн., слід визнати таким, що не підлягає виконанню. На підставі\~ст. 141 ЦПК України\~з відповідача в дохід держави слід стягнути судовий збір, оскільки позивачка звільнена від сплати судового збору на підставі п.3 ч.1\~ст. 5 Закону України «Про судовий збір».

Outcome: approved