Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-19 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до Коростенської міської державної нотаріальної контори про звільнення майна з арешту шляхом зняття заборони на 1/3 частку квартири [ADDRESS] . На обгрунтування позовних вимог зазначає, що є власницею 1/3 частки квартири [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право на спадщину після смерті чоловіка [PERSON] , 1963 року народження, який помер [INFO] . На час оформлення спадщини, а саме на 24.01.22 ніяких заборон щодо майна [PERSON] не існувало. У березні місяці 2025 року вона вирішила скористатись своїм правом розпорядження даним майном, а саме подарувати вказану 1/3 частки квартири іншому співвласнику цієї квартири, який володіє 2/3 частки квартири [ADDRESS] . При зверненні до приватного нотаріуса їй було роз`яснено про неможливість посвідчення угоди з тих підстав, що за 1/3 часткою квартири [ADDRESS] наявна заборона, вчинена Коростенського міською державною нотаріальною конторою, на підставі: - постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження АА №948473 від 12.03.2008 року відділу ДВС Коростенського міськрайонного управління юстиції, з оригіналу АА № 013996; - постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження № Б/Н від 26.12.2009 року відділу ДВС Коростенського міськрайонного управління юстиції; - постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження № Б/Н від 15.01.2010 року відділу ДВС Коростенського міськрайонного управління юстиції. У зв`язку з наявністю заборони на відчуження листом № 23.9-18/19310 від 13.03.25 їй було відмовлено у знятті арештів на майно. Також зазначила, що вона особисто не має боргів, що стверджується довідкою, виданою Коростенським міськрайонним відділом державної виконавчої служби, оскільки повністю виконала свої зобов`язання за кредитним договором в 2011 році, іпотека припинилась в 2011 році, а тому заборона на відчуження майна підлягає скасуванню. Наявність даної заборони обмежує її права щодо вільного володіння, користування, розпорядження особисто належним їй майном. Як на обставини, що позивач повністю виконала зобов`язання перед банком, а також що в даний час відсутні підстави для продовження обтяжень посилається на рішення Коростенського міськрайонного суду від 14 вересня 2021 року, яке набрало чинності ( справа № 279/3127/21). Відповідачем по даній справі є Коростенська міська державна нотаріальна контора. Ухвалою Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 09.07.2025 року відкрито провадження у цивільній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, роз`яснено сторонам право на подання суду заяв по суті. Відповідач належним чином повідомлявся про розгляд справи, шляхом направлення копії ухвали про відкриття провадження у справі за місцем реєстрації, а також направленням документів до електронного кабінету в ЄСІТС. У встановлений судом строк правом подачі відзиву на позов відповідач не скористався, будь яких заяв, клопотань, що стосуються розгляду справи до суду не подав. Заперечення проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до суду не надходили. Відповідно до ч.8 ст.178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи. Розгляд справи проведено у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, у відповідності із ч. 5,8 ст. 279 ЦПК України за наявними у справі матеріалами. Зважаючи на те, що справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність та достатність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, суд дійшов до наступного висновку. Судом встановлено, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданного приватним нотаріусом Коростенського РНО Івчуком С.С. 24.01.2022 року, [PERSON] набула право власності на 1/3 частки квартири [ADDRESS] , яке належало її покійному чоловікові [PERSON] , 1963 р.н, який помер [INFO] . Право власності зареєстровано в державному реєстрі прав на нерухоме майно 24.01.2022 року за № 46325453, що підтверджено витягом з Державного реєстру прав на нерухоме майно від 25.01.2022 року. Відповідно до Інформації з Державного реєстру речового права на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 15.02.2025 року, 1/3 частини квартири [ADDRESS] на ім`я власника [PERSON] має заборону відчуження за типом обтяження: арешт нерухомого майна, № запису 6895732, зареєстрованого 28.03.2008 реєстратором Коростенська міська державна нотаріальна контора на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження АА № 94847, 12.03.2008, відділ ДВС Коростенського МУЮ з оригіналу АА № 013996. Листом № 23.9-18/19310 від 13.03.2025 року Коростенський відділ державної виконавчої служби у Коростенському районі Житомирської області повідомляє, що згідно Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна за боржником [PERSON] зареєстровано 3 обтяження за типом: арешт нерухомого майна: - № 6895732 на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження АА № 948473 від 12.03.2008, що видав Відділ ДВС Коростенського МРУЮ; - № 9389397 на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження № б/н від 26.12.2009, що видав Відділ ДВС Коростенського МРУЮ; - №9423116 на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження № б/н від 15.01.2010, що видав Відділ ДВС Коростенського МРУЮ. Окрім того, згідно Державного реєстру речових прав також наявне обтяження №50620665 па підставі ухвали Корольовсього районного суду м.Житомира №296/3987/23 від 03.05.2023. Враховуючи вищевикладене довідка про відсутність арешту на майно [PERSON] не може бути видана. Судом у порядку ст.4 Закону України «Про доступ до судових рішень» перевірено інформацію позивача щодо судового рішення у справі № 279/3127/21 від 14.09.2021 року та встановлено, що сторонами у справі є інші особи, об`єкт обтяження є відмінним від об`єкта нерухомості, що є предметом спору у даній справі, отже, суд відхиляє посилання позивача на вказане рішення як доказ у цій справі. Надаючи оцінку дослідженим у цій справі доказам та фактичним обставинам суд виходить з такого. Відповідно до статті 48 ЦПК України сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава. Основною ознакою сторін цивільного процесу є їхня матеріальна і процесуальна заінтересованість у справі. Саме сторони є суб`єктами правовідношення, з приводу якого виник спір. Отже, не можна покладати на третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, будь-які матеріально-правові обов`язки, а також установлювати чи захищати їх права, тобто постановити рішення або ухвалу суду про права чи обов`язки цих третіх осіб. Такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 25 червня 2019 року у справі № 910/17792/17. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі (частина друга статті 51 ЦПК України). Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Визначення відповідачів, предмета і підстав спору є правом позивача, водночас встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи: суд за клопотанням позивача, не припиняючи розгляду справи, замінює первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов пред`явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучає до участі у справі іншу особу як співвідповідача (висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц). Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05 травня 2020 року у справі № 554/8004/16 (провадження 14-431цс19) зробила висновок «що спори, пов`язані з належністю майна, на яке накладений арешт, відповідно до статей 15 і 16 ЦПК України у редакції, що була чинною 15 грудня 2017 року, суди розглядають у порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо існує спір щодо визнання права власності на майно та однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства. У разі якщо опис та арешт майна проводився державним виконавцем, скарга сторони виконавчого провадження розглядається в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України у вказаній редакції. Інші особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно та про зняття з нього арешту. Особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Відповідачем у справах за позовами про звільнення майна з-під арешту є боржник або особа, в інтересах якої накладено арешт на майно у виконавчих провадженнях, оскільки задоволення такого позову може безпосередньо вплинути на права та законні інтереси сторін спірних правовідносин щодо такого майна». У Постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 листопада 2019 року у справі №905/386/18 (провадження № 12-85гс19) зазначено, що відповідачем у справах за позовами про звільнення з-під арешту майна є боржник або особа, в інтересах якої накладено арешт на майно у виконавчих провадженнях, оскільки задоволення такого позову може безпосередньо вплинути на права та законні інтереси сторін спірних відносин щодо такого майна. Особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту (частина перша статті 59 Закону України «Про виконавче провадження»). Предметом спору в цій справі є звільнення з-під арешту 1/3 частини квартири [ADDRESS] , право на яке набуте позивачкою у порядку спадкування за законом після смерті її чоловіка. [PERSON] пред`явила позовні вимоги до Коростенської міської державної нотаріальної контори, яка не є ні боржником, ні особою, в інтересах якої накладено арешт на спірне нерухоме майно. При цьому, законодавець чітко встановлює, що відповідачем у данній категорії цивільних справ є саме стягувач чи боржник, оскільки в такому випадку суд може пересвідчитися чи не призведе ухвалення позитивного рішення про скасування арешту майна до порушення прав цих осіб, оскільки скасування арешту може призвести до відчуження цього майна, за рахунок якого в подальшому стягувач міг би реалізувати своє право на стягнення відповідної заборгованості. Однак стягувачі, в інтересах яких був накладений арешт на частку квартири за постановами про арешт майна у виконавчих провадженнях, як відповідачі залучені не були. Клопотань про заміну первісного відповідача належним відповідачем чи про залучення до участі у справі іншої особи як співвідповідача позивачка не заявляла. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача (пункт 40 постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц). Враховуючи викладене вище суд дійшов висновку, що у задоволенні позову слід відмовити, оскільки позов пред`явлений до неналежного відповідача. Відповідно до ст.141 ЦПК України у разі відмови у задоволенні позову судові витрати покладаються на позивача.

Outcome: dismissed