Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-19 00:00:00

30 липня 2025 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовні вимоги мотивує тим, що 15.04.2021 року між [PERSON] та ТОВ "Мілоан" було укладено договір про споживчий кредит № 3770023. Відповідно до умов договору товариство надало відповідачу фінансовий кредит в розмірі 10 000 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а відповідач зобов`язалася повернути кредит, сплатити комісію та відсотки за користування кредитом в порядку та на умовах, визначених цим договором. Товариство свої зобов`язання за кредитним договором виконало в повному обсязі, а саме надало відповідачу грошові кошти в обсязі та у строк визначеними умовами кредитного договору, а відповідач умов кредитного договору не виконала. Зазначає, що 23 липня 2021 року ТОВ «Мілоан» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» уклали Договір відступлення прав вимоги № 74-МЛ, за яким ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» набуло статусу нового кредитора та отримало право грошової вимоги щодо боржників, включно і до [PERSON] за кредитним договором № 3770023 від 15 квітня 2021 року. Покликається на те, що у зв`язку з порушенням [PERSON] зобов`язань за кредитним договором у неї виникла заборгованість у розмірі 44750 грн, з яких: 10000 грн - заборгованість за тілом кредиту та 33750 грн - заборгованість за відсотками, 1000 грн - заборгованість за комісією. Цю заборгованість відповідач не погасила ні первісному, ні новому кредитору. Зазначає, що для добровільного врегулювання спору на поштову адресу відповідача була направлена претензія про погашення заборгованості. З врахуванням вищенаведеного, просить стягнути з [PERSON] на користь ТОВ "Фінансова компанія "Кредит-Капітал" заборгованість за договором про споживчий кредит № 3770023 від 15 квітня 2021 року у розмірі 44750 грн та понесені судові витрати. Ухвалою судді Локачинського районного суду Волинської області від 01 серпня 2025 року відкрито провадження у даній справі та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 25.08.2025 року до суду від представника [PERSON] - [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву про стягнення заборгованості за кредитним договором, згідно з яким відповідач позовні вимоги не визнає та в їх задоволенні просить відмовити. Відзив мотивує таким. Зазначає, що додані до позовної заяви копії договору про споживчий кредит № 3770023 від 15.04.2021 року, графіку платежів Додаток № 1 до договору про споживчий кредит № 3770023 від 15.04.2021 року, паспорту споживчого кредиту № 3770023 Додаток № 2 до договору про споживчий кредит № 3770023 від 15.04.2021 року не містять доказів їх підписання сторонами ні в електронній, ні в паперовій формі. Вказує, що надана позивачем копія довідки від 12.06.2025 року, яка видана ТОВ «Мілоан» та яка адресована ТОВ ФК «Кредит-Капітал» не є належним доказом підписання договору. Зазначає, що долучена до позовної заяви копія анкети заяви на кредит № 3770023 оформлена у вигляді паперового документа, підписана генеральним директором ТОВ «МІЛОАН», проте не містить підпису відповідача. Крім того, долучена до позовної заяви копія платіжного доручення 43906387 від 15.04.2021 року не відповідає вимогам Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої Постановою Правління Національного банку України 21.01.2004 № 22 (Надалі - Інструкція), яка діяла станом на 15.04.2021 року, оскільки не містить відмітки банку про проведення платежу. Зазначає, що обов`язок доведення того, що один з оригіналів договору (змін до договору) був переданий споживачу, покладається на кредитодавця. Натомість, вказує, що позивач не надав доказів того, що позичальнику був переданий оригінал кредитного договору. Зазначає, що з налізу ст. 100 ЦПК України, вбачається, що позивачем не було подано електронних доказів, а саме: Договору про споживчий кредит № 3770023 від 15.04.2021 року; Графіку платежів Додаток № 1 до Договору про споживчий кредит № 3770023 від 15.04.2021 року; Паспорту споживного кредиту № 3770023 Додаток № 2 до Договору про споживчий кредит № 3770023 від 15.04.2021 року. Натомість суду надані паперові копії паперових документів, які підписані виключно ТОВ «Мілоан», що не є одним і тим же в розумінні закону. В позові не зазначається про те, що позивачем подано паперова копія електронного доказу. Таким чином, зауважує, що матеріали справи не містять належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів укладання, підписання та виконання кредитного договору. Отже, вважає, такий договір є неукладеним, а, отже, будь які вимоги по такому договору є безпідставними та незаконними, тому в задоволенні позову слід відмовити. Щодо зазначеної позивачем суми заборгованості зазначає наступне. Надані позивачем копія відомості про щоденні нарахування та погашення без номеру, дати, яка підписана генеральним директором ТОВ «Мілоан» Вініченком О.В. та копія виписки з особового рахунка за Кредитним договором № 3770023 від 15.04.2021 року, яка складена не кредитором, а позивачем, не є первинними бухгалтерськими документами, а тому не можуть бути доказами розрахунку суми заборгованості. Вважає, що за наявними в матеріалах справи документами встановити та перевірити зазначену позивачем суму заборгованості неможливо. Зазначає, що позивач пропустив строк позовної давності на пред`явлення позову до відповідача, хоча набув право вимоги 23.07.2021 року і мав можливість захистити своє право в судовому порядку у межах строку позовної давності. Щодо витрат на професійну правничу допомогу зазначає наступне. Вважає, що сума витрат понесених позивачем на професійну правничу допомогу у розмірі 7000 грн є завищеною, оскільки вид правової допомоги, складність справи, не вимагали значного обсягу юридичної і технічної роботи, витрат часу на виконання наведених робіт у зазначеному акті приймання-передачі послуг, адвокатом. Враховуючи складність справи та виконані роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, вважає співмірними витрати на професійну правничу допомогу, які понесені позивачем, в розмірі 1 000 грн. Водночас, зазначає, що попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які відповідач поніс і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи: 10 000 грн. Просить відмовити в задоволенні позову повністю (а.с. 53-61). 27.08.2025 року розгляд справи було відкладено за клопотанням представника позивача на 30.09.2025 року. 31.08.2025 року від представника позивача через систему «Електронний суд» надійшла відповідь на відзив, який позивач вважає безпідставним, необгрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню з огляду на наступне. Кредитний договір з позичальником укладено в електронній формі. Відповідно до Правил надання фінансових кредитів товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» (в редакції від 29.12.2020 року), які є в публічному доступі на сайті ТОВ «Мілоан», щоб подати Заяву на отримання кредиту, Заявник має вчинити певну послідовність дій в інформаційно-телекомунікаційній системі Товариства. Тож, для отримання кредитних коштів від ТОВ «Мілоан» відповідач після реєстрації на сайті Товариства, вказавши свої персональні дані, заповнила Анкету-заявку на кредит, зазначивши бажані умови кредитування, свій РНОКПП, паспортні дані, номер мобільного телефону та інші персональні дані. Після погодження надання кредитних коштів ТОВ «Мілоан» направило проєкт договору в Особистий кабінет відповідачу. Відповідач, ознайомившись з умовами договору, підписала його за допомогою електронного підпису, шляхом використання одноразового пароля-ідентифікатора V48862, що передбачено статтями 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію» та статтями 6, 7, 12 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг». Щодо відсутності накладення на електронному документі позначки одноразового пароля-ідентифікатора зазначає наступне. Згідно постанови Національного банку України «Про затвердження Положення про додаткові вимоги до договорів небанківських фінансових установ про надання коштів у позику (споживчий, фінансовий кредит)» №113 від 03.11.2021, яка набрала чинності 05.11.2021 р., оригінал договору, що укладається у вигляді електронного документа, повинен містити, зокрема, електронний підпис споживача з урахуванням вимог законодавства України. Проте, Договір про споживчий кредит №3770023 був укладений 15.04.2021 року, до набрання чинності даної постанови, тому не було обов`язку підписання згідно даної постанови. Вказує, що п. 15.4 Правил надання фінансових кредитів товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» встановлено, що за окремим зверненням Позичальника, Товариство може надати копію кредитного договору у паперовій формі. Однак, відповідач не надав до суду доказів такого звернення. Щодо надання кредитних коштів Відповідачеві за Договором про споживчий кредит № 3770023 від 15.04.2021, то на підтвердження позовних вимог про стягнення з Відповідача заборгованості за Кредитним договором, надано копію відповідного договору та додатків, розрахунок заборгованості та платіжне доручення. При цьому зазначає, що платіжне доручення 43906387, надане позивачем разом з позовом, укладене в електронній формі та має усі обов`язкові реквізити: дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; підпис та печатку первісного кредитора, призначення платежу, рахунок кредитора з частково відкритим номером картки. ТОВ «Мілоан» надає послуги з кредитування фізичних осіб, шляхом переказу кредитних коштів на підставі укладеного кредитного договору на банківські реквізити (банківську картку), що вказує сам позичальник в тексті анкети-заяви на отримання кредиту. Зазначає, що будь-яких доказів на спростування обставин, що кошти, визначені в Платіжному дорученні 43906387 у розмірі 10 000 грн надійшли в розпорядження відповідача на банківську картку, відповідач не надав. Отож, вважає, ТОВ «Мілоан» виконав свої зобов`язання згідно умов кредитного договору, однак, відповідач не повернув отриманий кредит у встановлений договором термін та не сплатив нараховані відсотки за користування кредитом. Щодо розрахунку заборгованості, то звертає увагу, що позивач в позовній заяві зазначав, що сума та розрахунок заборгованості за Кредитним договором були передані Позивачу від первинного кредитора ТОВ «Мілоан» згідно Договору відступлення прав вимог № 74-МЛ від 23.07.2021. Разом з позовною заявою позивачем надані документи, які містять інформацію з розрахунком заборгованості, а саме Виписка з особового рахунка за Кредитним договором та Виписка про щоденні нарахування та погашення, яка містить детальний розрахунок нарахувань. Крім того, надав інформацію з деталізованим розрахунком, згідно з яким, всі проценти та комісія нараховані відповідно до умов Кредитного договору. Щодо позовної давності зазначає, що станом на день подання заяви пунктом 19 Прикінцевих та перехідних положення Цивільного кодексу України передбачено «У період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану». Відповідно, вважає, позовну заяву про стягнення заборгованості подано без порушень строку позовної давності. Щодо витрат на професійну правничу допомогу, вказує, що до суду надані докази понесення позивачем суми правничої допомоги в розмірі 7000 грн, така сума є співмірною та розумною, враховуючи складність справи та виконані роботи. Крім того, просить долучити до матеріалів справи Правила надання фінансових кредитів товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» (в редакції від 29.12.2020 року). Просить задовольнити позов повністю (а.с. 70-84). 05.09.2025 від представника відповідача - Колінько Н.О. надійшли заперечення на відповідь на відзив, у якому зазначає, що матеріали справи не містять доказу виконання сторонами вказаного в договорі процесу укладання кредитного договору (реєстрації Заявника в інформаційно-телекомунікаційній системі Товариства; створення облікового запису (аккаунту/ профілю) та Особистого кабінету Заявника/Позичальника; подання заяви Заявником/Позичальником за кредитним продуктом; реєстрації Заявника/Позичальника в Особистому кабінеті тощо). Відповідач заперечує факт звернення до позивача за отриманням послуги, факт укладання та підписання кредитного договору між сторонами, відповідно, вважає, що будь-які вимоги по такому договору є безпідставними та незаконними, тому в задоволенні позову слід відмовити. Вказує, що позивачем не надано доказів використання відповідачем електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним Законом України «Про електронну комерцію»; відповідач не зверталася до позивача за паперовою формою кредитного договору, оскільки про існування правовідносин між сторонами їй не було відомо. Заперечує щодо наведеного представником позивача у відповіді на відзив розрахунку заборгованості, вважає, що за наявними в матеріалах справи документами встановити та перевірити зазначену позивачем суму заборгованості неможливо. Заперечує щодо долучення до матеріалів справи Правил надання фінансових кредитів товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» (в редакції від 29.12.2020 року). Просить розгляд справи проводити за відсутності представника відповідача, у задоволенні позову - відмовити (а.с. 85-93). 25.09.2025 року до суду від представника позивача надійшло клопотання про витребування доказів (а.с. 94-96). 29.09.2025 від представника відповідача надійшли заперечення на клопотання про витребування доказів (а.с. 97-99). Ухвалою суду від 30.09.2025 року задоволено клопотання представника позивача та витребувано в АТ КБ «ПриватБанк» інформацію про надходження на рахунок банківської картки [NUMBER] коштів в розмірі 10000 грн в період з 15.04.2021 по 18.04.2021, розгляд справи відкладено до 20.10.2025 року (а.с. 101-102). 17.10.2025 року від АТ КБ «ПриватБанк» надійшла відповідь на виконання ухвали суду про витребування доказів (а.с. 109). Представник позивача у судове засідання не з`явився, хоча був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, подав суду клопотання про розгляд справи за його відсутності, просить позов задовольнити, щодо ухвалення заочного рішення не заперечує (а.с. 62). Відповідач у судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином. Представник відповідача в судове засідання не з`явилася, у запереченні (на відповідь на відзив), надісланому нею до суду 05.09.2025 року, просить розгляд справи проводити за її відсутності (а.с. 89). З урахуванням наведеного, на підставі ст. 223 ЦПК України суд ухвалив розглядати справу за відсутності учасників справи. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши та оцінивши представлені у справі докази в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що 15 квітня 2021 року ТОВ «Мілоан» (кредитодавець) та [PERSON] (позичальник) уклали договір про споживчий кредит № 3770023 (а.с. 7-12). Умовами цього договору визначено наступний його предмет. Кредитодавець зобов`язується на умовах, визначених цим договором, на строк визначений п.1.3. договору надати позичальнику грошові кошти (фінансовий кредит) у сумі визначеній у п.1.2 договору (далі - кредит), а позичальник зобов`язується повернути кредитодавцю кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом (далі - плата) у встановлений п.1.4. договору термін та виконати інші зобов`язання у повному обсязі на умовах та в строки/терміни, що визначені договором (п.1.1. договору). Сума (загальний розмір) кредиту становить 10000 грн (п.1.2 договору). Кредит надається строком на 30 днів з 15.04.2021 (строк кредитування) (п.1.3. договору). Термін (дата) повернення кредиту і сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування кредиту (дата платежу): 15.05.2021 (п.1.4 договору). Орієнтовна загальна вартість кредиту для позичальника, що складається з суми загального розміру кредиту та загальних витрат позичальника за кредитом складає 14750 грн (п.1.5 договору). Комісія за надання кредиту: 1000 грн, яка нараховується за ставкою 10% від суми кредиту одноразово (п.1.5.1 договору). Проценти за користування кредитом: 3750 грн, які нараховуються за ставкою 1,25 % від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом (п.1.5.2 договору). Стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5% від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом (п.1.6 договору). Аналогічні умови кредитування зазначені в анкеті-заяві на кредит № 3770023 від 15 квітня 2021 року та паспорті споживчого кредиту № 3770023 (а.с. 13). Договір про споживчий кредит № 3770023 укладений відповідно до Закону України «Про електронну комерцію». Нормою статті 639 ЦК України передбачено, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Пунктами 5-7 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, що електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Електронний правочин - дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, здійснена з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем. Стаття 11 вказаного Закону передбачає порядок укладення електронного договору. Так, пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі «Інтернет» або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) або електронний договір повинні містити інформацію щодо можливості отримання стороною такої пропозиції або договору у формі, що унеможливлює зміну змісту. У разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Інформаційна система суб`єкта електронної комерції, який пропонує укласти електронний договір, має передбачати технічну можливість особи, якій адресована така пропозиція, змінювати зміст наданої інформації до моменту прийняття пропозиції. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Так, з алгоритму укладення електронного кредитного договору слідує, що без проходження реєстрації та отримання одноразового ідентифікатора (коду, який використовується позичальником як аналог власноручного підпису), без здійснення входу позичальником на вебсайт за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитні договори між кредиторами та позичальником не було б укладено. Таким чином, електронний договір, підписаний електронним одноразовим ідентифікатором, вважається укладеним у письмовій формі з моменту його підписання, тобто введення алфавітно-цифрової послідовності даних (пароль). Водночас такий договір вважається укладеним, якщо сторони досягли згоди щодо істотних умов договору. Судом установлено, що відповідно до п. п. 6. 1 Кредитного договору № 3770023 (індивідуальна частина) сторони дійшли згоди, що кредитний договір укладається в електронній формі в Особистому кабінеті позичальника, що створений в інформаційно-телекомунікаційній системі товариства. Відповідь про прийняття пропозиції про укладання цього кредитного договору (акцепт) надається позичальником шляхом відправлення товариству електронного повідомлення та відбувається із застосуванням електронного підпису одноразовим ідентифікатором, який надсилається товариством електронним повідомленням (смс) на мобільний телефонний номер позичальника, а позичальник використовує одноразовий ідентифікатор (отриману алфавітно-цифрову послідовність) для підписання цього кредитного договору/ електронного повідомлення про прийняття пропозиції про його укладання (акцепту). Електронне повідомлення (акцепт) може бути відправлене позичальником товариству через веб сайт або у смс-повідомленні з мобільного телефонного номеру позичальника на номер 2277. Після укладення цей кредитний договір розміщується в особистому кабінеті позичальника. Додатково укладений електронний кредитний договір та/або повідомлення про його укладення може бути на розсуд товариства направлене позичальнику на електронну пошту або іншими каналами (засобами) зв`язку, наданими позичальником товариству. Згідно з п. п. 6. 4, 6. 5 сторони погодили, що укладений кредитний договір після його підписання електронного підпису одноразовим ідентифікатором є таким, що укладений у письмовій формі. У розділі 10 договору «Реквізити сторін» у графі «Позичальник» містяться особисті дані [PERSON] , зокрема: РНОКПП, паспортні дані, адреса проживання, номер телефону, електронна пошта. Аналогічні дані відповідача містяться в анкеті-заяві на кредит № 3770023 від 15 квітня 2021 року, де також вказано дату народження, вік, освіту, соціальний статус, місце роботи, майновий стан (щомісячний дохід), IP адресу, з якої подано заяву. Також вказаною анкетою-заявою зафіксовано процес оформлення та розгляду заяви 3770023, зокрема, підписання договору : 15.04.2021 року 10:25:48 (а.с. 13). Відповідно до довідки про ідентифікацію підтверджується, що [PERSON] підписала кредитний договір № 3770023 від 15 квітня 2021 року аналогом ЕЦП у формі одноразового ідентифікатора V48862, який був відправлений 15 квітня 2021 року на номер телефону [NUMBER] (а.с. 12 зворот). Факт виконання позичальником своїх зобов`язань про надання кредиту підтверджується платіжним дорученням № 43906387 від 15 квітня 2021 року про перерахування ТОВ «Мілоан» на банківський рахунок [PERSON] [NUMBER] кредитних коштів в сумі 10 000 гривень (а.с. 14). Крім того, з відповіді АТ КБ «ПриватБанк» № 20.1.0.0.0/7-251007/86088-БТ від 09.10.2025 року, наданої на виконання ухвали суду, вбачається, що на ім`я [PERSON] емітовано картку № [NUMBER] , на яку 15.04.2021 року здійснено переказ коштів в сумі 10 000 грн, коментар: Viplata zaima Miloan (а.с. 109). Таким чином, вищезазначеними доказами спростовуються доводи представника відповідача про те, що матеріали справи не містять належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів укладання, підписання та виконання кредитного договору. Водночас на спростування зазначених доказів щодо підписання договору в електронному вигляді та отримання коштів на його виконання, відповідачем не надано доказів. Додатково слід врахувати, що персональні дані позичальника, необхідні для укладення договору, були отримані кредитором після самостійного повідомлення відповідачем. Іншого способу отримати персональні дані позичальника кредитор не мав. Також позичальник не надав доказів звернення до правоохоронних органів з приводу вчинення шахрайських дій, а саме протиправного заволодіння сторонніми особами від його імені чужими грошовими коштами та самоправного використання його персональних даних. 23 липня 2021 року ТОВ «Мілоан» (кредитор) та ТОВ "Фінансова компанія "Кредит-Капітал" (новий кредитор) уклали договір відступлення права вимоги № 74-МЛ, за умовами якого клієнт відступає новому кредитору право грошової вимоги, що зазначені в Реєстрі боржників (а.с. 16-24). Відповідно до витягу з реєстру боржників до цього договору відступлення прав вимоги до ТОВ "Фінансова компанія "Кредит-Капітал" перейшло право вимоги до [PERSON] за договором № 3770023 в загальній сумі заборгованості 44750 грн, з яких: по тілу кредиту - 10 000 грн; по відсотках - 33750 грн; по комісії - 1000 грн (а.с. 24 зворот). З відомості про щоденні нарахування та погашення, наданої ТОВ «Мілоан», вбачається, що заборгованість [PERSON] за договором № 3770023 становить 44 750 грн (а.с. 14 зворот-15). З виписки з особового рахунку за кредитним договором № 3770023 від 15.04.2021 року, наданій позивачем, вбачається, що заборгованість [PERSON] становить 44 750 грн, з яких: за сумою кредиту - 10 000 грн, по відсотках - 33750 грн, по комісії - 1000 грн (а.с. 15 зворот). У постанові об`єднаної палати КГС ВС від 02.10.2020 № 911/19/19, Верховний Суд зазначив, що суд має з`ясувати обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується; у разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то суд, з урахуванням конкретних обставин справи, самостійно визначає суми нарахувань, які підлягають стягненню, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання та максимального розміру стягуваних сум нарахувань. Відповідно до статті 509 ЦК України зобов`язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За змістом ст.ст.626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно із ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно із ч.ч.1, 2 ст.1054-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Статтею 1050 ЦК України встановлено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Таким чином, факт укладення договору про споживчий кредит № 3770023 від 15 квітня 2021 року та отримання відповідачем кредитних коштів в сумі 10000 грн підтверджений належними доказами. Відповідно до статті 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Однак, відповідачкою не надано докази, які підтверджують оспорювання в судовому порядку, укладеного між нею та ТОВ «Мілоан» кредитного договору, визнання його в судовому порядку недійсним, в цілому або в частині. Згідно з розрахунком заборгованості за кредитним договором № 3770023 від 15 квітня 2021 року, наведеним у відомості про щоденні нарахування та погашення та виписці з особового рахунку, заборгованість відповідача становить 44750 грн, з яких: за сумою кредиту - 10 000 грн, по відсотках - 33750 грн, по комісії - 1000 грн. Оспорюючи розрахунок заборгованості, наданий позивачем, відповідач свого розрахунку не надала. Заявлена у позові сума заборгованості по тілу кредиту в розмірі 10000 гривень та по комісії в розмірі 1000 грн узгоджується з умовами кредитного договору та не виходить за його межі. Разом із цим, судом встановлено невідповідність умовам договору заявленої суми заборгованості по відсотках. До стягнення позивач заявив заборгованість по відсотках в загальній сумі 33750 грн. Така сума відповідає сумі заборгованості, зазначеній у сформованій ТОВ «Мілоан» відомості про щоденні нарахування та погашення (а.с. 14 зворот-15). Нарахування відсотків згідно із цією відомістю здійснене за період з 15 квітня 2021 року по 14 липня 2021 року. Аналізуючи умови укладеного з відповідачем договору № 3770023, встановлено наступне. У розділі 1 договору № 3770023 сторони чітко передбачили строк кредитування - 30 днів, починаючи з 15 квітня 2021 року по 15 травня 2021 року (пункти 1.1, 1.3, 1.4 договору). У графіку платежів, який є додатком № 1 до цього договору, також зазначено, що кредит повинен бути погашений 15 травня 2021 року. Поверненню у цей строк підлягає 14 750 грн, з яких: 10000 грн суми кредиту, 3750 грн процентів за користування кредитом, 1000 грн комісії за надання кредиту (а.с. 11). Такий строк кредитування також зазначений у в анкеті-заяві на кредит № 3770023від 15 квітня 2021 року. Розділ 2 договору № 3770023 передбачає умови виконання, тобто реалізації самого предмета договору, визначеного у розділі 1 договору. У пункті 2.2.1 договору визначено, що позичальник сплачує кредитодавцю комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом у розмірах, зазначених в п.1.5.1-1.5.2 договору, в термін (дату) вказаний в п.1.4. У випадку, якщо позичальник продовжує строк кредитування, вказаний в п.1.3 договору, він додатково має сплатити комісію за управління та обслуговування кредиту, проценти за ставкою визначеною п.1.5.2 або проценти за стандартною (базовою) ставкою, визначеною п.1.6 договору, в сумі та на умовах визначених п.2.3 договору. У пункті 2.3 договору визначено, що пролонгація може відбуватися на пільгових умовах (п.2.3.1.1) або на стандартних (базових) умовах (п.2.3.1.2). Відповідно до п.2.3.1.2 договору позичальник може збільшити строк кредитування на один день шляхом продовження користування кредитними коштами після завершення строку кредитування. Таке збільшення (продовження) строку кредитування відбувається кожен раз, коли позичальник продовжує користуватися кредитними коштами після спливу раніше визначеного строку кредитування, але загалом не може перевищувати 60 днів. У випадку, якщо внаслідок чергового продовження строку кредитування позичальником у спосіб вказаний цим пунктом, загальний період пролонгації на стандартних (базових) умовах перевищить 60 днів, таке продовження здійснюється на кількість днів, що залишилась до досягнення загальним строком пролонгації на стандартних (базових) умовах 60 днів. Користування кредитними коштами припиняється якщо у позичальника відсутня заборгованість перед кредитодавцем за кредитом (тілом кредиту). Аналіз вищенаведених умов договору свідчить про їх явну суперечливість між собою. Так, у п.2.2.1 договору чітко визначає, що у випадку продовження позичальником строку кредитування він має додатково сплатити комісію, при цьому конкретної прив`язки до п.2.3.1.1 або п.2.3.1.2, які передбачають пролонгацію на пільгових та стандартних (базових) умовах, не містить, а лише відсилається на загальний пункт 2.3 договору. Належних доказів того, що відповідач як позичальник вчинив певні дії, які б об`єктивно свідчили б про його добру волю і бажання здійснити пролонгацію кредиту, зокрема, сплатив відповідну комісію, як це передбачено п.2.2.1 договору, до матеріалів позову не додано та в позові не зазначено. Також, суду не надано доказів складання та доведення до відповідача оновлених графіків платежів, передбачених п.п.4.1.,4.2. Договору. В додатку №1 «Графік платежів» до кредитного договору від 15.04.2021 № 3770023 вказано, що у випадку зміни будь-яких відомостей, зазначених у графіку розрахунку у зв`язку з частковим погашенням заборгованості та/або продовженням строку повернення кредиту, позичальник доручає Товариству самостійно оновити графік розрахунків, шляхом внесення у нього відповідних змін або викладення його у новій редакції та розмістити дані Графіку в особистому кабінеті позичальника. Як слідує з наявної в матеріалах справи відомості про щоденні нарахування та погашення, відповідачу нараховувались проценти за користування кредитом в період з 16.04.2021 по 15.05.2021 відповідно до пункту 1.5.2. договору про споживчий кредит, а з 16.05.2021 по 14.07.2021 відповідно до пункту 1.6 договору. Проте, ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» не надано доказів на підтвердження продовження строку кредитного договору від 15.04.2021 № 3770023 у відповідності до пункту 2.3.1 договору, зміни процентної ставки чи оновлення Графіку розрахунків, які б передбачали сплату відповідачем процентів у розмірі 33750 грн Крім цього, структура самого договору про споживчий кредит достатньо свідчить, що строк кредитування визначається предметом договору (розділ 1) і становить 30 днів, а подальші умови, що визначені у розділі 2 договору, передбачають лише умови виконання самого предмета договору, тобто розділу 1 договору, який і включає у себе строк кредитування. У зв`язку із цим, нарахування відповідачу після 15 травня 2021 року процентів у відповідності до п 2.3.1.2 договору не знаходить свого належного обґрунтування. За таких обставин, суд не вбачає обґрунтованих підстав вважати, що після спливу визначеного у п.1.4 договору строку кредитування відбулася пролонгація кредиту. Та обставина, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, не позбавляє позивача обов`язку надати суду належні та допустимі докази щодо розміру заборгованості за відсотками, оскільки саме таким чином діють принципи диспозитивності та змагальності сторін у цивільному процесі. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц зроблено висновок про те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною 2 статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною 2 статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Велика Палата Верховного Суду в Постанові від 05.04.2023 року по справі №910/4518/16 зауважила, що надання кредитору можливості одночасного стягнення як процентів за «користування кредитом», так і процентів як міри відповідальності, може призводити до незацікавленості кредитора як у вчиненні активних дій щодо повернення боргу, так і у якнайшвидшому виконанні боржником зобов`язань за кредитним договором, оскільки після спливу строку кредитування грошове зобов`язання боржника перед кредитором зростає навіть швидше, ніж зростало протягом строку кредитування. Тобто фактично кредитор продовжує строк кредитування на власний розсуд на ще вигідніших для себе умовах, маючи при цьому можливість в будь-який момент вчинити дії, спрямовані на стягнення боргу з боржника. Отже, можливість нарахування процентів поза межами строку кредитування та розмір таких процентів залежать від підстави їх нарахування згідно з частиною другою статті 625 ЦК України. У подібних спорах судам необхідно здійснити тлумачення умов відповідних договорів та дійти висновку, чи мали на увазі сторони встановити нарахування процентів як міри відповідальності у певному розмірі за період після закінчення строку кредитування або після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, чи у відповідному розділі договору передбачили тільки проценти за правомірну поведінку позичальника (за «користування кредитом»). У разі сумніву слід застосовувати принцип contra proferentem (лат. verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem, тобто слова договору тлумачаться проти того, хто їх написав). Право кредитодавця ТОВ «Мілоан» нараховувати передбачені указаним договором проценти за користування кредитом припинилося 15 травня 2021 року, у зв`язку із чим з цієї дати права та інтереси кредитодавця забезпечувалися частиною 2 статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Вимог про стягнення відсотків на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК УКраїни позивач не заявляв, у відповіді на відзив щодо розрахунку заборгованості вказав, що проценти в розмірі 5% в день протягом 60 днів (поза межами встановленого п. 1.3 договору строку кредитування, що складає 30 днів) нараховані відповідачу у зв`язку з пролонгацією договору відповідно до п. 2.3.1.2. кредитного договору. У зв`язку із цим при визначенні заборгованості відповідача [PERSON] по відсоткам слід виходити із визначених у самому договорі умов. Так, за умовами договору розмір відсотків за користування кредитними коштами становить 3750 грн. За таких обставин, у кінцевому підрахунку відповідач має заборгованість за кредитним договором №3770023 від 15 квітня 2021 року по тілу кредиту в загальній сумі 10000 гривень, 3750 грн за процентами за користування кредитом, 1000 грн комісії за надання кредиту. Суд відхиляє доводи відповідача, викладені у відзиві про те, що позивачем не надано належних електронних доказів (договору з додатками), позаяк із системного аналізу положень ЦПК України вбачається, що до суду можуть бути подані оригінали електронних доказів, електронна копія електронного доказу, засвідчена електронним підписом, а також паперова копія електронного доказу. Посилання відповідача на сплив позовної давності до вимог позивача є необґрунтованими, враховуючи таке. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п`ята статті 261 ЦК України). Відповідно до частини четвертої статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Суд не вбачає підстав для застосування наслідків пропуску строку позовної давності, як просить представник відповідач. За умовами кредитного договору №3770023 від 15.04.2021 перебіг строку позовної давності міг розпочатися 15.07.2021. Проте відповідно до п. 12, п.19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України строк позовної давності продовжувався з 02.04.2020 на період дії карантину, пов`язаного з COVID-2019, а з березня 2022 року до 04.09.2025 у зв`язку із воєнним станом. Відтак, на час звернення до суду з позовом у липні 2025 року строк позовної даності позивачем не пропущений. Всі інші доводи відповідача не спростовують висновків суду. Згідно ч.3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Зважаючи на встановлені фактичні обставини, відповідні їм правовідносини і наведені положення чинного законодавства, суд з викладених підстав і мотивів вважає, що позов підлягає частковому задоволенню в сумі отриманих відповідачем кредитних коштів, процентів та комісії, нарахованих в межах строку кредитування, визначеного кредитним договором. Таким чином, з відповідача підлягає стягненню кредитна заборгованість в загальній сумі 14750 гривень. Щодо вимоги позивача про стягнення судового збору та витрат на правничу допомогу, то судом встановлено наступне. Частиною першою статті 141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Крім того, згідно пункту 3 частини другої цієї статті у разі часткового задоволення позову інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Загальна ціна позову становила 44750 гривень. Суд задовольнив позовні вимоги на суму 14750 гривень (на 33 %). При пред`явленні позову позивачем сплачено судовий збір в розмірі 2422,40 гривень, що стверджується відповідною платіжною інструкцією (а.с. 5). Отже, пропорційно розміру задоволених позовних вимог з відповідача на користь позивача слід стягнути 799 гривень судового збору. Згідно ч.1 та ч.3 ст.133 та ч.1 - 3 ст.137 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Згідно ч.8 ст.141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. До складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою. Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом (професійна правнича допомога) робіт; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт; обсягом наданих адвокатом послуг; ціною позову та значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи та репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог співмірності, за клопотанням іншої сторони, суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Разом з цим, Договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (ст.1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Судом встановлено, що на підтвердження понесених витрат позивача на професійну правничу допомогу надано копію договору № 0605 про надання правової (правничої) допомоги від 06.05.2025, укладеного між позивачем та Адвокатським бюро «Апологет», предметом якого є надання правничої допомоги в обсязі та на умовах, передбачених цим договором (а.с. 28). Згідно положень п. 2.3 даного договору вартість наданих послуг правничої допомоги за одну справу складає 7000 грн. без ПДВ. Додатком до даного договору є Акт № 1129 наданих послуг від 23.06.2025, де розмір послуги з правничої допомоги щодо боржника [PERSON] за договором № 3770023 визначено у розмірі 7000 грн (а.с.29). Згідно детального опису наданих послуг до акту № 1129 від 23.06.2025 до договору про надання правової (правничої) допомоги № 0605 від 06.05.2025 визначено перелік послуг щодо боржника [PERSON] за договором № 3770023 та витрачений АО «Апологет» на надання послуг час (а.с. 29 зворот). Представник відповідача у відзиві на позов зазначила, що витрати на правову допомогу, які просить стягнути позивач, є необгрунтованими та завищеними, та підлягають зменшенню до 1000 грн. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст.41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява №19336/04). Відповідно до ч.5, 6 ст. 137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті щодо співмірності розміру витрат на оплату послуг адвоката, суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Суд враховує, що дана категорія справ є поширеною, сама по собі позовна заява є нескладною та не потребує особливих затрат часу на її складання, містить 4 аркуші (7 сторінок), відсутні посилання на судову практику, що потребувало б додаткового часу на її вивчення. Пакет документів, що доданий до позовної заяви, також є наперед визначеним та не потребує великих зусиль для його зібрання. Суд звертає увагу на те, що представником позивача завищені години, які об`єктивно необхідні для вчинення певного виду правової допомоги як надання усної консультації, так і складання позовної заяви про стягнення боргу. Виходячи з наведеного, враховуючи складність справи (є малозначною), ціну позову, обсяг наданих послуг (надання консультації та складення позовної заяви), вимоги співмірності, розумності та справедливості, суд приходить до висновку, що клопотання відповідача про зменшення суми витрат на правничу допомогу підлягає до задоволення частково, заявлену до стягнення позивачем суму витрат на правничу допомогу слід зменшити до 5000 грн, та, з врахуванням часткового задоволення позову на 33 %, стягнути з відповідача в користь позивача у розмірі 1650 грн.

Outcome: partial