Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-13 00:00:00

21 серпня 2025 року засобами електронного зв`язку (система «Електронний суд») в суд надійшла позовна заява ТзОВ «Новий Колектор», за підписом представника Овчаренка І.С., до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором в сумі 16800,00 грн., судового збору в розмірі 2422,40 грн. та витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 6000,00 грн., яка сформована в системі «Електронний суд» 20 серпня 2025 року. В обґрунтування позову зазначає, що 24 березня 2021 року між [PERSON] та ТзОВ «Укр Кредит Фінанс» укладено Кредитний договір № 0656-1422, за умовами якого\~ Позичальнику надано кредит у розмірі 5600,00 грн. строком на 21 день зі сплатою відсотків від непогашеної суми за кожен день користування кредитом із кінцевим терміном платежу 10 квітня 2021 року. Зазначають, що у Кредитному договорі також передбачено сплату відсотків в порядку ст. 625 ЦК України, а саме 2% за кожен день фактичного користування чужими грошовими коштами по дату фактичного повернення всієї суми Кредиту включно, та штрафу в розмірі 10% від суми кредиту, але не більше 50% суми кредиту. Кредитор виконав свої зобов`язання в повному обсязі, що підтверджується довідкою про перерахування коштів від 24.03.2021р. Надалі, на підставі договору факторингу №УКФ-261224-2 від 26.12.2024р., згідно з реєстром прав вимоги № 1 право грошової вимоги від ТзОВ «Укр Кредит Фінанс» до [PERSON] за Кредитним договором № 0656-1422 від 24.03.2021р. перейшло до ТзОВ «Новий Колектор», про що повідомлено позичальника. Оскільки [PERSON] свої зобов`язання за Кредитним договором не виконував, виникла заборгованість за кредитом, яка станом на 19 серпня 2025 року становить 16800,00 грн. і складається з заборгованості по тілу кредиту у розмірі 5600,00 грн. та за відсотками 11200,00 грн. З огляду на зазначене просять стягнути з [PERSON] на користь ТзОВ «Новий Колектор» заборгованість за Кредитним договором № 0656-1422 від 24.03.2021р. в загальній сумі 16800,00 грн., а також судові витрати, які складаються із судового збору в розмірі 2422,40 грн. та витрат на правничу допомогу в розмірі 6000,00 грн. Ухвалою суду від 22.08.2025р. відкрито спрощене позовне провадження у справі із викликом (повідомленням) сторін, надано учасникам справи строк для подачі заяв по суті справи, призначено судове засідання на 15 вересня 2025 року о 10 год. 00 хв., яке відкладено у зв`язку з неявкою відповідача на 24 вересня 2025 року о 09 год. 00 хв. 22 вересня 2025 року від [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву про стягнення заборгованості за кредитним договором, згідно якого останній просить застосувати строк позовної давності як загальний (до основної вимоги), так і спеціальний (до вимоги про стягнення штрафу), оскільки, на думку відповідача, перебіг позовної давності розпочався з 14 квітня 2021 року і сплив 14 квітня 2024 року. Окрім того, вважає, що ТзОВ «Новий Колектор» не надано належних доказів укладення Договорів про відступлення права вимоги, зазначаючи, що відступлення права вимоги можливе лише щодо дійсної вимоги, яка існувала на момент переходу прав, за умови, що Договір про відступлення права вимоги з однієї сторони укладено саме кредитором. При цьому, особа, яка не володіє правом вимоги, в тому числі у зв`язку із його відступленням раніше третій особі або у зв`язку із припиненням зобов`язанням виконанням, не може передати права кредитора набувачу. Також зазначає, що неможливою є передача невизначених, позбавлених конкретного змісту вимог, у тому числі на майбутнє, оскільки сторонами не досягнуто згоди щодо предмета правочину або такий предмет не індивідуалізовано належним чином. При цьому, не заперечуючи факту укладення Кредитного договору та отримання кредитних коштів за таким договором, [PERSON] \~ стверджує, що проводив погашення заборгованості, однак такі позивачем у розрахунку не відображені, а відповідач надати докази не може у зв`язку із спливом значного часу від моменту здійснення платіжних операції через термінали готівкового поповнення. Вважаючи, що позивач не довів порушення своїх прав внаслідок невиконання відповідачем умов Кредитного договору, просить у задоволенні позову відмовити в повному обсязі. 24 вересня 2025 року, у зв`язку із надходженням відзиву на позовну заяву судове засідання відкладено на 07 жовтня 2025 року о 10 год. 00 хв. з метою надання позивачу можливості скористатися правом на подання відповіді на відзив. 03 жовтня 2025 року засобами електронного зв`язку (система «Електронний суд») надійшла відповідь на відзив, за підписом представника позивача [PERSON] . У відповіді на відзив зазначає, що останній поданий [PERSON] із пропущенням процесуальних строків. Окрім того, не погоджується із доводами відповідача по суті спору, вважаючи такі помилковими. Так, стверджує, що у зв`язку із встановленим на території України карантином з 12 березня 2020 року по 30 червня 2023 року та введеним в Україні воєнним станом, який неодноразово продовжувався, з урахуванням діючих нормативно-правових актів строк позовної давності не сплив. Також вважає безпідставним посилання відповідача на відсутність в матеріалах справи доказів відступлення права вимоги, оскільки\~ до позовної заяви додано копії Договору факторингу № УКФ-261224-2 від 26.12.2024 року, витягу з реєстру боржників № 1 до Договору факторингу № УКФ-261224-2 від 26.12.2024 (з реквізитами Відповідача, кредитного договору та обсягом відступлених прав), повідомлення про відступлення права вимоги та вимоги щодо сплати заборгованості, а також витяг з ф. 103 (як доказ направлення повідомлення про відступлення права вимоги за адресою Відповідача). Стверджує, що подана у відзиві інформація без допустимих та належних доказів є лише намагання відповідача уникнути виконання зобов`язання, що передбачено Договором, а тому просить позовну заяву задоволити в повному обсязі. 07 жовтня 2025 року, у зв`язку із надходженням відповіді на відзив, яку відповідач отримав засобами поштового зв`язку у день судового засідання, розгляд справи відкладено на 14 жовтня 2025 року о 16 год. 00 хв. з метою надання відповідачу можливості скористатися правом на подання заперечення. Учасники справи, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце проведення судового засідання, що підтверджується матеріалами справи (а.с. 84-85), в таке засідання не з`явилися. При цьому, позивач у позовній заяві клопотав про проведення розгляду справи за відсутності представника позивача, проти ухвалення заочного рішення не заперечують (а.с. 1-4). Відповідач [PERSON] жодних заяв чи клопотань до судового засідання не подав, правом на подання заперечення не скористався. Згідно з ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Беручи до уваги положення ст.ст. 223, 240 ЦПК України, суд дійшов до висновку про проведення судового засідання у відсутності учасників справи. У зв`язку з неявкою в судове засідання учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. З`ясувавши обставини справи, дослідивши письмові докази, суд встановив, що порядок і умови надання ТзОВ «Укр Кредит Фінанс» споживчих кредитів, права та обов`язки сторін, іншу інформацію, необхідну для укладання та належного виконання умов Договору, а також регулювання відносин, що виникають між Кредитодавцем і фізичною особою-позичальником, які є сторонами Договору, визначають Правила надання споживчих кредитів (надалі - Правила), затверджені наказом ТзОВ\~ «Укр Кредит Фінанс» №31-П від 11.02.2021р. (а.с. 10-15). Відповідно до п. 4.1., 4.2., 4.14. Правил для перевірки відповідності Заявника умовам, які містяться у цих Правилах, та отримання Оферти (пропозиції) укласти Договір (взяти на себе права та обов`язки, передбачені Кредитним Договором та Правилами) Заявник заповнює Заявку на Сайті Кредитодавця, вказуючи всі дані, визначені в Заявці як обов`язкові. При цьому, він зобов`язаний\~ ознайомитися з Публічною інформацією, яка розміщена на Сайті Кредитодавця за посиланням: https://creditkasa.ua/resources/docs/info/uk/publichna_informatsiya.pdf та Паспортом споживчого кредиту, який міститься за наступним посиланням: https://creditkasa.ua. Укладаючи Договір, Заявник/Позичальник підтверджує повне ознайомлення зі згаданою інформацією. Кредитодавець протягом 15 робочих днів з дати отримання Заявки приймає рішення по Заявці стосовно можливості надання Кредиту (направлення Оферти). 24 березня 2021 року між [PERSON] та ТзОВ «Укр Кредит Фінанс» укладено кредитний договір № 0656-1422 (надалі - Кредитний договір), який підписано електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора (електронного підпису) А286 (а.с. 17), а також [PERSON] отримав паспорт споживчого кредиту до кредитного договору № 0656-1422 від 24.03.2021р., який також підписано електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора (електронного підпису) А286 (а.с. 15-16). Вказане підтверджується моніторингом дій користувача в Інформаційно-телекомунікаційній системі ТзОВ «Укр Кредит Фінанс» (а.с. 18). Згідно з п. 13. Кредитного договору Кредитний Договір та Правила разом складають єдиний договір та визначають усі істотні умови Договору. Укладаючи цей Кредитний Договір, Позичальник підтверджує, що попередньо уважно ознайомився з Правилами на веб-сайті Кредитодавця (https://creditkasa.ua), повністю розуміє всі їх умови, зобов`язується та погоджується неухильно дотримуватись Договору, а тому добровільно та свідомо укладає Договір та бажає настання правових наслідків, обумовлених ним. У п. 16. Кредитного договору зазначено, що Позичальник\~ підтверджує, що до укладення Договору уважно ознайомився з тексом Кредитного Договору та Правилами, а також отримав від Кредитодавця інформацію, надання якої передбачено чинним законодавством України, зокрема, частиною другою статті 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» та статтею 9 Закону України «Про споживче кредитування», що забезпечує вірне розуміння Позичальником суті фінансової послуги без нав`язування її придбання. Відповідно до п. 1.-4., 6. Кредитного договору Кредитодавець надає Позичальникові грошові кошти в сумі 5600, 00 грн. в Кредит на умовах строковості на 21 день, зворотності, платності із фіксованою процентною ставкою 2% від непогашеної Суми Кредиту за кожен день користування для задоволення власних потреб Позичальника, а Позичальник зобов`язується повернути Кредит та сплатити нараховані Кредитодавцем комісію 0, 0% від суми кредиту, що становить 0 грн., та проценти у розмірі 2352,00 грн. за користування Кредитом 13 квітня 2021 року. Як вбачається із довідки про перерахування суми кредиту №0656-1422 від 24.03.2021р., позичальник [PERSON] , за підписом директора ТзОВ «Укр Кредит Фінанс» Резуєва В., 24 березня 2021 року було видано кошти за кредитним договором №0656-1422 від 24.03.2021р. у сумі 5600,00 грн. на карту 4149*56, платіж №1599754824 (а.с. 44). Відповідач [PERSON] не заперечує факт укладення Кредитного договору та отримання кредитних коштів, що випливає зі змісту відзиву на позовну заяву. У п. 4. Кредитного договору зазначено, що проценти за користування Кредитом нараховуються з першого дня перерахування Позичальнику Суми Кредиту до закінчення визначеного Кредитним Договором строку, на який надається Кредит. Річна процентна ставка складає 730%. Також у п. 14. Кредитного договору Сторони погодили, що Позичальник має право пролонгувати Договір на строк, що встановлений у пункті 2 Кредитного Договору, на умовах, в порядку та у спосіб, що визначені Правилами, але не більше 4 пролонгацій. На строк пролонгації процентна ставка складає 2% від неповерненої Суми Кредиту за кожен день користування. Кредитодавець має право в односторонньому порядку обмежити кількість пролонгацій Договору чи відмовити Позичальнику у пролонгації, повідомивши Позичальника про це не пізніше терміну платежу у спосіб, встановлений Правилами. У п. 7.3., 7.5. Правил зазначено, що для використання права пролонгувати Договір, Позичальнику необхідно сплатити нараховані проценти за користування Кредитом. Після отримання Кредитодавцем відповідних коштів (відкладальна обставина) Договір вважається Пролонгованим без вчинення будь-яких додаткових дій з боку Сторін. Якщо сума, яка вноситься Позичальником, менша, ніж сума нарахованих процентів за Кредитом, Пролонгація не відбувається, а якщо відповідна сума рівна або більша (однак недостатня для повної сплати Заборгованості) Пролонгація відбувається, а надмірно сплачені кошти зараховуються на часткове погашення Заборгованості у черговості, встановленій пунктом 6.5 цих Правил. Згідно з розрахунком заборгованості за договором №0656-1422 від 24.03.2021р. складеним ТзОВ «Укр Кредит Фінанс» станом на 26.12.2024р. стосовно позичальника [PERSON] (а.с. 19-33) Позичальник не проводив жодних платежів по Кредитному договору. Відповідач [PERSON] , стверджуючи протилежне, належних та допустимих доказів здійснення платежів за Кредитним договором суду не надав. Відповідно до підпункту 11.1. п. 11. Кредитного договору, якщо Кредитний Договір не було пролонговано відповідно до п. 14 Кредитного договору, у випадку неповернення Суми Кредиту у строк, встановлений п. 2 Кредитного Договору Позичальник сплачує Кредитодавцю проценти за користування чужими грошовими коштами за частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України у розмірі 2% за кожен день фактичного користування відповідною частиною Суми Кредиту по дату фактичного повернення всієї Суми Кредиту включно. Річна відсоткова ставка за процентами за користування чужими грошовими коштами складає 730%. Максимальний сукупний розмір нарахованих процентів за користування грошовими коштами згідно даного пункту не може перевищувати 200% від Суми Кредиту. Позичальник, згідно з п. 10. Кредитного договору зобов`язаний повернути Кредит та сплатити комісію (у разі нарахування), проценти за користування Кредитом та нараховану Кредитодавцем неустойку (якщо така буде) не пізніше Терміну платежу шляхом здійснення безготівкового переказу на банківський рахунок Кредитодавця у порядку, визначеному у Правилах. Відповідно до п. 13.6. Правил Договір діє з дати набрання ним чинності до дати повного погашення Позичальником всієї суми Заборгованості або дострокового припинення дії Договору у порядку, встановленому Договором та чинним законодавством України. При цьому в частині виконання прав і обов`язків за ним (в тому числі обов`язку сплатити проценти за користування грошовими коштами), Договір діє до повного виконання Сторонами, в т.ч. повного повернення суми Кредиту та сплати відсотків Позичальником. При цьому, згідно з п. 8., 15.\~ Кредитного договору Позичальник має право у будь-який час повністю або частково повернути Кредит до спливу строку, що встановлений у пункті 2 Кредитного Договору, а у разі пролонгації до закінчення строку пролонгації; протягом 14 календарних днів з дня укладення Кредитного Договору відмовитися від Кредитного Договору без пояснення причин, у тому числі в разі отримання ним грошових коштів, про що зобов`язаний повідомити Кредитодавця у письмовій формі до закінчення вказаних 14 календарних днів. У п. 12. Кредитного договору встановлено, що за порушення умов Кредитного Договору Сторони несуть відповідальність, встановленому Кредитним Договором, Правилами та чинним законодавством України. Згідно з розрахунком заборгованості за договором №0656-1422 від 24.03.2021р. складеним ТзОВ «Укр Кредит Фінанс» станом на 26.12.2024р. стосовно позичальника [PERSON] (а.с. 19-33) станом на 26 грудня 2024 року [PERSON] нараховано заборгованість перед ТзОВ «Укр Кредит Фінанс» в розмірі 16800, 00 грн., яка складається із заборгованостей за тілом кредиту 5600,00 грн. та за відсотками 11200,00 грн. Так, нарахування відсотків за користування кредитом з 24.03.2021р. по 13.04.2021р. (строк кредитування 21 день) здійснено на підставі п. 2-4. Кредитного договору у розмірі 2352,00 грн. У зв`язку із несплатою процентів після закінчення строку кредитування, Кредитний договір не був пролонгований та відсотки продовжували нараховувати відповідно до п. 11.1. Кредитного договору з 14.04.2021р. по 01.07.2021р. (79 днів) у розмірі 8848, 00 грн. Сукупний розмір нарахованих процентів за користування грошовими коштами згідно п.11.1. Кредитного договору не перевищує 200% від Суми Кредиту та становить 11200, 00 грн. У п. 10.2.1.4. п. 10.2.1. розділу 10 Правил зазначено, що Кредитодавець має право укласти договір відступлення права вимоги за відповідним Договором з будь-якою третьою особою без узгодження та/або консультацій з Позичальником. 26 грудня 2024 року між ТзОВ «Укр Кредит Фінанс» та ТзОВ «Новий Колектор» укладено договір факторингу № УКФ-261224-2 (а.с. 34-38), за умовами п. 2.1.-2.3. розділу 2 якого Первісний Кредитор передає (відступає) Новому кредитору свої Права вимоги до Боржників, а Новий кредитор набуває Права вимоги Первісного кредитора за Кредитними договорами та передає Первісному кредитору під відступлення Права вимоги, грошові кошти за плату\~ у порядку та строки встановлені цим Договором. Обсяг (сума) Прав Вимоги за цим Договором визначаються як сукупність Реєстрів боржників до цього Договору. Загальний розмір Заборгованості Боржників, Право вимоги за якими передано Первісним кредитором Новому кредитору, згідно Реєстру боржників, які складаються Сторонами за формою, що наведена у Додатку №1 до цього Договору. Згідно з п. 11.1. розділу 11 Договору факторингу № УКФ-261224-2 від 26.12.2024р. Договір набирає чинності з моменту його підписання уповноваженими представниками Сторін та скріплення печатками Сторін і діє до 31.12.2025 року, а в частині виконання Сторонами своїх зобов`язань до їх повного виконання. Договір вважається укладеним в дату його підписання Стороною, яка підписала Договір останньою. Відповідно до Реєстру боржників № 1 від 26.12.2024р. ТзОВ «Новий Колектор» набуло право грошової вимоги до відповідача [PERSON] на загальну суму 16800,00 грн., з яких сума основного боргу за кредитом 5600,00 грн., сума заборгованості за відсотками 11200,00 грн. (а.с. 39-40). У п. 3.3. розділу 3 Договору факторингу № УКФ-261224-2 від 26.12.2024р. зазначено, що Первісний кредитор, протягом 10 (десяти) робочих днів з моменту підписання відповідного Реєстру боржників (відступлення права вимоги), надсилає Боржникам повідомлення про відступлення Новому кредитору прав вимоги наступними засобами зв`язку: електронною поштою та/або sms-повідомлення.\~ 26 грудня 2024 року ТзОВ «Новий Колектор» направило [PERSON] повідомлення №883 від 26.12.2024р. про відступлення права вимоги за Договором факторингу №УКФ-261224-2 від 26.12.2024р. та вимогу №883 від 26.12.2024р. про сплату заборгованості, вказавши нові реквізити для погашення заборгованості (а.с. 42-43). Аналізуючи довідку № 28669-ДПЗ від 01.08.2025р. про розмір простроченої заборгованості за Кредитним договором №0656-1422 від 24.03.2021р. стосовно [PERSON] (а.с. 44), судом встановлено, що станом на 01 серпня 2025 року Позичальник погашень по Кредитному договору не проводив, а тому ТзОВ «Новий Колектор» обліковує за останнім заборгованість за кредитним договором №0656-1422 від 24.03.2021р. в розмірі 16800,00 грн., з яких за тілом кредиту 5600,00 грн. та за відсотками 11200,00 грн. Відповідач [PERSON] не надав суду жодних належних та допустимих доказів, які б спростовували доводи позивача про відсутність будь-яких погашень по Кредитному договору №0656-1422 від 24.03.2021р. Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, визначені ст.203 ЦК України. Так, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.\~ Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, згідно з ч. 3 ст. 215 ЦК України такий правочин може бути визнаний судом недійсним. У п. 5 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Згідно з ч.ч. 7, 12 ст. 11 Закону України «Про електрону комерцію» електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Так, електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Відповідно до абз. 2 ч. 3, ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електрону комерцію» електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. У ч. 5 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. У ч. 1 ст. 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з абз. 2 ч. 2 ст. 639 ЦК України договір, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір відповідно до ст. 629 ЦК України є обов`язковим для виконання сторонами. Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму і є таким, що укладений у письмовому вигляді. Важливо, щоб електронний договір включав всі істотні умови для відповідного виду договору, інакше він може бути визнаний неукладеним або недійсним, у зв`язку з недодержанням письмової форми в силу прямої вказівки закону. Згідно з ч. 1 ст. 638 ЦК України договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Метою підписання договору є необхідність ідентифікації підписанта, підтвердження згоди підписанта з умовами договору, а також підтвердження цілісності даних в електронній формі. Отже, якщо форма договору електронна, то і підписувати його потрібно електронним підписом. Згідно з ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису відповідно до вимог законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» та «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги», за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Не кожна електронна правова угода вимагає створення окремого електронного договору у вигляді окремого електронного документа. Електронний договір можна укласти в спрощеній формі, а можна класично - у вигляді окремого документа. Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення. Дана позиція висловлена в постанові Першої судової палати Касаційного цивільного суду ВС від 12.01.2021р. по справі № 524/5556/19 (провадження №61-16243св20). Як вбачається з Кредитного договору №0656-1422 від 24.03.2021р. відповідач вказав своє ім`я, паспортні дані, ідентифікаційний номер, місце проживання, а також смс з кодом, що свідчить про використання одноразового ідентифікатора при здійсненні підпису стороною кредитного договору, зокрема, здійснення підпису [PERSON] . Враховуючи вищенаведене, провівши аналіз законодавства у сфері комерційної концесії, суд приходить до висновку, що [PERSON] уклав Кредитний договір №0656-1422 від 24.03.2021р., за яким отримав кредит на суму 5600,00 грн. Згідно зі змістом поданого відповідачем відзиву на позовну заяву\~ [PERSON] не заперечує укладення Кредитного договору та отримання кредитних коштів. Окрім того, отримання відповідачем [PERSON] 24 березня 2021 року коштів за Кредитним договором №0656-1422 від 24.03.2021р. підтверджується довідкою про перерахування суми кредиту №0656-1422 від 24.03.2021р., за підписом директора ТзОВ «Укр Кредит Фінанс» Резуєва В., з якої вбачається, що 24 березня 2021 року було видано кошти за кредитним договором №0656-1422 від 24.03.2021р. у сумі 5600,00 грн. на карту 4149*56 (а.с. 44). Таким чином, судом встановлено, що відповідач отримав кошти та сторони Кредитного договору узгодили істотні умови такого договору, зокрема, розмір кредиту, строк кредитування, строк дії договору, умову продовження строку надання кредиту,\~ процентну ставку та порядок нарахування відсотків, відповідальність сторін за невиконання чи неналежне виконання умов договору. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом; розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором; якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язання це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно з ст.ст. 526, 527, 530 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та цивільного законодавства. Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір відповідно до ст. 629 ЦК України є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Згідно з ч. 2 ст. 1054 та ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. У разі порушення зобов`язання відповідно до ст. 611 ЦК України настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Порушенням зобов`язання згідно з ст.610 ЦК України є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно з ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 2 ст. 1054 та ч.ч. 1, 2 ст. 1050 ЦК України наслідками порушення боржником зобов`язання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право кредитора достроково вимагати повернення всієї суми кредиту та сплати процентів. Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. У ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Як встановлено судом згідно з довідкою про розмір простроченої заборгованості за Кредитним договором № 0656-1422 від 24.03.2021р. стосовно [PERSON] станом на 01 серпня 2025 року та розрахунком заборгованості за договором №0656-1422 від 24.03.2021р. складеним ТзОВ «Укр Кредит Фінанс» станом на 26.12.2024р. стосовно позичальника [PERSON] (а.с. 19-33, 44) відповідач не вносив кошти на погашення кредиту, внаслідок чого йому нараховано заборгованість за період з 24.03.2021р. по 01.07.2021р. в розмірі 16800, 00 грн., з яких 5600,00 грн. основної суми боргу та 11200,00 грн. за відсотками (за 100 днів користування кредитом). Відповідач [PERSON] не надав суду доказів повного чи часткового погашення заборгованості. Разом з тим, з врахуванням п. 14. Кредитного договору та п. 7.3.-7.5. Правил можливість продовжити строк надання кредиту обумовлена виконанням Клієнтом оплати в повному обсязі нарахованих процентів по кредиту. А у п. 2. Кредитного договору визначено, що Кредит надається строком на 21 день, тобто до 13.04.2021р. Отже, оскільки [PERSON] не провів до 13 квітня 2021 року оплати нарахованих процентів на суму кредиту в повному обсязі, то строк кредитування закінчився 13 квітня 2021 року. Позивач не довів, що сторони Кредитного договору узгодили строк кредитування та умови продовження строку надання кредиту будь-яким іншим чином. При цьому, слід розмежовувати поняття строк дії договору/строк кредитування, визначений п. 2. Кредитного договору та п. 13.6. Правил, та обов`язок повернути Кредит і сплатити нараховані проценти за користування Кредитом за фактичний термін користування Кредитом, який встановлено п. 10. Кредитного договору. Так, поняття «користування кредитом» є окремим випадком «користування чужими коштами». Термін «користування чужими коштами» Велика Палата Верховного Суду розтлумачила в постанові від 10.04.2018р. у справі № 910/10156/17. Термін «користування чужими коштами» може використовуватися у двох значеннях. Перше - це одержання боржником (як правило, за плату) можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу. Друге значення - прострочення грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити гроші, але неправомірно не сплачує їх. Відносини щодо сплати процентів за одержання боржником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу врегульовані законодавством. Зокрема, відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом; розмір і порядок одержання процентів установлюються договором; якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Такі ж правила щодо сплати процентів застосовуються до кредитних відносин у силу частини другої статті 1054 ЦК України та до відносин із комерційного кредиту - в силу частини другої статті 1057 цього Кодексу. Наслідки прострочення грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх, також врегульовані законодавством. У цьому разі відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Отже, «користування кредитом» - це можливість позичальника за плату правомірно не повертати кредитору борг (кредит) протягом певного періоду часу, погодженого сторонами кредитного договору. Велика Палата Верховного Суду наголошує, що проценти відповідно до статті 1048 ЦК України сплачуються не за сам лише факт отримання позичальником кредиту, а за «користування кредитом» (тобто за можливість позичальника за плату правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу). Надання кредиту наділяє позичальника благом, яке полягає в тому, що позичальник, одержавши від кредитора грошові кошти, не повинен повертати їх негайно, а отримує можливість правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу (строку кредитування, у межах якого сторони можуть встановити періоди повернення частини суми кредиту), а кредитор, відповідно, за загальним правилом не вправі вимагати повернення боргу протягом відповідного строку (право кредитора достроково вимагати повернення всієї суми кредиту передбачає частина друга статті 1050 ЦК України). Саме за це благо - можливість правомірно не повертати кредитору борг протягом певного часу - позичальник сплачує кредитору плату, якою є проценти за договором кредиту відповідно до статті 1048 ЦК України. Уклавши кредитний договір, сторони мають легітимні очікування щодо належного його виконання. Зокрема, позичальник розраховує, що протягом певного часу він може правомірно «користуватися кредитом», натомість кредитор розраховує, що він отримає плату (проценти за «користування кредитом») за надану позичальнику можливість не повертати всю суму кредиту одразу. Разом з цим зі спливом строку кредитування чи пред`явленням кредитором вимоги про дострокове погашення кредиту кредит позичальнику не надається, позичальник не може правомірно не повертати кошти, а тому кредитор вправі вимагати повернення кредиту разом із процентами, нарахованими відповідно до встановлених у договорі термінів погашення періодичних платежів на час спливу строку кредитування чи пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту у межах цього строку. Тобто позичальник у цьому разі не отримує від кредитора відповідне благо на період після закінчення строку кредитування чи після пред`явлення кредитором вимоги про дострокове погашення кредиту, а тому й не повинен сплачувати за нього нові проценти відповідно до статті 1048 ЦК України. Очікування кредитодавця, що позичальник повинен сплачувати проценти за «користування кредитом» поза межами строку, на який надається такий кредит (тобто поза межами існування для позичальника можливості правомірно не сплачувати кредитору борг), виходять за межі взаємних прав та обов`язків сторін, що виникають на підставі кредитного договору, а отже, такі очікування не можуть вважатись легітимними. Велика Палата Верховного Суду зауважує, що зазначене благо виникає у позичальника саме внаслідок укладення кредитного договору. Невиконання зобов`язання з повернення кредиту не може бути підставою для отримання позичальником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу, а отже - і для виникнення зобов`язання зі сплати процентів відповідно до статті 1048 ЦК України. За таких обставин надання кредитодавцю можливості нарахування процентів відповідно до статті 1048 ЦК України поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту вочевидь порушить баланс інтересів сторін - на позичальника буде покладений обов`язок, який при цьому не кореспондує жодному праву кредитодавця. Отже, припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України. Вказаних вище висновків Велика Палата Верховного Суду дійшла у постановах від 28.03.2018р. у справі № 444/9519/12, від 31.10.2018р. у справі № 202/4494/16-ц, від 04.02.2020р. у справі № 912/1120/16 та від 24.05.2023р. у справі № 408/8199/16-ц. Таким чином, з 14 квітня 2021 року по 01 липня 2021 року у Кредитодавця виникло право нараховувати відсотки на підставі ст. 625 ЦК України за узгодженою Сторонами процентною ставкою у 2 % за кожен день фактичного користування відповідною частиною Суми Кредиту, але не більше максимального розміру, який визначено Сторонами Кредитного договору у п. 11.1. Кредитного договору, що не повинен сукупно перевищувати 11200, 00 грн. Водночас суд зауважує, що відповідно до п.18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Отже, провівши перевірку розрахунку заборгованості, наданого відповідачем, за відсутності доказів погашення по Кредитному договору зі сторони Позичальника, суд приходить до висновку, що такий розрахунок відповідає умовам Кредитного договору, Правил, якій прийняв відповідач, та не суперечить чинному законодавству; підстава для звільнення відповідача від відповідальності, визначеної ст. 625 ЦК України, відповідно до п.18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України відсутня, оскільки проценти за ст. 625 ЦК України нараховувалися до 24 лютого 2022 року. Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідач [PERSON] має заборгованість по Кредитному договору на загальну суму 16800,00 грн., з якої за основним боргом (тілом кредиту) в розмірі 5600,00 грн., за нарахованими процентами 11200, 00 грн. Згідно з ч.1 ст. 1077, ч. 1 ст. 1078 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). За приписами ч. 1 ст. 1080 ЦК України договір факторингу є дійсним незалежно від наявності домовленості між клієнтом та боржником про заборону відступлення права грошової вимоги або його обмеження. У цьому разі клієнт не звільняється від зобов`язань або відповідальності перед боржником у зв`язку із порушенням клієнтом умови про заборону або обмеження відступлення права грошової вимоги. У ч. 1 ст. 1082 ЦК України вказано, що боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Окрім того, згідно з ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). У ст. 514 ЦК України встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Таким чином, суд дійшов до висновку, що до ТзОВ «Новий Колектор» (нового кредитора) перейшло від ТзОВ «Укр Кредит Фінанс» (первісного кредитора) право грошової вимоги до [PERSON] за Кредитним договором № 0656-1422 від 24.03.2021р. в розмірі 16800,00 грн., з яких заборгованість за основним боргом (тілом кредиту) 5600,00 грн., заборгованість за нарахованими процентами 11200, 00 грн. Доказів недійсності Договору факторингу № УКФ-261224-2 від 26.12.2024р. суду не надано. Під час розгляду справи судом прийнято до розгляду відзив на позовну заяву, оскільки останній поданий [PERSON] без порушення процесуального строку. Так, 22 серпня 2025 року судом відкрито провадження у справі, копію ухвали суду надіслано відповідачу за зареєстрованою адресою його місця проживання (а.с. 53-54), однак [PERSON] поштове відправлення не отримав, внаслідок чого у суд повернувся поштовий конверт із відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с. 56-57). Надалі відповідач 17 вересня 2025 року отримав по даній справі судову повістку, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с.64), після чого 18 вересня 2025 року ознайомився із матеріалами справи (а.с. 61) та 22 вересня 2025 року подав відзив на позовну заяву (а.с. 68-74). Відповідно до ч. 7 ст. 178 ЦПК України відзив подається в строк, встановлений судом, який не може бути меншим п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. Згідно з ст. 123, ч. 5, 6 ст. 124 ЦПК України перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Останній день строку триває до 24 години, але коли в цей строк слід було вчинити процесуальну дію в суді, де робочий час закінчується раніше, строк закінчується в момент закінчення цього часу. Строк не вважається пропущеним, якщо до його закінчення заява, скарга, інші документи чи матеріали або грошові кошти здані на пошту чи передані іншими відповідними засобами зв`язку. В ухвалі суду про відкриття провадження від 22.08.2025р. запропоновано відповідачу подати протягом п`ятнадцяти днів, з дня отримання копії цієї ухвали, в суд відзив на позовну заяву і всі письмові та електронні докази (які можливо доставити в суд), висновки експертів і заяви свідків, що підтверджують заперечення проти позову. Оскільки ухвалу суду від 22.08.2025р. [PERSON] засобами поштового зв`язку не отримав, а ознайомився із такою лише 18 вересня 2025 року, то суд вважає, що строк на подання відзиву на позовну заяву відповідач не пропустив. Надаючи оцінку доводам відповідача, суд зауважує, що помилковими є твердження [PERSON] про те, що у договорі факторингу № УКФ-261224-2 від 26.12.2024р.\~ сторонами не досягнуто згоди щодо предмета правочину або такий предмет не індивідуалізовано належним чином, оскільки судом встановлено, що обсяг (сума) Прав Вимоги за цим Договором визначаються як сукупність Реєстрів боржників до цього Договору та згідно з Реєстром боржників № 1 від 26.12.2024р. ТзОВ «Новий Колектор» набуло право грошової вимоги до [PERSON] на загальну суму 16800,00 грн., з яких сума основного боргу за кредитом 5600,00 грн., сума заборгованості за відсотками 11200,00 грн. (а.с. 39-40). Окрім того, доводи відповідача про те, що відступлення права вимоги здійснив не кредитор, тобто не особа, яка не володіє правом вимоги, та відбулося відступлення права недійсної вимоги у зв`язку із припиненням зобов`язання його виконанням не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи. Щодо заяви відповідача про застосування строку позовної давності, то слід зазначити наступне. Відповідно до ч.1 ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно з ч. 1 ст. 257, ч. 1, 5 ст. 261 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки, і її перебіг починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Відповідно до ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. При цьому, відповідно до п. 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. З врахуванням постанов Кабінету Міністрів України від 11.03.2020р. № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», зі змінами та доповненнями, та від 27.06.2023р. № 651 «Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширення на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиної коронавірусом SARS-CoV-2» на всій території України установлено карантин з 12 березня 2020 року по 30 червня 2023 року. Тобто, строк позовної давності за вимогою про стягнення з [PERSON] заборгованості за Кредитним договором, перебіг якого розпочався з 14 квітня 2021 року, було продовжено на строк дії карантину. А згідно з п. 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану. Вказаний пункт був виключений із ЦК України на підставі Закону України «Про внесення зміни до розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України щодо поновлення перебігу позовної давності» від 14.05.2025р., який набрав законної сили 04 вересня 2025 року. Так, Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022р. «Про введення воєнного стану в Україні», який затверджено Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022р., в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який неодноразово продовжувався, зокрема, останній раз Указом Президента України №478/2025 від 14.07.2025р. «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», який затверджено Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 15.07.2025р., з 07 серпня 2025 року на 90 діб. З врахуванням положень ст. 263 ЦК України перебіг позовної давності зупиняється на весь час існування обставин, які зумовили таке зупинення. Від дня припинення обставин, що були підставою для зупинення перебігу позовної давності, перебіг позовної давності продовжується з урахуванням часу, що минув до його зупинення. Тобто, з 24 лютого 2022 року до 03 вересня 2025 року строк позовної давності за вимогою про стягнення з [PERSON] заборгованості за Кредитним договором було зупинено. Відтак, суд приходить до висновку, що строк позовної давності за вимогою про стягнення з [PERSON] заборгованості за Кредитним договором № 0656-1422 від 23.03.2021р. станом на 21 серпня 2025 року не сплив. Згідно з ч. 3, 4 ст. 12, ч. 1, 3 ст. 13, ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи усе вищенаведене, суд дійшов до висновку, що позов ТзОВ «ФК «Новий колектор», за підписом представника Овчаренка І.С., до [PERSON] про стягнення заборгованості за Кредитним договором підлягає задоволенню в повному обсязі та з відповідача слід стягнути на користь позивача заборгованість на загальну суму 16800,00 грн., з яких 5600, 00 грн. заборгованість за тілом кредиту та 11200, 00 грн. заборгованість за процентами. Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно з ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. У ч. 2, 3 ст. 137 ЦПК України вказано, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це заяву. При цьому, згідно з ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Окрім того, відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Відповідно до ст. 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фінансовий розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумний та враховувати витрачений адвокатом час. У п. 48 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17.10.2014р. «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» зазначено, що витрати на правову допомогу стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а і у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. За звернення до суду із позовом до [PERSON] ТзОВ «Новий Колектор» сплачено 2422,40 грн. судового збору, що підтверджується платіжною інструкцією кредитового переказу коштів № 3720477296 від 20.08.2025р. (а.с. 9). Отже, з відповідача [PERSON] підлягає стягненню судовий збір на користь позивача ТзОВ «Новий Колектор» в розмірі 2422,40 грн. Позивачем також надано суду на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу копії Договору про надання правничої допомоги № 07/24-НК від 02.07.2024р., укладеного між Адвокатським бюро «Верітас Центр» та ТзОВ «Новий Колектор» (надалі Договір від 02.07.2024р.), додаткових угод № 4 від 14.08.2024р., №17 від 03.04.2025р. та № 19 від 16.04.2025р. до Договору про надання правничої допомоги № 07/24-НК від 02.07.2024р., звіту про виконану роботу від 19.08.2025р. відповідно до Договору №07/24-НК від 02.07.2024р., платіжної інструкції кредитового переказу коштів АО «Лекс Верітас» від ТзОВ «Новий Колектор» (а.с. 41, 45-48). Згідно з п. 1.1. Договору від 02.07.2024р. Виконавець бере на себе зобов`язання надати правову допомогу в обсязі та на умовах, передбачених цих Договором, а Замовник зобов`язаний оплатити замовлення у порядку та строки обумовлені Сторонами. Сторони погодили наступний обсяз робіт: Виконавець зобов`язується скласти позови до фізичних осіб (боржників) про стягнення боргу та пред`явити зазначені позови до суду. При цьому подання позовів відбувається виключно через підсистему «Електронний суд». У п. 3.1., 4.1. Договору від 02.07.2024р. зазначено, що вартість послуг визначається наступним чином: 4000,00 грн. за один позов без врахування вартості поштових витрат та судового збору, які сплачуються Замовником самостійно. За двомовністю сторін, оплата правової допомоги здійснюється у вигляді передоплати (авансу) або після подачі позову (позовів). Відповідно до додаткової угоди №4 від 14.08.2024р. до Договору від 02.07.2024р. на підставі Протоколу засідання загальних зборів членів (учасників) АО «Верітас Центр» №08/2004 від 09.08.2024р. відбулася зміна найменування Виконавця з АО «Верітас Центр» на АО «Лекс Верітас», яке стало правонаступником усіх прав та обов`язків попереднього об`єднання. Додатковою угодою №17 від 03.04.2025р. до Договору від 02.07.2024р. змінено вартість послуг наступним чином: 6000,00 грн. за один позов без врахування вартості поштових витрат та судового збору, які сплачуються Замовником самостійно. Згідно з Додатковою угодою №19 від 16.04.2025р. до Договору від 02.07.2024р. п. 1.2. Договору викладено у наступній редакції: Сторони погодили наступний обсяг робіт: Виконавець зобов`язується скласти позови до фізичних осіб (боржників) про стягнення боргу та передати Замовнику для подачі в суд, а також надати супутні консалтингові послуги з приводу проведення претензійно позовної роботи. При цьому, подання позовів відбувається виключно через підсистему «Електронний суд» Замовника. Сторони погодили, що позовні заяви будуть підписані безпосередньо Замовником. Як вбачається із звіту про виконану роботу від 19.08.2025р. відповідно до Договору №07/24-НК про надання правничої допомоги від 02.07.2024р. по клієнту [PERSON] ТзОВ «Новий Колектор» отримало від Адвокатського бюро «Лекс Верітас» наступні послуги: на підставі прийнятого Замовником рішення щодо звернення з позовом до Відповідача по справі, сформовано запит на складання розрахунку ціни позову та отримання переліку необхідних доказів; складено позов (на підставі отриманих документів); роздруковано позов, додатки до позову та один примірник позову з додатками надано Замовнику для відправлення Відповідачу; замовлено сплату судового збору; проведена детальна консультація Замовника щодо дій після відкриття провадження у справі та надано інші консалтингові послуги в розрізі проведення претензійно-позовної роботи. Крім того, зазначено, що обсяг та якість наданих послуг відповідають умовам Договору про правничу допомогу та за умови відсутності письмових заперечень Замовника до Звіту є Актом виконаних робіт (наданих послуг) стосовно Клієнта зазначеного у Звіті. На підтвердження сплати гонорару представником позивача надано платіжну інструкцію кредитового переказу коштів №3720477292 від 18.08.2025р., відповідно до якої\~ ТзОВ «Новий Колектор» переказало кошти АО «Лекс Верітас» з призначенням платежу «Оплату за надання правничої допомоги згідно дод. Угоди №29 до договору №07/24-НК від 02.07.2024, за позовом [PERSON] , без ПДВ» на суму 6000, 00 грн. Велика Палата Верховного Суду у постанові по справі №910/12876/19 від 07.07.2021р. зазначила, що розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини. Дослідивши надані докази понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу, суд приходить до висновку, що витрати на правову допомогу в розмірі 6000,00 грн. знайшли своє підтвердження. Таким чином, з відповідача [PERSON] підлягають стягненню витрати на професійну правничу допомогу на користь позивача ТзОВ «Новий Колектор» в розмірі 6000,00 грн. На підставі ст. 8, 42 Конституції України, ст.ст. 1, 3, 203-205, 207, 215, 509, 512, 514, 516-517, 526-527, 530, 610-612, 625, 626, 628, 629, 633, 634, 638-639, 1048-1050, 1054-1055, 1056-1, 1077-1078, 1080, 1082 ЦК України, Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», Закону України «Про електронну комерцію», Закону України «Про електронний цифровий підпис»,

Outcome: approved