Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-15 00:00:00

І.\~Виклад позиції\~позивачів та заперечень відповідача. 1. 23.11.2023 року [PERSON] (далі позивач 1), [PERSON] (далі позивач 2), [PERSON] (далі позивач 3), в особі представника, звернулося з позовом до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Євроінс Україна» (далі відповідач та/або ПрАТ «СК «Євроінс України»), з вимогою про стягнення на користь: [PERSON] пені з розрахунку подвійної облікової ставки НБУ у розмірі 12295,89 гривень, 3% річних у розмірі 737,75 гривень, інфляційних втрат у розмірі 2979,09 гривень та витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 6500,00 гривень; [PERSON] пені з розрахунку подвійної облікової ставки НБУ у розмірі 7232,88 гривні, 3% річних у розмірі 433,97 гривні, інфляційних втрат у розмірі 1752,41 гривні та витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 6500,00 гривень; [PERSON] пені з розрахунку подвійної облікової ставки НБУ у розмірі 7430,14 гривень, 3% річних у розмірі 445,81 гривень, інфляційних втрат у розмірі 1752,41 гривні та витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 6500,00 гривень. 2. Свої вимоги мотивує тим, що 29.06.2021 року о 12:18 годині, біля будинку 2/3 на Київському шосе в м. Одесі, мала місце ДТП, під час якої водій автопоїзда у складі сідлового тягача «MAN», реєстраційний номер [NUMBER] , із напівпричіпом «KOGEL SN 24P», реєстраційний номер [NUMBER] , [PERSON] здійснив наїзд на велосипедиста [PERSON] . Внаслідок даної ДТП [PERSON] був доставлений до лікувальної установи, в якій [INFO] помер. Цивільно-правова відповідальність [PERSON] на момент ДТП була застрахована у ПрАТ «СК «Євроінс Україна» згідно Посілів ЛАР5110284, ЛеАР5110285. Рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 20.09.2022 року у справі № 496/487/22 позовні вимоги [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] до ПрАТ «СК «Євроінс Україна» про стягнення страхового відшкодування задоволено частково, а саме вирішено стягнути з ПрАТ «СК «Євроінс Україна»: на користь [PERSON] страхове відшкодування у розмірі 40800,00 гривень, пеню у розрахунку подвійної облікової ставки НБУ у розмірі 10156,41 гривень; 3% річних у розмірі 989,26 гривень, інфляційні втрати у розмірі 7390,94 гривень; на користь [PERSON] страхове відшкодування у розмірі 24000,00 гривень, пеню з розрахунку подвійної облікової ставки НБУ у розмірі 5974,36 гривні, 3% річних у розмірі 581,92 гривня, інфляційні втрати у розмірі 4860,05 гривень; на користь [PERSON] страхове відшкодування у розмірі 24000,00 гривень; пеню з розрахунку подвійної облікової ставки НБУ у розмірі 5974,36 гривні, 3% річних у розмірі 581,92 гривня, інфляційні втрати у розмірі 4347,61 гривень; на користь держави судовий збір у розмірі 2102,00 гривні. В задоволенні позовних вимог [PERSON] до ПрАТ «СК «Євроінс Україна» про стягнення страхового відшкодування, яке включає витрати на лікування, у розмірі 5394,14 гривні відмовлено. В задоволенні позовних вимог [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] до ПрАТ «СК «Євроінс Україна» про стягнення судових витрат, понесених у зв`язку із розглядом справи на професійну правничу допомогу у загальному розмірі 19500,00 гривень. Постановою Одеського апеляційного суду від 11.04.2023 року по справі № 496/487/22 рішення суду першої інстанції залишено без змін. Розрахунок пені, 3% річних та інфляційних втрат здійснювався за період з 30.11.2021 року по 20.09.2022 року, однак страхове відшкодування було виплачено [PERSON] та [PERSON] лише 28.04.2023 року, а [PERSON] 04.05.2023 року, таким чином збільшилася кількість днів прострочення виплати належного страхового відшкодування. У зв`язку з викладеним, представник позивача звернулася до суду з позовом про стягнення пені, 3% річних та інфляційних втрат за період, який не охоплювався рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 20.09.2022 року по справі № 496/487/22, а саме: для [PERSON] та [PERSON] за період з 21.09.2022 року по 28.04.2023 року; для [PERSON] за період з 21.09.2022 року по 04.05.2023 року. 3. Від відповідача, в особі представника, відзив на позов до суду не надходив. \~ \~ \~ \~ІІ. Інші процесуальні дії у справі. 4. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.11.2023 року цивільну справу № 496/8104/23 передано на розгляд головуючій судді Портній О.П. (а.с. 7) 5. Ухвалою Біляївського районного суду Одеської області від 29.11.2023 року відмовлено у відкритті провадження у справі. (а.с. 8-9) 6. Постановою Одеського апеляційного суду від 19.11.2024 року по справі № 496/8104/23 (провадження № 22-ц/813/3521/24) ухвалу Біляївського районного суду Одеської області від 29.11.2023 року скасовано, а справу повернуто до суду першої інстанції для продовження розгляду. (а.с. 76-78) 7. Згідно передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 11.12.2024 року цивільну справу № 496/8104/23 передано на розгляд головуючій судді Портній О.П. (а.с. 81) 8. Відповідно ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. 9. Ухвалою Біляївського районного суду Одеської області від 17.12.2024 року було відкрито спрощене позовне провадження по справі з викликом сторін. Окрім того, відповідачу було надано строк для подання відзиву на позовну заяву. (а.с. 82-83) 10. Відповідач, в установлені ч. 7 ст. 178 ЦПК України строки, не подав до суду відзив на позовну заяву, будучи повідомленим належним чином про наявність ухвали про відкриття провадження та необхідністю подання відзиву, а тому суд вирішує справу за наявними матеріалами, що передбачено ч. 8 ст. 178 ЦПК України. 11. Оскільки відповідач був належним чином повідомленим про дату, час і місце судового засідання відповідно до ст. 128 ЦПК України шляхом направлення електронного документу до електронного кабінету, яке було отримано 09.04.2025 року (зворотній а.с. 92), 30.06.2025 року (а.с. 98), в судове засідання не з`явився, про поважність причин неявки суд не повідомив, а сторона позивачів не заперечувала проти заочного розгляду справи, Судом було постановлено ухвалу про заочний розгляд справи, що відповідає вимогам ст.ст. 280-281 ЦПК України. 12. Верховний Суд у своїй Постанові від 29.04.2020 року у справі № 348/1116/16-ц вказав, що, якщо сторони чи їх представники не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін чи їх представників, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні без їх участі за умови їх належного повідомлення про час і місце розгляду справи. 13. Представник позивачів у судовому засіданні підтримав позовні вимоги та просив їх задовльнити. IІІ. Фактичні обставини, встановлені Судом обставини та зміст спірних правовідносин. 14. Судом встановлено, що Рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 20.09.2022 року по справі № 496/487/22, частково задоволено позовну заяву [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] до ПрАТ «СК «Євроінс Україна» про стягнення страхового відшкодування, а саме ухвалено стягнути з ПрАТ «СК «Євроінс Україна»: на користь позивачки [PERSON] страхове відшкодування у розмірі 40800,00 гривень, пеню з розрахунку подвійної облікової ставки НБУ у розмірі 10156,41 гривень, 3% річних у розмірі 989,26 гривень, інфляційні втрати у розмірі 7390,94 гривень, а всього 59336,61 гривень; на користь позивачки [PERSON] страхове відшкодування у розмірі 24000,00 гривень, пеню з розрахунку подвійної облікової ставки НБУ у розмірі 5974,36 гривні, 3% річних у розмірі 581,92 гривню, інфляційні втрати у розмірі 4860,05 гривень, а всього 35416,33 гривень; на користь позивача [PERSON] страхове відшкодування у розмірі 24000,00 гривень, пеню з розрахунку подвійної облікової ставки НБУ у розмірі 5974,36 гривні, 3% річних у розмірі 581,92 гривня, інфляційні втрати у розмірі 4347,61 гривень, а всього 34903,89 гривні. В задоволення позовних вимог [PERSON] до ПрАТ «СК «Євроінс Україна» про стягнення страхового відшкодування, яке включає витрати на лікування, у розмірі 5394,14 гривні відмовлено. В задоволенні позовних вимог [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] до ПрАТ «СК «Євроінс Україна» про стягнення судових витрат, понесених у зв`язку із розглядом справи на професійну правничу допомогу у загальному розмірі 19500,00 гривень, тобто по 6500,00 гривень кожному відмовлено. Стягнуто з ПрАТ «СК «Євроінс Україна» на користьдержави судовий збір у розмірі 2102,00 гривні. (а.с. 148-158) 15. Постановою Одеського апеляційного суду від 11.04.2023 року по справі № 496/487/22 (провадження № 22-ц/813/3967/23) апеляційну скаргу ПрАТ «СК «Євроінс Україна» залишено без задоволення, а рішення Біляївського районного суду Одеської області від 20.09.2022 року в оскаржуваній частині залишено без змін. (а.с. 159-163) 16. На виконання рішення Біляївського районного суду Одеської області від 20.09.2022 року по справі № 496/487/22 відповідачем були здійснені виплати грошових сум у розмірі 35416,33 гривень, 59336,61 гривень та 34903,89 гривні, що підтверджується, відповідно, копіями платіжних інструкцій № 594_00000/e398d7e e-8628-457b-861 від 28.04.2023 року (а.с. 145), № 591_00000/b6e8a6b 7-e248-473b-bed від 28.04.2023 року (а.с. 146), № 603_00000/3eda257 3-cdd7-4838-b45 від 04.05.2023 року (а.с. 147). 17. Згідно з розрахунком пені, 3% річних та інфляційних витрат зробленим за період з 21.09.2022 року по 04.05.2023 року на заборгованість у розмірі 24000,00 гривні, розмір пені складає 7430,14 гривень, розмір 3% річних 445,81 гривень та розмір інфляційних втрат 1752,41 гривні. (а.с. 104) 18. Згідно з розрахунком пені, 3% річних та інфляційних витрат зробленим за період з 21.09.2022 року по 28.04.2023 року на заборгованість у розмірі 24000,00 гривні, розмір пені складає 7232,88 гривні, розмір 3% річних 433,97 гривні та розмір інфляційних втрат 1752,41 гривні. (а.с. 105) 19. Згідно з розрахунком пені, 3% річних та інфляційних витрат зробленим за період з 21.09.2022 року по 28.04.2023 року на заборгованість у розмірі 40800,00 гривні, розмір пені складає 12295,89 гривень, розмір 3% річних 737,75 гривень та розмір інфляційних втрат 2979,09 гривень. (а.с. 106) ІV. Оцінка Суду. 20. В ч. 1 ст. 14 ЦК України закріплено, що цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. 21. За ч. 5 ст. 11 ЦК України у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. 22. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. 23. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. 24. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16.10.2019 у справі № 452/3519/15 (провадження № 61-14973св18) зазначено, що правовідносини з виплати страхового відшкодування, які склалися між сторонами у справі на підставі договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, є грошовим зобов`язанням. 25. Згідно зі ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). 26. Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 11 ЦК України однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є також завдання майнової (матеріальної) шкоди. 27. Відповідно до ч.ч. 1, 2, 4 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). На вимогу особи, якій завдано шкоди, та відповідно до обставин справи майнова шкода може бути відшкодована і в інший спосіб, зокрема, шкода, завдана майну, може відшкодовуватися в натурі (передання речі того ж роду та тієї ж якості, полагодження пошкодженої речі тощо). 28. Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. 29. Відтак, приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України). 30. Таким чином, у ст. 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. 31. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Саме такий висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладений у постанові від 01.10.2014 року у справі № 6-113цс14, з якою погодилась Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16.05.2018 року у справі № 686/21962/15-ц, провадження № 14-16цс18. 32. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 25.09.2019 у справі № 757/26834/15-ц (провадження № 61-23871св18) зазначено, що оскільки за своєю правовою природою зобов`язання щодо виплати страхового відшкодування є грошовим, до спірних правовідносин слід застосовувати положення ст. 625 ЦК України щодо стягнення зі страхової компанії трьох відсотків річних від простроченої суми та інфляційних втрат. 33. З огляду на матеріали справи, предметом позову у даній справі є стягнення на підставі ст. 549, ч. 2 ст. 625 ЦК України інфляційних втрат, 3 % річних та пені за невиконання грошового зобов`язання щодо не виплаченого страхового відшкодування, підтвердженого судовим рішенням. 34. Таким чином, відповідач має грошове зобов`язання перед позивачем, що підтверджується рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 20.09.2022 року, яке залишене без змін Постановою Одеського аепляційного суду від 11.04.2023 року, та виконане відповідачем частково 28.04.2023 року та остаточно 04.05.2023 року. 35. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. 36. Разом з тим, за змістом ст.ст. 598-609 ЦК України рішення суду про стягнення боргу не є підставою для припинення грошового зобов`язання. Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України. Право кредитора вимагати сплату боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способом захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утриманими ним грошовими коштами, належними до сплати кредитору. 37. З огляду на те, що відповідач порушив встановлене в рішенні суду грошове зобов`язання, у позивачів виникло право на застосування наслідків такого порушення відповідно до ст. 549, ч. 2 ст. 625 ЦК України. 38 .Окрім того, відповідно до п. 36.5 ст. 36 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня. 39. Як передбачено ч. 1 ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. 40. Згідно з ч. 3 ст. 549 ЦК України, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. 41. Згідно ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. 42. Зважаючи на особливу юридичну природу правовідносин сторін у вигляді відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань за договором страхування, нарахування пені за несвоєчасне виконання договору страхування узгоджується з положеннями ст. 992 ЦК України, відповідно до яких у разі несплати страховиком страхувальникові або іншій особі страхової виплати страховик зобов`язаний сплатити неустойку в розмірі, встановленому договором або законом. 43. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 19.02.2020 року у справі № 758/16044/16-ц (провадження № 61-913св17) вказано, що при безпідставній відмові у виплаті страхового відшкодування, крім наслідків, передбачених договором, страховик, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу страхувальника зобов`язаний сплатити йому суму страхової виплати з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ст. 526, ч. 2 ст. 625 ЦК України). 44. У п. 21 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ» від 01.03.2013 № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» судам дано роз`яснення про те, що при безпідставній відмові у виплаті страхового відшкодування, крім наслідків, передбачених договором, страховик, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу страхувальника зобов`язаний сплатити йому суму страхової виплати з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ст. 526, ч. 2 ст. 625 ЦК України). 45. Законом України «Про індексацію грошових доходів населення» визначено правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України. 46. Згідно зі ст. 1 ЗУ «Про індексацію грошових доходів населення» індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг. Індекс споживчих цін (індекс інфляції) - показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання. 47. Відповідно до ст. 3 ЗУ «Про індексацію грошових доходів населення» індекс споживчих цін обчислюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері статистики, і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях. 48. При цьому іншого порядку компенсації грошей (грошових коштів) у зв`язку з їх знеціненням, окрім встановленого індексу інфляції (індексу споживчих цін), чинним законодавством України не передбачено. 49. Зволікання відповідача з виконанням судового рішення, що набрало законної сили 19.06.2015 року призвело до девальвації (знецінення) грошових коштів, стягнутих з [PERSON] , та інших втрат, а отже, позивач вправі вимагати від відповідача сплати не тільки суми боргового зобов`язання, що набуло грошового виразу, а й встановленого індексу інфляції та трьох процентів річних. 50. Інфляція - це знецінювання грошей і безготівкових коштів, що супроводжується ростом цін на товари і послуги (п. 2 Методологічних положень щодо організації статистичних спостережень за змінами цін (тарифів) на спожиті товари (послуги) і розрахунку індексу споживчих цін, що затвердженінаказом Державного комітету статистики України від 14.11.2006 року № 519). 51. Показником, який характеризує рівень інфляції, є індекс споживчих цін. 52. Індекс споживчих цін характеризує зміни у часі загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання. Він є показником зміни вартості фіксованого набору споживчих товарів та послуг у поточному періоді у порівнянні з базовим. 53. Таким чином, у ст. 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. 54. Тобто, приписи цієї статті поширюється на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. 55. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Зазначене відповідає правовому висновку, наведеному у постанові Верховного Суду України від 06.07.2016 року у справі № 6-1946цс15, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.05.2018 року у справі № 686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18), у постановах Верховного Суду від 16.05.2018 року у справі № 459/3560/15-ц, від 11.07.2018 року у справі № 753/23612/15-ц, від 05.09.2018 року у справі № 461/479/16-ц, від 22.11.2018 року у справі № 761/43507/16-ц. 56. Крім того, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10.04.2018 року у справі № 910/10156/17 вказала, що приписи ст. 625 ЦК України поширюються на всі види грошових зобов`язань, та погодилася з висновками Верховного Суду України, викладеними у постанові від 01.06.2016 року у справі № 3-295гс16, за змістом якого грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки з договірних відносин, але й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством. 57. Оскільки на підставі судового рішення між сторонами виникло грошове зобов`язання, то його невиконання зумовлює застосування положень ч. 2 ст. 625 ЦК України. Зазначений правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду України від 06.07.2016 року № 6-1946цс15, постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.05.2018 року у справі № 686/21962/15-ц, провадження № 14-16цс18. 58. Отже, відповідач мав невиконане грошове зобов`язання перед позивачами, що підтверджується рішенням суду, що набрало законної сили. 59. Права та інтереси стягувачів у випадку невиконання боржником рішення суду про стягнення коштів забезпечуються ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання будь-якого грошового зобов`язання. Саме таку висловлено правову позицію щодо застосування положень ст. 625 ЦК України висловлено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 16.05.2018 року у справі № 686/21962/15-ц, провадження № 14-16цс18. 60. Однак суд не погоджується з розрахованим представником позивачів періодом прострочення зобов`язання. 61. Виходячи із системного аналізу ст.ст. 525, 526, 599, 611 ЦК України, змісту кредитного договору суд дійшов висновку про те, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносини сторін кредитного договору, не звільняє боржника та поручителя від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання й не позбавляє права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України. Аналогічний висновок викладений у Постанові Великої Палати Верховного суду від 04.07.2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18). 62. Однак, в даному випадку грошове зобов`язання виникло у зв`язку із спричиненням шкоди в результаті ДТП, відшкодування такої шкоди за договорами страхування відбулось повною мірою але з порушенням строку, а сума на яку позивачами в даному позові нараховані інфляційні втрати, 3% річних та пеня визначена остаточно лише постановою Одеського апеляційного суду від 11.04.2023 року у справі № 496/487/22, повний текст якої складено 14.04.2023 року з тих підстав, що відповідно до п. 22.1 ст. 22 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. У разі настання події, яка є підставою для проведення регламентної виплати, МТСБУ у межах страхових сум, що були чинні на день настання такої події, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Тобто саме судом визначене страхове відшкодування в розмірі 40800,00 гривень на користь [PERSON] , в розмірі 24000,00 гривень на користь [PERSON] , та в розмірі 24000,00 гривень на користь [PERSON] , які підлягали стягненню з відповідача на користь потерпілих осіб. 63. Так, відповідно до копій платіжних інструкцій від 28.04.2023 року та від 04.05.2023 року, боржником було виконано повністю рішення суду по відношенню до [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] відповідно. 64. Інфляційні втрати та три проценти річних за ч. 2 ст. 625 ЦК України слід нараховувати до моменту фактичного виконання грошового зобов`язання (Постанова Великої Палати Верховного Суду від 04.06.2019 року у справі № 916/190/18). 65. Тому, саме 27.04.2023 року для розрахунку штрафних санкцій по відношенню до [PERSON] , [PERSON] та 03.05.2023 року для розрахунку штрафних санкцій по відношенню до [PERSON] , необхідно брати до розрахунку як останній день, так як свої обов`язки по виконанню судового рішення боржник частково виконав саме 28.04.2023 року та остаточно 04.05.2023 року. 66. З урахуванням викладеного, суд вважає, що у цих правовідносинах виникає період для нарахування інфляційних збитків, 3 % річних та пені з дати набрання рішенням суду законної сили (14.04.2023 року) по день, що передує повному виконанню боржником рішення суду, тобто до 27.04.2023 року, та до 04.05.2023 року включно. 67. Тому, суд доходить до висновку, що позивачі мають право на стягнення з відповідача прострочення боржником виконання грошового зобов`язання за страховим відшкодуванням, за період з 14.04.2023 року (дата набрання рішенням суду законної сили) до 27.04.2023 року, 04.05.2023 року (дні, що передують дню виконання рішення суду у повному обсязі). 68. Об`єднана\~палата Касаційного\~господарського суду\~у справі\~№ 910/13071/19 сформулювала позицію щодо нарахування та сплати боржником інфляційних втрат за неповний місяць, де надав роз`яснення, що якщо час прострочення у неповному місяці більше пів місяця (> 15 днів) = 1 (один) місяць, тому за такий неповний місяць нараховується індекс інфляції на суму боргу; якщо час прострочення у неповному місяці менше або дорівнює половині місяця (від 1, включно з 15 днями) = 0 (нуль), тому за такий неповний місяць інфляційна складова боргу не враховується. 69. Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду в постанові від 20.08.2020 року по справі № 904/3546/19 підтримав позицію щодо правил обрахування інфляційних витрат викладену в Постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 26.06.2020 року у справі № 905/21/19, у якій викладений правовий висновок про те, що при розрахунку «інфляційних втрат» у зв`язку з простроченням боржником виконання грошового зобов`язання до цивільних відносин за аналогією закону підлягають застосуванню: 1) норми ЗУ "Про індексацію грошових доходів населення"; 2) приписи Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року № 1078; 3) Методика розрахунку базового індексу споживчих цін, затверджена наказом Державного комітету статистики України від 27.07.2007 року №265. Визначений порядок нарахування інфляційних втрат у випадку часткового помісячного погашення суми основного боргу (п.п. 2529 постанови Верховного Суду від 26.06.2020 року у справі № 905/21/19). 26.06.2020 року об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду дійшла висновку про те, що у разі несвоєчасного виконання боржником грошового зобов`язання у нього в силу закону (ч. 2 ст. 625 ЦК України) виникає обов`язок сплатити кредитору, поряд із сумою основного боргу, суму інфляційних втрат, як компенсацію знецінення грошових коштів за основним зобов`язанням внаслідок інфляційних процесів у період прострочення їх оплати. У кредитора згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України є право вимоги до боржника щодо сплати інфляційних втрат за період прострочення в оплаті основного боргу. Водночас якщо боржник після нарахування йому інфляційних втрат за відповідний місяць допустив подальше прострочення в оплаті основного боргу, то кредитор, виходячи з того, що зобов`язання зі сплати інфляційних втрат, яке виникло в силу закону, є грошовим, вправі нарахувати боржнику інфляційні втрати на суму основного боргу, збільшену на індекс інфляції за попередній місяць прострочення (п. 23 постанови Верховного Суду від 26.06.2020 року у справі № 905/21/19). Також об`єднаною палатою Касаційного господарського суду у справі № 905/21/19 було наведено формулу, за якою можна розрахувати інфляційні втрати: "Х" * "і-1" - 100 грн = "ЗБ", де "Х" залишок боргу на початок розрахункового періоду, "і-1" офіційно встановлений індекс інфляції у розрахунковому місяці та 100 грн умовна сума погашення боргу в цьому місяці, а "ЗБ" залишок основного боргу з інфляційною складовою за цей місяць (вартість грошей з урахуванням інфляції у цьому місяці та часткового погашення боргу в цьому ж місяці). При цьому зазначено, що за наступний місяць базовою сумою для розрахунку індексу інфляції буде залишок боргу разом з інфляційною складовою за попередній місяць ("ЗБ" відповідно до наведеної формули), який перемножується на індекс інфляції за цей місяць, а від зазначеного добутку має відніматися сума погашення боржником своєї заборгованості у поточному місяці (якщо таке погашення відбувалося). У випадку якщо погашення боргу не відбувалося декілька місяців підряд, то залишок основного боргу з інфляційною складовою за перший розрахунковий місяць такого періоду ("ЗБ") перемножується послідовно на індекси інфляції за весь період, протягом якого не відбувалося погашення боргу, та ділиться на 100%. 70. Таким чином, оскільки судове рішення про стягнення суми страхового відшкодування по відношенню до [PERSON] та [PERSON] виконано 28.04.2023 року, а по відношенню до [PERSON] виконано 04.05.2023 року і з цих дат зобов`язання відповідача перед позивачами припинилося в силу положень ст. 599 ЦК України, але позов підлягає частковому задоволенню саме шляхом стягнення з відповідача на користь [PERSON] : інфляційних втрат в період з 14.04.2023 року до 27.04.2023 року у сумі 81,60 гривня, та пені у розмірі 782,47 гривні, що разом становить 864,07 гривні; на користь [PERSON] : інфляційних втрат в період з 14.04.2023 року до 27.04.2023 року у сумі 48,00 гривня, та пені у розмірі 460,27 гривні, що разом становить 508,27 гривень; на користь [PERSON] : інфляційних втрат в період з 14.04.2023 року до 03.05.2023 року у сумі 48,00 гривень, та пені у розмірі 657,53 гривні, що разом становить 705,53 гривень. 71. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. 72. Відповідно вимог ч. 3 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. 73. Про те, що сторона має довести ті обставини, на які вона посилається, і саме такі належним чином вчинені дії позивача, за загальним правилом, є підставою для задоволення його позову йдеться у Постанові ВСУ від 27.05.2020 року у справі № 2-879/13. Натомість відсутність належного спростування іншою стороною обставин, на які посилається сторона без належного їх доведення, сама по собі не є підставою для задоволення позову, оскільки суперечить загальним принципам доказування у цивільних справах зазначає Суд. Окрім цього Суд зауважив, що сторони не можуть будувати власну позицію на тому, що вона є доведеною, доки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу сама концепція змагальності втрачає сенс (див. п. 43 постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 23.10.2019 року у справі № 917/1307/18). 74. Таким чином, аналізуючи вищевикладене, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. VІ. Розподіл судових витрат між сторонами. 75. Згідно ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. 76. При цьому, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. 77. Відповідна правова позиція викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 року справа № 826/1216/16, від 12.09.2019 року справа № 9901/350/18. 78. Розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги у разі надання відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою. Аналогічних висновків дійшла ВП ВС у постанові від 19.02.2020 року у справі № 755/9215/15-ц, ОП КГС ВС від 03.10.2019 року у справі № 922/445/19.79. Представник позивача надав копії Договорів про надання правової допомоги № б/н від 04.01.2022 року (а.с. 173-175, 176-178, 179-181). 80. Згідно з ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. 81. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 82. Як вбачається з наданої копій Договорів про надання правової допомоги № б/н від 04.01.2022 року, сторони узгодили вартість послуг з правничої допомоги - 6500,00 гривень за кожним з договорів. Суд позов позивачів задовольнив частково. Відповідно: на користь позивача [PERSON] з відповідача підлягають стягненню судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 351,00 грн (864,07 грн (задоволені позовні вимоги) х 100% : 16012,73 грн (заявлені позовні вимоги) = 5,40 % (процент задоволених позовних вимог); 6500,00 грн (загальні судові витрати) х 5,40 % : 100% = 351,00 грн); на користь позивача [PERSON] з відповідача підлягають стягненню судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 351,00 грн (508,27 грн (задоволені позовні вимоги) х 100% : 9419,26 грн (заявлені позовні вимоги) = 5,40 % (процент задоволених позовних вимог); 6500,00 грн (загальні судові витрати) х 5,40 % : 100% = 351,00 грн); на користь позивача [PERSON] з відповідача підлягають стягненню судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 476,45 грн (705,53 грн (задоволені позовні вимоги) х 100% : 9628,36 грн (заявлені позовні вимоги) = 7,33 % (процент задоволених позовних вимог); 6500,00 грн (загальні судові витрати) х 7,33 % : 100% = 476,45 грн). 83. Згідно з ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. 84. Щодо посилання представника позивачів про звільнення їх від сплати судового збору на підставі п. 2 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір» суд зазначає наступне. 85. Пунктом 2 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір» визначено, що від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також смертю фізичної особи. 86. Оскільки інфляційні втрати на суму боргу та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання щодо відшкодування шкоди, завданої ушкодженням здоров`я та внаслідок вчинення кримінального правопорушення, то потерпілий, який заявив такі вимоги, звільняється від сплати судового збору у всіх інстанціях. До такого висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у справі № 341/1375/18 від 24.02.2021 року. 87. З матеріалів справи відомо, що позивачі звернулися до суду з позовом до відповідача страхової компанії, якою була застрахована цивільно-правова відповідальність завдавача шкоди, про стягнення інфляційних витрат, 3 % річних та пені від суми страхового відшкодування у зв`язку з настанням страхового випадку, а не від суми невідшкодованої матеріальної та/або моральної шкоди, заподіяної злочином. 88. Відповідно до ст. 141 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача судовий збір, витрати по сплаті якого понесені позивачем і документально підтвердженні. 89. В зв`язку з вищевикладеним та частковим задоволенням позовних вимог, суд вважає за необхідне, з урахуванням ч. 3 ст. 4 ЗУ «Про судовий збір», стягнути з позивачів на користь держави судовий збір у розмірі 1211,20 гривень, тобто по 403,73 гривні з кожного. 90. Разом з тим, у зв`язку з частковим задоволенням позову відповідачем підлягає відшкодуванню сума судового збору пропорційна до розміру задоволених вимог, а саме: позивачу [PERSON] в розмірі 21,73 гривні (розмір задоволених позовних вимог помножено на розмір сплаченого судового збору та поділено на розмір заявлених позовних вимог: 864,07 грн. ? 403,73 грн. ? 16012,73 грн.); позивачу [PERSON] в розмірі 21,79 гривні (розмір задоволених позовних вимог помножено на розмір сплаченого судового збору та поділено на розмір заявлених позовних вимог: 508,27 грн. ? 403,73 грн. ? 9419,26 грн.); позивачу [PERSON] в розмірі 29,58 гривень (розмір задоволених позовних вимог помножено на розмір сплаченого судового збору та поділено на розмір заявлених позовних вимог: 705,53 грн. ? 403,73 грн. ? 9628,36 грн.). При цьому суд враховує роз`яснення, надані Пленумом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. № 36 постанови № 10 від 17.10.2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах». На підставі вищевикладеного, ст. 625 ЦК України,

Outcome: partial