Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-14 00:00:00

27.02.2025 року до Балтського районного суду Одеської області надійшов позов прокурора Військової прокуратури Одеського гарнізону Південного регіону України в інтересах Військово-медичного клінічного центру Південного регіону до [PERSON] про відшкодування витрат закладові охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочину. Позовна заява обґрунтована тим, що Військовою прокуратурою Одеського гарнізону Південного регіону України здійснювався нагляд за додержанням законів під час проведення досудового розслідування у формі процесуального керівництва у кримінальному провадженні №12019160230000076 від 15.02.2019, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.406 КК України. 19.02.2019 року приблизно о 18:00 год. старший солдат [PERSON] , перебуваючи на території військової частини [NUMBER] та будучи невдоволений поведінкою солдата [PERSON] з приводу виконання обов`язків військової служби, діючи умисно, усвідомлюючи небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, протиправно, всупереч вимог ст.ст. 9, 11, 49, 50, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст.ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, порушив статутні правила взаємовідносин між військовослужбовцями за відсутності між ними відносин підлеглості, що виразилось у нанесенні солдату [PERSON] двох ударів кулаком правої руки в тулуб, а саме в ділянку селезінки та таким чином заподіяв останньому тілесні ушкодження, які відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень, за ознакою небезпеки для життя. Внаслідок отриманих тілесних ушкоджень [PERSON] знаходився на стаціонарному лікуванні у Військово-медичному клінічному центрі Південного peгіону з 15.02.2019 року до 01.03.2019 року, де йому надавалась медична допомога. При цьому державою в особі Військово-медичного клінічного центру Південного регіону на лікування [PERSON] , з урахуванням вартості медикаментів, лабораторних та клінічних досліджень, загальногосподарських та комунальних витрат, витрачено 15535,00 грн. Військово-медичний клінічний центр Південного регіону перебуває у підпорядкуванні Міністерства оборони України, та відповідно фінансується за рахунок останнього, тобто за рахунок коштів Державного бюджету України, а оскільки самостійно не вжито заходів цивільно-правового характеру з метою відшкодування витрат на лікування військовослужбовця, який перебував на лікуванні внаслідок вчиненого відносно останнього кримінального правопорушення, що свідчить про нездійснення належним чином відповідних повноважень, а фінансування вказаного закладу здійснюється, у тому числі за рахунок коштів Державного бюджету України, вищенаведене негативно впливає на соціально-економічну ситуацію та порушує інтереси установи, які полягають у встановленому законодавством забезпеченні повернення до бюджету витрат, понесених закладом охорони здоров`я на стаціонарне лікування військовослужбовця. Враховуючи викладене, прокурор Військової прокуратури Одеського гарнізону просить суд стягнути з [PERSON] на користь держави кошти, витрачені Військово-медичним клінічним центром Південного регіону на стаціонарне лікування військовослужбовця [PERSON] в загальному розмірі 15535,00 грн. на рахунок Військово-медичного клінічного центру Південного регіону. Ухвалою судді від 28.02.2025 року відкрито провадження у справі та поставлено проводити розгляд за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду від 23.06.2025 року постановлено залучити Одеську спеціалізовану прокуратуру у сфері оборони Південного регіону як правонаступника позивача. Ухвалою суду від 17.09.2025 року підготовче провадження закрито та призначено справу до судового розгляду по суті. Прокурор Маркевич А.М. в судовому засіданні позов підтримала в повному обсязі та просила його задовольнити. Представник Військово-медичного клінічного центру Південного регіону в судове засідання не з`явився, однак надав до суду заяву про розгляд справи без його участі, зазначивши, що позов підтримує в повному обсязі. Відповідач [PERSON] , будучи належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи шляхом направлення судової повістки засобами поштового зв`язку та шляхом розміщення на офіційному веб-порталі судової влади України, а саме на офіційному сайті Балтського районного суду Одеської області, оголошення про виклик його як відповідача, в судове засідання не з`явився, відзиву на позовну заяву та будь-яких заяв чи клопотань до суду не подав, про поважність причин своєї неявки в судове засідання суду не повідомив. Відповідно до\~п.1\~ч.3\~ст.223\~ЦПК України,\~якщо учасник\~справи або\~його представник\~були належним\~чином повідомлені\~про судове\~засідання,\~суд розглядає\~справу за\~відсутності такого\~учасника справи\~у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки. Суд, заслухавши думку прокурора, яка не заперечувала проти проведення судового засідання без участі відповідача, вважав за можливим розглянути справу без участі відповідача [PERSON] , оскільки він був належним чином повідомлений про розгляд справи. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають до задоволення, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що вироком Балтського районного суду Одеської області від 09.10.2023 року [PERSON] визнано винним у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.406 КК України, та призначено йому покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі. Відповідно до\~ухвали Одеського\~апеляційного суду\~від 23.01.2025\~року вирок\~Балтського районного\~суду Одеської\~області від\~09.10.2023\~року,\~у кримінальному\~провадженні,\~внесеному до\~ЄРДР за\~№12019160230000076\~від 15.02.2019\~року,\~за обвинуваченням\~ [PERSON] \~у вчиненні\~кримінального правопорушення,\~передбаченого ч.3\~ст.406\~КК України,\~-\~скасовано в\~частині вирішення\~цивільного позову\~та призначено\~новий розгляд\~цивільного позову\~прокурора у\~суді першої\~інстанції в\~порядку цивільного\~судочинства.\~У решті\~вирок залишено\~без змін. Судове рішення набрало законної сили 23.01.2025. Відповідно до ч.6 ст.82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Згідно вироку Балтського районного суду Одеської області від 09.10.2023 року [PERSON] визнано винним у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.406 КК України, а саме в тому, що 19.02.2019 року приблизно о 18:00 год. старший солдат [PERSON] , перебуваючи на території військової частини [NUMBER] та будучи невдоволений поведінкою солдата [PERSON] з приводу виконання обов`язків військової служби, діючи умисно, усвідомлюючи небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, протиправно, всупереч вимог ст.ст.9, 11, 49, 50, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст.ст.1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, порушив статутні правила взаємовідносин між військовослужбовцями за відсутності між ними відносин підлеглості, що виразилось у нанесенні солдату [PERSON] двох ударів кулаком правої руки в тулуб, а саме в ділянку селезінки та таким чином заподіяв останньому тілесні ушкодження, які відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень, за ознакою небезпеки для життя. Внаслідок отриманих тілесних ушкоджень [PERSON] знаходився на стаціонарному лікуванні у Військово-медичному клінічному центрі Південного peгіону з 15.02.2019 року до 01.03.2019 року, де йому надавалась медична допомога. При цьому державою в особі Військово-медичного клінічного центру Південного регіону на лікування потерпілого [PERSON] , з урахуванням вартості медикаментів, лабораторних та клінічних досліджень, загальногосподарських та комунальних витрат, витрачено 15535,00 грн. Відповідно до листа Військово-медичного клінічного центру Південного регіону від 13.03.2019 року №1253, вартість лікування [PERSON] , який знаходився на стаціонарному лікуванні у відділенні невідкладної хірургії з 15.02.2019 року до 01.03.2019 року становила 15535,00 грн. В ході судового розгляду кримінального провадження прокурором заявлявся цивільний позов про стягнення витрат на лікування потерпілого до [PERSON] та вироком Балтського районного суду Одеської області був задоволений, однак ухвалою Одеського апеляційного суду від 23.01.2025 року вирок Балтського районного суду Одеської області від 09.10.2023 року, у кримінальному провадженні за обвинуваченням [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.406 КК України, - скасовано в частині вирішення цивільного позову та призначено новий розгляд цивільного позову прокурора у суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства. [PERSON] добровільно кошти на відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого не відшкодовано. Повноваження прокурора щодо захисту інтересів держави закріплені в ст. 128 КПК України та ст. 23 Закону України «Про прокуратуру». Відповідно до ст.23 Закону України «Про прокуратуру» визначено, що прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Відповідно до ч.3 ст.128 Кримінального процесуального кодексу України, цивільний позов в інтересах держави пред`являється прокурором. Військово-медичний клінічний центр Південного регіону перебуває у підпорядкуванні Міністерства оборони України, та відповідно фінансується за рахунок останнього, тобто за рахунок коштів Державного бюджету України. Так, згідно довідки Військово-медичного клінічного центру Південного регіону від 13.03.2019 N? 1253, останнім здійснено розрахунок фактичних витрат понесених у зв`язку з лікуванням потерпілого військовослужбовця [PERSON] у загальному розмірі 15 535 грн, які наразі залишаються невідшкодованими. Витрати, які здійснені Військово-медичним клінічним центром Південного регіону на стаціонарне лікування військовослужбовця негативно впливають на фінансування інших хворих, внаслідок чого порушуються інтереси держави у сфері дотримання прав і свобод людини і громадянина та в галузі охорони здоров`я та забезпечення пов`язаних з ними державних гарантій, що і є підставою для звернення прокурором в межах своєї компетенції до суду на захист державних інтересів. Враховуючи, що Військово-медичним клінічним центром Південного регіону самостійно не вжито заходів цивільно-правового характеру з метою відшкодування витрат на лікування військовослужбовця, який перебував на лікуванні внаслідок вчиненого відносно останнього кримінального правопорушення, що свідчить про нездійснення належним чином відповідних повноважень, а фінансування вказаного закладу здійснюється, у тому числі за рахунок коштів Державного бюджету України, вищенаведене негативно впливає на соціально-економічну ситуацію та порушує інтереси установи, які полягають у встановленому законодавством забезпеченні повернення до бюджету витрат, понесених закладом охорони здоров`я на стаціонарне лікування військовослужбовця. Відповідно до роз`яснень, наданих у п.3 постанови Пленуму Верховного суду України від 07.07.1995 року №11 «Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину та судових витрат» питання про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого вирішується згідно з Порядком обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнення з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України №545 від 16.07.1993 року (далі Порядок). Згідно вимог п.п.3,4 Порядку обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнення з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 16.07.1996 року № 545 (із змінами, внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 19.09.12 року №868), визначена сума коштів на лікування потерпілого стягується судом з обвинуваченого або фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, при ухваленні вироку за позовом закладу охорони здоров`я або прокурора. Стягнені в установленому порядку кошти залежно від джерела фінансування закладу охорони здоров`я, у якому перебував на стаціонарному лікуванні потерпілий, зараховуються до відповідного бюджету або на користь юридичної особи (відомства), якій належить заклад охорони здоров`я. Згідно зі ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними діями особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ст.1206 Цивільного кодексу України, особа, яка вчинила кримінальне правопорушення, зобов`язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров`я на лікування потерпілого від цього кримінального правопорушення. Якщо лікування проводилося закладом охорони здоров`я, що є у державній власності, у власності Автономної Республіки Крим або територіальної громади, кошти на відшкодування витрат на лікування зараховуються до відповідного бюджету. Згідно вимог ч.3 ст.1206 ЦК України, п.п.1.4 Порядку сума витрат на лікування потерпілого від злочину підлягає стягненню до відповідного бюджету або на користь юридичної особи (відомства), якій належить заклад охорони здоров`я, у сумі фактичних витрат з винних осіб, тобто з [PERSON] . Прокурор надав суду належні, допустимі та достатні докази на підтвердження позовних вимог. Факт вчинення відповідачем протиправного діяння, причинно-наслідковий зв`язок між цим діянням та отриманням потерпілим тілесних ушкоджень, а також факт та вартість її стаціонарного лікування за рахунок бюджетних коштів підтверджені письмовими доказами, які є узгодженими між собою та не викликають сумнівів у їх достовірності. Відповідач, у свою чергу, не скористався наданим йому процесуальним правом подати відзив на позовну заяву та не надав суду жодних доказів, які б спростовували обставини, наведені прокурором, або заперечували розмір заявлених до стягнення витрат. Таки м чином, враховуючи вищевикладене, та те, що добровільному порядку відповідачем не відшкодовані витрати на стаціонарне лікування потерпілого, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог. Частиною 2 статті 141 ЦПК України передбачено, що судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача. Враховуючи, задоволення позову, що шкода завдана внаслідок вчинення кримінального правопорушення і тому прокурор звільнений від сплати судового збору при подачі позову до суду, а тому з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь держави в сумі 1211,20 грн.

Outcome: approved