Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-12 00:00:00

У березні 2024 до Печерського районного суду м. Києва надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Вуд сервіс енерго» до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні майном. В обґрунтування заявлених вимог представник позивача зазначає, що ТОВ «Вуд сервіс енерго» є власником 143/300 частини квартири за адресою [ADDRESS] , а відповідачка є власником 157/300 частини вказаної квартири. Зазначає, що відповідач змінила замки та не допускає позивача до належної йому частини квартири, чим порушує право ТОВ «Вуд сервіс енерго» на вільне володіння, користування і розпорядження належним йому майном, не допускає до належної йому частини квартири, чим завдає матеріальних збитків. Так, позивачем було придбано 143/300 частини квартири за адресою [ADDRESS] з метою розселення у вказаній квартирі працівників ТОВ «Вуд сервіс енерго», проте у зв`язку з діями відповідача товариство вимушено розселити своїх працівників в іншому місці на вкрай невигідних для умовах. Зазначає, відповідач здає в оренду квартиру [ADDRESS] , отримує дохід від здачі в оренду не лише своєї частини, а й частини квартири позивача. Крім того, спірна квартира використовується не за цільовим призначенням, оскільки орендарями квартири є юридичні особи, що використовують нерухоме майно для здійснення підприємницької діяльності. Посилаючись на положення ст. ст. 319, 391 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), позивач звернувся до суду з вказаним позовом. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 11.04.2024 відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження з повідомленням сторін. 23.01.2025 представником позивача подано заяву про уточнення позовних вимог. В підготовчому засіданні 10.03.2025 відповідачу вручено позовну заяву, оголошено перерву для надання можливості ознайомитися з матеріалами справи до 19.05.2025 про що учасники повідомлені під розписку. 16.05.2025 до суду представник позивача подав заяву про відмову частини вимог позову щодо вселення осіб та встановлення порядку користування квартирою. Протокольною ухвалою суду від 02.06.2025 задоволено клопотання представника позивача щодо допиту свідка, закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті. В судове засідання 13.10.2025 з`явився представник позивачки, просив задовольнити позов з мотивів викладених у позовній заяві. Відповідачка в судове засідання не з`явилися, відзиву до суду не надали, хоча належним чином була повідомлені про розгляд справи. Суд встановив, що 11.03.2021 року право власності на об`єкт нерухомого майна, а саме на 143/300 частини квартири [ADDRESS] , зареєстровано за ТОВ «Вуд сервіс енерго» на підставі свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів серії та номер 168, виданого 11.03.2021 Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Коліжук О.О. Згідно із інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 16.03.2021 року № 248468767, право власності на 157/300 частини квартири [ADDRESS] зареєстровано за [PERSON] на підставі договору іпотеки серії та номер 1049, виданого 11.06.2007 року. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Як визначено у ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Конституція України у статті 47 проголошує, що кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду. В силу норм ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Статтею 41 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Вказана норма Конституції України кореспондується з нормами ст. 321 Цивільного кодексу України. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Як визначено у ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 356 ЦК України, власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно у цілому. Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними відсотками від цілого чи у дрібному виразі. Статтею 358 ЦК України визначено, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен зі співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Винятки із загального правила можуть встановлюватись законом, зокрема ст. 361 ЦК України щодо самостійного права співвласника розпорядитися своєю часткою у праві спільної часткової власності. Згідно ч. 1 ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Зазначена норма права визначає право власника майна, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати усунення будь-яких порушень свого права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для надання захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом існування перешкод у користуванні власником своїм майном. При цьому не має значення, ким саме створюється порушення права та з яких підстав. Наведений правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 16.11.2016 року у справі № 6-709цс16. Звертаючись до суду з позовом, ТОВ «Вуд сервіс енерго» посилалося на те, що відповідач чинить йому перешкоди у володінні, користуванні та розпорядженні належною йому на праві приватної власності 143/300 частиною квартири [ADDRESS] . Підтвердження заявлених позовних вимог про усунення перешкод у користуванні майном, позивачем у якості письмових доказів додано до позовної заяви витяги з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань щодо Товариства з обмеженою відповідальністю «ВН нерухомість», Товариства з обмеженою відповідальністю «ВС Колсантинг», Товариства з обмеженою відповідальністю «Аналітичне агентство економік східної Європи», Товариства з обмеженою відповідальністю «Парфюм-фонд», Товариства з обмеженою відповідальністю «Міжнародна адвокатська компанія Віталій Синиченко та партнери», Київська регіональна організація Соціал-демократичної партії України, Товариства дружби «Україна-Швеція», які свідчать про реєстрацію вказаних юридичних осіб за адресою: вул. Інститутська, буд. 17/5, кв. 8, м. Київ. Суд критично ставиться до наданих позивачем витягів на підтвердження того, що відповідач здає вказану квартиру в оренду зазначеним юридичним особам, оскільки надані витяги свідчать про реєстрацію вказаних юридичних осіб за адресою: [ADDRESS] , але не про фактичне місцезнаходження чи здачу вказаної квартири в оренду юридичним особам. Також позивачем не надано жодного доказу на підтвердження того, що [PERSON] здає в оренду всю спірну квартиру, включаючи його частку. У постанові Верховного Суду від 06.04.2020 у справі № 754/14843/16 зроблено правовий висновок про те, що доказами у справі на підтвердження наявності перешкод у користуванні майном, що належить особі на праві власності, зокрема у його вселенні до спірного житлового приміщення можуть бути: акти про не допуск до належного особі на праві власності майна, звернення до правоохоронних органів, пояснення осіб, які можуть підтвердити ті чи інші обставини, які мають значення для вирішення справи, показання свідків тощо. Відтак, суд бере до уваги посилання позивача на те, що відповідач самостійно, без згоди відповідача, проводить демонтаж елементів оздоблювального ремонту та будівельні роботи у спірній квартирі, оскільки 23.10.2023 представником позивача адвокатом [PERSON] разом зі співробітниками поліції було зафіксовано факт безпосереднього руйнування квартири та факт перешкоджання у доступі до квартири. Крім того судом встановлено, що за фактом перешкоджання відповідачем та сторонніми невстановленими особами у доступі позивачу до квартири, Печерським управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві було розпочато досудове розслідування в рамках кримінального провадження № 12023105060000469 від 30.08.2023. В судовому засіданні свідок [PERSON], який є адвокатом, раніше представляв інтереси ТОВ «Вуд сервіс енерго», надав показання, якими підтвердив обставини щодо направлення на адресу відповідача письмової вимоги щодо пропозиції врегулювання відносин шляхом переговорів, яка проігнорована [PERSON] . Зазначив, що ним складені акти недопуску на об`єкт за адресою: [ADDRESS] . 27.11.2023 як представники позивача намагалися потрапити до квартири з метою захисту майна Товариства, для з`ясування стану майна, враховуючи непогоджені із Товариством демонтажні роботи у квартирі. При цьому, за номером 102 було викликано працівників поліції. Після приїзду поліції та слідчої оперативної групи Печерського УП ГУНП у м. Києві, та оголошення (через закрити вхідні двері) представниками Товариства про те, що Товариство з метою захисту своєї частки власності у квартирі, та у зв`язку із вчиненням невстановленою особою самоправних дій, які виражаються у систематичному та протиправному перешкоджанню (доступу) працівників Товариства до квартири, двері відкрила відповідачка, особу якої працівники поліції встановили, перевіривши документи, було зафіксовано факт недопуску до квартири. Факт неможливості користування позивачем квартирою, власником 143/300 частини якої він є, свідчить про порушення прав позивача. Позивачем доведено належними та допустимими доказами чинення йому відповідачем перешкод у користуванні квартирою, право на користування якою він набув у визначеному законом порядку, а тому позивач має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування спірною квартирою. В той же час суд зазначає, що не може задовольнити вимоги стосовно заборони третім особам вчиняти будь-які дії, направлені на обмеження прав ТОВ «Вуд сервіс енерго» у доступі та користуванні (житловим приміщенням) квартирою [ADDRESS] , оскільки в позовній заяві відповідачем не конкретизовано стосовно кого повинна бути така заборона, а також не зазначено яким чином на момент подачі позову треті особи перешкоджають позивачу у користуванні квартирою [ADDRESS] . Згідно вимог ст. ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Статтею 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського Суду як джерело права. Європейський суд з прав людини зауважив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Таким чином, суд, повно і всебічно з`ясувавши обставини справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного наданого доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, дійшов висновку про часткову обґрунтованість позовних вимог та про наявність правових підстав для часткового задоволення позову. Розподіляючи судові витрати, суд керується приписами ст. 141 ЦПК України. Враховуючи викладене,

Outcome: partial