Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-14 00:00:00

У серпні 2025 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Другого відділу державної виконавчої служби у Вознесенському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), за участю третьої особи: [PERSON] , про повернення надмірно стягнутих коштів. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що рішенням Арбузинського районного суду Миколаївської області від 27.09.2013 року з позивача на користь [PERSON] були стягнуті аліменти на утримання доньки, [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини зі всіх видів заробітку (доходу), щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 12.07.2013 року і до досягнення дитиною повноліття. Змінами до Сімейного Кодексу України у 2017 році в ст. 183 СК України законодавець встановив у законодавчому порядку граничний розмір аліментів, вище якого аліменти не стягуються, а саме не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Таким чином максимальний розмір стягнень аліментів, встановлений законом на дітей віком 6-18 років у 2022 - 2023 роках складав не більше 28330 грн.; в 2023 - 2024 роках не більше 31960 грн. на дитину відповідного віку. Відповідно до розрахунку заборгованості зі сплати аліментів по ВП № 40583672 від 08.07.2025 року, виданим другим відділом ДВС у Вознесенському МО ПМРУ МЮ (м.Одеса) з заробітної плати (доходу) [PERSON] регулярно відбувалися стягнення відповідачем аліментів на користь [PERSON] на утримання [PERSON] , які перевищували встановлений законом максимум. Враховуючи вищевказане позивач, посилаючись на п. 5 ст. 183 СК України та на ст.ст. 1166, 1173 ЦК України, просить суд стягнути з відповідача на користь позивача надмірно утриманих з заробітної плати коштів у розмірі 84 653,57 грн. Ухвалою суду від 01.09.2025 відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. 07.10.2025 від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник заперечувалати проти позовних вимог. У відзиві зазначила, що відповідно до інформації автоматизованої системи виконавчого провадження комп`ютерної програми, що забезпечує збирання, зберігання, облік, пошук, узагальнення, надання відомостей про виконавче провадження, формування Єдиного реєстру боржників та захист від несанкціонованого доступу, 06.11.2013 на адресу Южноукраїнського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області, надійшла заява [PERSON] про прийняття до примусового виконання виконавчого листа № 467/1049/13-ц виданого 30.10.20 Арбузинським районним судом про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання доньки, [INFO] , в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку, щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 12.07.2013 року і до повноліття дитини. 05.11.2013 спеціалістом відділу, який відповідає за внесення даних до АСВП виконавчий документ зареєстрований в АСВП за № 40583672 та переданий державному виконавцеві відділу, для прийняття відповідного рішення. 06.11.2013 державним виконавцем відділу винесена постанова про відкриття виконавчого провадження щодо примусового виконання вищевказаного виконавчого документа, копії якої направлені сторонам виконавчого провадження. 04.06.2024 старшим державним виконавцем Южноукраїнського міського відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), при примусовому виконанні: виконавчого листа № 467/1049/13-ц виданого 30.10.2013 Арбузинським районним судом щодо стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання доньки, [INFO] , в розмірі 1/4 частини зі всіх видів заробітку, щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 12.07.2013 року і до повноліття дитини, відносно боржника [PERSON] винесена постанова про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника 04.06.2021 та направлена до Військової частини [NUMBER] та 13.11.2013 старшим державним виконавцем Южноукраїнського міського відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), при примусовому виконанні: виконавчого листа № 467/1049/13-ц виданого 30.10.2013 Арбузинським районним судом щодо стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання доньки, [INFO] , в розмірі 1/4 частини зі всіх видів заробітку, щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 12.07.2013 року і до повноліття дитини відносно боржника [PERSON] винесена постанова про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника 04.06.2021 та направлена до філії «Відокремлений підрозділ «Південноукраїнська атомна електрична станція». В АСВП в матеріалах виконавчого провадження за № 40583672 обраховано розрахунок заборгованості зі сплати аліментів, станом 31.08.2025, що додається. Виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом. Вказаний розрахунок заборгованості зі сплати аліментів узгоджується з вимогами ст. 195 Сімейного кодексу України та постановою Кабінету Міністрів України «Про перелік видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб» від 26.02.1993 року №146. Крім того, за змістом ч.1 ст.71 Закону України «Про виконавче провадження» порядок стягнення аліментів визначається законом. Чинним законодавством України не передбачено можливість зміни виконавцем розміру аліментів. У судовому порядку стягнення аліментів передбачено у наказному та позовному провадженні. Якщо справа розглядається у позовному провадженні, максимальний розмір аліментів не передбачений. У позовному провадженні відсутня верхня межа розміру аліментів, на відміну від наказного провадження, що обмежується 10 прожитковими мінімумами на дитину відповідного віку. Процесуальний закон встановлює межу максимального розміру аліментів, які можуть бути стягнуті тільки на підставі судового наказу, а саме: 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку. На підставі вищевикладеного, відділ ДВС вважає дії державного виконавця відділу ДВС в частині проведення розрахунку заборгованості зі сплати аліментів в матеріалах виконавчого провадження за № 40583672 в АСВП виходячи з фактичних доходів скаржника, та такими, що відповідають чинному законодавству. В судове засідання позивач та його представник не з`явилися, представник позивача надала суду заяву про розгляд справи без її участі та без участі позивача, зазначила, що позовні вимоги підтримують в повному обсязі. В судовому засіданні представник відповідача відзив на позовну заяву підтримала та просила суд відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Заінтересована особа\~ [PERSON] в судове засідання не з`явилася, судом належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи, про причини неявки суду не повідомила, заперечень, клопотань, заяв не надала. Оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про наступне. З матеріалів справи вбачається, що рішенням Арбузинського районного суду Миколаївської області від 27.09.2023 позов [PERSON] до [PERSON] задоволено. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , в розмірі частини зі всіх видів заробітку (доходу), щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 12 липня 2013 року і до повноліття дитини. На виконання вказаного рішення суду 30.10.2013 видано виконавчий лист №467/1049/13-ц. Згідно з розрахунком заборгованості зі сплати аліментів станом на 31.08.2025 з [PERSON] з червня 2021 по серпень 2025 стягуються аліменти у розмірі 25% від всіх доходів боржника. За змістом позовних вимог позивач посилається на те, що з нього в процесі здійснення виконавчих дій у виконавчому провадженні щодо стягнення аліментів на утримання дитини, державним виконавцем безпідставно стягнуто кошти у розмірі 84 653,57 грн., які позивач вважає надмірно утриманими, оскільки змінами до СК України законодавець встановив на законодавчому рівні граничний розмір аліментів, вище якого аліменти не стягуються. Тому, вважає, що максимальний розмір стягнень аліментів, встановлений законом на дітей віком 6-18 років у 2022 - 2023 роках складав не більше 28330 грн; в 2023 - 2024 роках не більше 31960 грн на дитину відповідного віку. Проте, відповідно до розрахунку заборгованості зі сплати аліментів по ВП № 40583672 від 08.07.2025 року, з заробітної плати (доходу) позивача регулярно відбувалися стягнення відповідачем аліментів на користь [PERSON] на утримання [PERSON] , які перевищували встановлений законом максимум. У зв`язку з чим, позивач вважає, що наявні підстави для відновлення його порушених прав шляхом стягнення з відповідача вказаної суми у розмірі 84653,57 грн., як надмірно та незаконно стягнутої. При цьому у прохальній частині позивач не посилається на ст. 1212 ЦК України, проте, мотивує позов в межах стягнення з винної особи збитків, завданих потерпілому на підставі положень ст. ст. 1166, 1173 ЦК України. Отже, суд розглядає спір в контексті відшкодування майнової шкоди, завданої неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкоди, завданої фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади. За приписами статті 16 Цивільного кодексу України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів судом є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди. Частинами першою та другою статті 22 Цивільного кодексу України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Загальні положення про цивільно-правову відповідальність за завдання позадоговірної майнової шкоди передбачені у статті 1166 Цивільного кодексу України, відповідно до якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам юридичної особи, а також шкода, завдана її майну, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Статтею 56 Конституції України передбачено право кожного на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. У відповідності до статті 1173 Цивільного кодексу України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. Таким чином, на відміну від загальної норми статті 1166 Цивільного кодексу України, яка вимагає встановлення усіх чотирьох елементів цивільного правопорушення (протиправної поведінки, наявності шкоди, причинного зв`язку між протиправною поведінкою та завданою шкодою, вини заподіювача шкоди), спеціальна норма статті 1173 Цивільного кодексу України, на підставі якої заявлені позовні вимоги у даній справі, передбачає відшкодування шкоди незалежно від вини державного органу та його посадової або службової особи. Необхідною підставою для притягнення органу державної влади чи посадових осіб до відповідальності у вигляді відшкодування шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою. Довести наявність цих умов має позивач, який звернувся з позовом про відшкодування шкоди на підставі ст. ст. 1173, 1174 ЦК України. Зазначений висновок викладений Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 12.03.2019 у справі N 920/715/17 (провадження N 2-199гс18). Застосовуючи положення статей 1173, 1174 ЦК України, суд має встановити: по-перше, невідповідність рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування чи відповідно їх посадової або службової особи вимогам закону чи іншого нормативного акта; по-друге, факт заподіяння цим рішенням, дією чи бездіяльністю шкоди фізичній або юридичній особі. За наявності цих умов є підстави покласти цивільну відповідальність за завдану шкоду саме на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування матеріальної та моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди; протиправність діяння її заподіювача; наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд повинен з`ясувати, зокрема, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Для наявності підстав зобов`язання відшкодувати шкоду відповідно до вимог статті 1173 та 1174 ЦК України потрібна наявність незаконного рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, наявність шкоди, протиправність дій її заподіювача та причинний зв`язок між його діями та шкодою, а тому позивач в цій справі повинен довести належними та допустимими доказами завдання йому шкоди і що дії або бездіяльність відповідача є підставою для відшкодування шкоди в розумінні статей 1167, 1174 ЦК України. Згідно зі ст. 18 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець зобов?язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії, виконавець зобов?язаний: здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і Законом України "Про виконавче провадження" Відповідно до абз. 2 ч.1, ч.ч. 3, 6, 8 ст. 71 ЗУ «Про виконавче провадження» виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого Сімейним кодексом України. Визначення суми заборгованості із сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому Сімейним кодексом України. У разі стягнення аліментів як частки заробітку (доходу) боржника на підприємстві, в установі, організації, фізичної особи, фізичної особи - підприємця відрахування здійснюються з фактичного заробітку (доходу) на підставі постанови виконавця. Якщо стягнути аліменти в зазначеному розмірі неможливо, підприємство, установа, організація, фізична особа - підприємець, фізична особа, які проводили відрахування, нараховують боржнику заборгованість із сплати аліментів. Спори щодо розміру заборгованості із сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом. Згідно з положеннями статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Частина третя статті 181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно частини другої статті 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст. 183 СК України ( в редакції до 17.05.2017) частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття. ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» №2037-VIII від 17.05.2017 статтю 183 СК України доповнено частиною 5 наступного змісту «той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину». Аналіз розділу II Наказне провадження ЦПК України визначає, що наказне провадження за своєю сутністю призначене для розгляду справ за заявами про стягнення грошових сум незначного розміру, щодо яких відсутній спір або про його наявність заявнику невідомо; тлумачення частини першої статті 182 та частини п`ятої статті 183 СК України свідчить, що обмеження щодо розміру аліментів, передбачене частиною п`ятою статті 183 СК України, встановлено виключно для справ, що розглядаються у порядку наказного провадження. Наведене відповідає сталій позиції Верховного Суду, зокрема, сформованій у справах N 683/226/21 від 19.10.2023, N 760/6860/17 від 15.05.2019. Як слідує з п. 17 Постанови N 3 Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів": щодо максимального розміру аліментів, які стягуються з боржника, то відповідно до ч. 3 ст. 70 ЗУ від 21.04.99 N 606-XIV "Про виконавче провадження" він не повинен перевищувати 50 відсотків заробітної плати цієї особи. Згідно з Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів" N 2037-VШ від 17.05.2017 частину другу ст. 182 СК України викладено в такій редакції: розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Досліджуючи правовідносини, з яких виник спір у даній справі, судом встановлено, що на примусове виконання судового рішення 30.10.2013 Арбузинським районним судом було видано виконавчий лист про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання доньки, [INFO] , в розмірі частини зі всіх видів заробітку, щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 12 липня 2013 року і до повноліття дитини. В рамках виконавчого провадження №40583672 з [PERSON] державним виконавцем Другого ВДВС у Вознесенському районі здійснюються відрахування сум аліментів з доходів боржника у розмірі 25%. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Положеннями статей 15, 16 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч. ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказів визнання протиправними дій державного виконавця Другого відділу державної виконавчої служби у Вознесенському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) у виконавчому провадженні №40583672 щодо відрахувань з доходів боржника [PERSON] аліментів у розмірі частини зі всіх видів заробітку, щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а також скасування постанови про відкриття виконавчого провадження №40583672 з примусового виконання виконавчого документа про стягнення аліментів - позивачем суду не надано. Позивач на власний розсуд обрав спосіб захисту та розпорядився своїми правами щодо предмету спору, тому суд, дотримуючись принципу диспозитивності цивільного судочинства, визначеному ст. 13 ЦПК України, розглядає дану справу лише в межах заявлених позивачем вимог та на підставі доказів, наданих сторонами. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 2 ст. 81 ЦПК України). Однією з засад судочинства, регламентованих п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Таким чином, розглянувши подані документи і матеріали, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд доходить висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову про стягнення грошових коштів з Другого відділу державної виконавчої служби у Вознесенському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) у розмірі 84653,57 грн. Витрати позивача, у зв`язку з відмовою в задоволенні позову залишити за позивачем.

Outcome: dismissed