Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-14 00:00:00

В Рівненський міський суд Рівненської області з позовом до фізичної особи-підприємця [PERSON] про стягнення безпідставно набутих коштів звернувся [PERSON] . У позові позивач просить стягнути з відповідача на його користь безпідставно набуті грошові кошти в розмірі 10000 грн. та судові витрати понесені на сплату судового збору з підстав, викладених у позовній заяві. Ухвалою від 27 грудня 2024 року суд прийняв до розгляду позовну заяву [PERSON] до фізичної особи-підприємця [PERSON] про стягнення безпідставно набутих коштів та відкрив у справі спрощене позовне провадження з проведенням судового засідання з повідомленням (викликом) сторін. Заочним рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 19 березня 2025 року задоволено позов [PERSON] до фізичної особи-підприємця [PERSON] про стягнення безпідставно набутих коштів. Ухвалою від 23 квітня 2025 року прийнято заяву представника відповідача ФОП [PERSON] [PERSON] про перегляд заочного рішення. Призначено судове засідання по розгляду заяви про перегляд заочного рішення на 08 травня 2025 року. Ухвалою від 06 червня 2025 року суд задовольнив заяву представника відповідача ФОП [PERSON] [PERSON] про перегляд заочного рішення, скасував заочне рішення та призначив справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з проведенням судового засідання з повідомленням (викликом) сторін. В судове засідання 15 жовтня\~ 2025 року позивач не з`явився, однак подав до суду письмову заяву про розгляд справи без його участі та прийняти рішення згідно до його позовних вимог. Відповідач\~ ФОП [PERSON] в судове засідання не з"явилася, про дату та час розгляду справи повідомлявся належним чином, представник відповідача ФОП [PERSON] адвокат Величко О.М. подав до суду заяву про розгляд справи без його участі та участі відповідача, позовні вимоги не визнає, вважає їх безпідставними та необґрунтованими такими, що не підлягають задоволенню, просить в задоволенні позову відмовити. Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що в середині липня 2024 року, у зв`язку з необхідністю, позивач зв`язався з наявною в мережі інтернет компанією MARSPRODUCT (на сайті https://mars.prom.ua), котра пропонувала батареї необхідної потужності. Контактною особою був [PERSON] , котрий представився керівником вказаної компанії. З метою придбання товару, що його цікавив, між позивачем та [PERSON] в усній форму було укладено договір поставки батарей для автономного живлення у кількості 5 збірок по 10 кВт кожна. Крім того, було досягнуто згоди щодо всіх істотних умов договору: предмет договору, ціна договору 4700,00 Євро, форма оплати, місце поставки, орієнтований термін поставки. 17 липня 2024 року через мобільний додаток Viber менеджер з продажу компанії на ім`я Антон надіслав позивачу повідомлення у якому було вказано реквізити для внесення передоплати в розмірі 10000 грн. за 5 збірок по 10 кВт кожна, ФОП [PERSON] , IBAN [NUMBER] , ЄДРПОУ [NUMBER] , призначення платежу: сплата за товар. На виконання умов усного договору, за вищезазначеними реквізитами, позивачем було перераховано грошові кошти в розмірі 10000,00 грн. В подальшому, 24 липня 2024 року через мобільний додаток Viber [PERSON] повідомив позивача, що за замовлення, а саме батареї, йому необхідно провести оплату в розмірі 4700,00 Євро, яка в той же день, 24 липня 2024 року позивачем була проведена. 24 липня 2024 року у відділенні Нової пошти №1 у м.Борисполі позивач отримав поштове відправлення №59001190217454 з батареями у кількості\~ за домовленістю Відправник ФОП [PERSON] . При цьому, позивач сплатив вартість доставки поштового відправлення в розмірі 3500,00 грн. Як зазначив позивач, в подальшому, після переказу грошових кошти в розмірі 1000,00 грн., а саме передоплати за замовлений товар на рахунок ФОП [PERSON] , з останньою він у будь-яких відносинах не перебував, договорів або правочинів з нею не укладав. Тобто остання, отримала вказану суму без будь-яких правових підстав, а отримані гроші з її сторони є безпідставно набутим майном. З матеріалів справи вбачається, що з метою досудового мирного врегулювання спору, представником позивача на електронну пошту відповідача, зазначену на сайті Міністерства юстиції України «Єдиний державний реєстр юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань»\~ (детальна інформація про фізичну особу-підприємця [PERSON] ) була надіслана претензія від 22.11.2024 за вих. №136/2024 з пропозицією добровільно повернути позивачу безпідставно отримані кошти у розмірі 10000,00 грн. на його рахунок, реквізити якого додані до претензії. Однак, станом на день розгляду справи в суді, відповідь на претензію не надійшла, безпідставно набуті грошові кошти на рахунок позивача не повернуто. Відповідно до ч.1 ст. 4 Цивільного кодексу України, кожна особа має право в порядку встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. За приписами частин першої та другої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. За змістом цієї статті безпідставно набутим є майно, набуте особою або збережене ним у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави. Предметом регулювання інституту безпідставного набуття чи збереження майна є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження за рахунок іншої особи; в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України). Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті право відношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Зазначена норма закону застосовується лише в тих випадках, коли безпідставне збагачення однієї особи за рахунок іншої не може бути усунуте за допомогою інших, спеціальних способів захисту. Зокрема, в разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав, договірний характер правовідносин унеможливлює застосування до них судом положень частини першої статті 1212 ЦК України, у тому числі й щодо зобов`язання повернути майно потерпілому. Як роз`яснила Велика Палата Верховного Суду в постановах від 20 листопада 2018 року у справі №922/3412/17 та від 13 лютого 2019 року у справі №320/5877/17 предметом регулювання глави 83 ЦК України є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави, або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала. У разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин унеможливлює застосування до них судом положень глави 83 ЦК України. Таким чином, викладені обставини свідчать про те, що жодних договірних відносин між сторонами на момент вчинення переказу не існувало, відповідач набув кошти без достатньої на те правової підстави, перераховані грошові кошти являються безпідставно отриманими відповідачем, доказів на спростування доводів позивача він не надав, а тому позовні вимоги підлягають до задоволення. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а тому з відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати по сплаті позивачем судового збору в розмірі 1211 грн. 20 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved