Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-16 00:00:00

Позивач 27.05.2025 звернувся в суд з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики, мотивуючи тим, що 28 квітня 2017 року між ним та [PERSON] було укладено договір позики, згідно якого позивач надав відповідачу в борг грошові кошти в розмірі 1670 доларів США. Згідно договору позики відповідач зобов`язався повернути вище зазначену суму в термін до 28 квітня 2019 року, з правом дострокового погашення та під 3% в місяць. Станом на день звернення до суду відповідач жодних грошових коштів позивачу не повернув та прострочив виконання зобов`язання. У ззв`язку з цим позивач змушений був звернутись з позовом до суду. У строк встановлений судом відповідач відзив на позов не подав, будь-яких інших клопотань та заяв від відповідача подано до суду не було, відтак у відповідності до ч. 8 ст. 178 ЦПК України, суд вважає за можливе провести розгляд справи за наявними у справі матеріалами. Представник позивача подав до суду заяву в якій просив розгляд справи проводити без участі сторони позивача, позовні вимоги підтримував в повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, шляхом направлення повісток на адресу реєстрації місця проживання. Причину неявки суду не повідомив. Відповідно до ч.4 ст.223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З урахуванням положень ст. 280 ЦПК України суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Дослідивши письмові матеріали справи, судом встановлено, що спір між сторонами виник з приводу порушення права на належне виконання умов договору позики внаслідок чого [PERSON] позивається про його відновлення шляхом стягнення з позичальника заборгованості за договором позики. Згідно із ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Судом встановлено, що 28 квітня 2017 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики на суму 43 920 гривень, що підтверджується борговою розпискою (а.с.4). Згідно із даною розпискою, позичальник [PERSON] , зобов`язується повернути позикодавцю кошти в сумі що еквівалентно 1670 доларам США до 28.04.2019. Згідно із умовами позики від 28 квітня 2017 року строк повернення грошових коштів, визначений у розписці, становить два роки рік з дня укладення договору, тобто до 28 квітня 2019 року, також згідно із умовами позики від 28.04.2017 року відповідач зобов`язувався виплачувати проценти кожного місяця в розмірі 3% від отриманої суми, однак жодних грошових коштів відповідач позивачу не повернув, у зв`язку з чим, останній змушений звернутися до суду за захистом своїх порушених прав. Оригінал боргової розписки міститься в матеріалах справи (а.с.4). У відповідності до вимог ст.1046, 1047 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору чи вимог цього Кодексу, а згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. У частині першій статті 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до п. 1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Одностороння відмова від виконання зобов`язання, в силу положень ст. 525 ЦК України, не допускається. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Відповідно до ч. 1 ст.533 ЦК України, грошове зобов`язання має бути виконане у доларах США. За своїми правовими характеристиками договір позики є реальною, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана в оригіналі розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. У разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. Взяті на себе зобов`язання за договором позики відповідач [PERSON] у встановлений договором строк не виконав, позику не повернув. З огляду на те, що договір позики підтверджує боргове зобов`язання відповідача перед позивачем, містить умови отримання позичальником в борг грошових коштів із зобов`язанням їх повернення та дати отримання коштів, визначає відповідальність позичальника за прострочення виконання зобов`язань, а також враховуючи, що такий договір посвідчує факт передання грошової суми позичальнику, тому вимоги позивача щодо стягнення заборгованість підлягають до задоволення. Оскільки сторони визначили, що сума повернутих грошових коштів визначається в валютному еквіваленту, то до стягнення підлягає саме 1670 доларів США заборгованості за тілом позики. Відповідно до ч.1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Згідно наданого в позові розрахунку відсотків, здійснених відповідно до ст. 1084 ЦК України на рівні облікової ставки Національного банку України, розрахунок відсотків за правомірне користування позикою становить 1252.50 доларів США. 1670 (сума боргу)*0.03 (відсоткова ставка)*24 (кількість місяців) = 1252.50 доларів США. Таким чином, до стягнення з відповідача у користь позивача також підлягає 1252.50 доларів США відсотків за правомірне користування позикою. Щодо стягнення трьох процентів річних від простроченої суми, суд зазначає наступне. Згідно з ч. 2статті 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. З урахуванням встановленого строку повернення відповідачем позики за розпискою, період прострочення зобов`язань відповідача розпочався з 28.04.2019 року та згідно поданого розрахунку тривав до 23 лютого 2024 року, що становить 799 днів. Таким чином, з відповідача підлягає стягненню також три проценти річних в сумі 141.7 доларів США (1670*0.03*(1032/365) = 141.7 долар США). Щодо інфляційних втрат, то частина друга статті 625 ЦК щодо сплати боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов`язання, визначеного у гривнях. Відповідне положення міститься у постанові КЦС ВС від 3 березня 2021 року у справі № 130/2604/18. В даній справі позивач вже розраховував борг виходячи з доларового еквіваленту, а тому інфляційне збільшення в гривнях не нараховується. Тому не підлягають задоволенню вимоги про стягнення 8 568.61 грн. інфляційних втрат. Підсумовуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що з відповідача в користь позивача підлягає до стягнення: заборгованість згідно договору позики у сумі 3064.2 доларів США, яка складається із: 1670 доларів сума основного боргу; 1252.5 доларів - відсотки за правомірне користування позикою; 141.7 доларів\~ 3 % річних. Що стосується стягнення витрат на професійну правничу допомогу, суд дійшов до наступного висновку. Як вбачається із матеріалів позову, позивач просить стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу в сумі 10 000 грн. Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ст. 30 Закону України «Про адвокатуру», гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Згідно із ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Аналогічні висновки щодо підтвердження витрат, пов`язаних з оплатою професійної правничої допомоги, зроблені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16, додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, постанові Верховного Суду від 02 грудня 2020 року у справі № 742/2585/19. На підтвердження понесених витрат на отримання професійної правничої допомоги позивач [PERSON] подав до суду копію договору про надання правничої допомоги №20/05/25 від 20.05.2025, додаткова угода №1, в якій загальна вартість правничої допомоги становить 10 000 грн., ордер на надання правничої допомоги, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю, квитанцію за оплату адвокатських послуг на суму 10 000 грн. (а.с.7-10). Враховуючи характер виконаної адвокатом роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, її складності та виконаної адвокатом роботи, усталеної практики у даній категорії справи, критерію необхідності та значимості процесуальних дій у справі, суд дійшов висновку про наявність підстав для зменшення їх розміру та стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 8000 грн. Зазначена сума, на переконання суду, є розумною та такою, що відображає реальність адвокатських витрат (їх дійсність та необхідність), з урахуванням складності справи, необхідних процесуальних дій сторони, часу, витраченого адвокатом на надання правової допомоги. Згідно з платіжною інструкцією позивачем при поданні даної позовної заяви до суду сплачений судовий збір у сумі 1211,20 гривень (а.с.11). Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тому з відповідача слід стягнути судовий збір в мінімальному розмірі 1211 грн.20 коп. за подання позовної заяви На підставі наведеного, відповідно до ст.ст. 509, 526, 530, 625, 1064 ЦК України, та

Outcome: dismissed