Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-12 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до [PERSON] про поділ майна подружжя та скасування кадастрових номерів земельних ділянок. В обґрунтування позову зазначено, що позивачка, [PERSON] , зареєстрована та проживає разом з своїм чоловіком, відповідачем у справі, [PERSON] , у житловому будинку який знаходиться за адресою: [ADDRESS] . 17/100 часток вищезазначеного житлового будинку сторони придбали під час шлюбу, факт купівлі майна підтверджується договором купівлі-продажу від 09 вересня 1994 року, який посвідчений державним нотаріусом Немирівської державної нотаріальної контори Кармазіним Я.К., та зареєстрований в реєстрі за N? 2216. Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, про реєстрацію права власності N? 31718160 від 26.12.2014 року, 17/100 часток житлового будинок з господарчими будівлями та спорудами, зареєстрований за відповідачем, [PERSON] .. На сьогоднішній день у сторін досить складні сімейні стосунки, вони проживають окремо у різних частинах будинку. Для узаконення своїх прав на майно позивачка змушена звернутися до суду з питанням визнання за нею, [PERSON] , права власності на частину спільного майна, частини житлового будинку з відповідною часткою господарських будівель і споруд, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Крім того, відповідачеві рішенням Немирівської міської ради 12 сесії 22 скликання, про передачу земельних ділянок у приватну власність, від 17 грудня 1997 року передано земельну ділянку площею 0.032 га., на яку в послідуючому виготовлено два кастрових номери: 0523010100:01:006:0344, 0523010100:01:006:0345 площею 0,0150га та 0,0192га, цільове призначення яких для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибні ділянки), що знаходяться за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується витягами з Державного земельного кадастру про земельну ділянку N? HB - 0002707732024 та N? HB - 0002707562024 від 01.11.2024 року. З урахуванням вимог статей 7, 12 Закону N? 973-IV, статей 116, 118, 121, 123, 134 3К України право на безоплатне отримання земельної ділянки державної власності одного виду громадянин може використати один раз. Відповідачеві [PERSON] фактично передано дві окремі земельні ділянки одного цільового призначення, з окремими кадастровими номерами, що підтверджується Витягами з Державного земельного кадастру про земельну ділянку N? HB - 0002707732024 та N? HB - 0002707562024 від 01.11.2024 року, в зв`язку із чим в позивачки виникла необхідність з вернутись із вимогою про скасування кадастрових номерів. Ухвалою судді від 09.06.2025 року відкрито провадження у даній справі, розгляд вирішено здійснювати за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду від 04.08.2025 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Ухвалою суду від 13.10.2025 року, прийнято відмову позивачки, [PERSON] , від позовних вимог про скасування державної реєстрації земельної ділянки площею 0.0150 га., цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку і господарських споруд (присадибна ділянка), що розташована по [ADDRESS] з кадастровим номером 0523010100:01:006:0344 та про скасування державної реєстрації земельної ділянки площею 0.0192 га., цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку і господарських споруд (присадибна ділянка), що розташована по [ADDRESS] з кадастровим номером 0523010100:01:006:0345. Провадження у справі в цій частині закрито. Розгляд справи за іншими позовними вимогами продовжено. Позивачка [PERSON] в судове засідання не з`явилася, через канцелярію суду подала заяву, в якій позов підтримала, просить його задовольнити, справу розглянути у її відсутність. Представниця позивачки адвокат Примакова В.В. в судове засідання не з`явилася, через канцелярію суду подала заяву, в якій позов підтримала, просить його задовольнити, справу розглянути у її відсутність. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, через канцелярію суду подав заяву про розгляд справи у його відсутність та не заперечує щодо задоволення позовної заяви [PERSON] . Згідно ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявляти клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. За вказаних обставин, суд проводить розгляд справи у відсутності сторін без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу за правилами ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Згідно із ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову, якщо таке визнання не суперечить закону і не порушує права свободи чи інтереси інших осіб. Згідно з ч. 1 ст. 82 ЦПК України, обставини визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Суд, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, об`єктивно оцінивши та дослідивши письмові докази по справі, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено що сторони з 25.08.1985 року перебувають в зареєстрованому шлюбі, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] . Відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, право власності на 17/100 часток житлового будинку за адресою [ADDRESS] зареєстровано за [PERSON] згідно до договору купівлі-продажу, серія та номер: 2216, виданий 09.09.1994 Державним нотаріусом Кармазіним Я.К.. Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Аналогічне правило закріплено в ч. 1 ст. 22 КпШС України (Кодекс про шлюб та сім`ю України , який діяв на час набуття частини спірного нерухомого майна та який втратив чинність 27.07.2010 р.), де вказано про те, що майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Таким чином, законодавець встановлює презумпцію виникнення права спільної сумісної власності щодо майна, набутого подружжям у шлюбі. Правила розподілу спільного майна подружжя визначені в ст.70 СК України, яка визначає загальне правило рівності часток подружжя в спільному майні та передбачає можливість відступлення від загального правила рівності часток при наявності обставин, що мають істотне значення. Аналогічні положення містились і ст. 28 КпШС України, який діяв на час набуття частини спірного нерухомого майна у власність. Згідно з ст. 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» роз`яснено, що, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (ст. ст. 60, 69 СК України, ч. 3 ст. 368 ЦК України), відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентується ст. 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя. Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи цю норму права (статтю 60 СК України) та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Тобто критеріями, які дозволяють надати майну статус спільної сумісної власності, є: 1) час набуття такого майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття); 3) мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий статус спільної власності подружжя. Норма статті 60 СК України вважається застосованою правильно, якщо набуття майна відповідає цим критеріям. Відповідно до ч.1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними. З огляду на вказане, враховуючи що частина спірного будинку була придбана в період зареєстрованого шлюбу та ведення спільного господарства, суд вважає що вона належить сторонам на праві спільної сумісної власності по частки від 17/100 часток житлового будинку. Таким чином суд вважає позов обґрунтованим та таким що підлягає задоволенню. Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд враховує положення частини 1 статті 141 ЦПК України, згідно з якими судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. В той же час, зі змісту позовної заяви вбачається, що вимоги про стягнення витрат до відповідача не заявлено. Приймаючи до уваги наведене, судові витрати можливо покласти на позивачку. На підставі викладеного та

Outcome: approved