Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-14 00:00:00

13 червня 2025 року до Кобеляцького районного суду Полтавської області надійшла позовна заява товариства з обмеженою відповідальністю «ФК КЕШ ТУ ГОУ» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором у сумі 20800 гривень. У позовній заяві зазначено, що 25.05.2021 року між ТОВ «ЗАЙМЕР» та [PERSON] укладено кредитний договір № 194232 про надання фінансового кредиту, який укладений шляхом використання позичаль- ником одноразового ідентифікатора (електронного підпису) і був надісланий на номер мобільного телефону відповідача. Підписуючи договір відповідач підтвердив, що він ознайомився з усіма умовами, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно їх дотримуватися. На підставі кредитного договору ТОВ «ЗАЙМЕР» надав позичальнику фінансовий кредит у сумі 4000 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язався повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші зобов`язання у повному обсязі на умовах та у строки, визначені договором. Відповідно до умов договору строк кредиту становить 30 днів. Стандартна процентна ставка 2 % в день або 730 % річних. Згідно виписки з особового рахунку за кредитним договором, станом на 16.04.2025 року загальний розмір заборгованості за кредитним договором становить 20800 грн,\~\~ яка\~ складається\~ із\~ прострочено ї заборгованості\~ за сумою кредиту 4000 грн та простроченої заборгованості за процентами в розмірі 16800 грн. 17.02.2022 року між ТОВ «ЗАЙМЕР» та ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» укладено договір факторингу №01-17/02/2022 відповідно до умов якого ТОВ «ЗАЙМЕР» відступило ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» за плату належні йому права вимоги до боржників вказаних в реєстрі боржників. Відповідно до реєстру боржників від 17.02.2022 року до договору факторингу №01-17/02/2022, ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» набуло права грошової вимоги до [PERSON] . Враховуючи викладене, представник позивача прохає суд стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» заборгованість за кредитним договором № 194232 від 25.05.2021 року у розмірі 20800 грн та понесені судові витрати. 30 вересня 2025 року представник відповідача, адвокат Працевитий Г. О. подав до суду додаткові пояснення у справі, в яких зазначив, що позивачем не надано належний розрахунок заборгованості за кредитним договором. Наявна сума заборгованості за процентами є такою, що нарахована безпідставно, тобто нарахована понад строк кредитування. ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» не вказувало за який період було обраховано вказану суму та яким чином. Фактично кредитором нараховувались відсотки понад строк кредитування, що прямо суперечить умовам договору, у зв`язку із чим вказана заборгованість нарахована всупереч умовам договору. Вважає безпідставним та незаконним нарахування суми заборгованості за нарахованими відсотками в розмірі 16 800 грн. За таких обставин прохає встановити незаконність нарахування кредитором відсотків після строку кредитування, а відтак зменшити загальну суму заборгованості відповідача за кредитним договором. Також подав до суду клопотання про зменшення розміру витрат на правову допомогу до 1500 грн із урахуванням незначної складності та зразковості справи. Ухвалою Кобеляцького районного суду Полтавської області від 16 червня 2025 року відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Представник позивача ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» - Пархомчук С. В, будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, однак у поданій позовній заяві прохав розглядати справу без участі представника позивача. Відповідач, [PERSON] та його представник, адвокат Працевитий Г. О, будучи повідомленими про дату, час і місце розгляду справи, в судове засідання не з`явились, про причини неявки суд не повідомили. Суд, розглянувши та вивчивши матеріали справи, дійшов до таких висновків. Судом установлено, що 25.05.2021 року між ТОВ «ЗАЙМЕР» та [PERSON] укладено індивідуальну частину договору про надання фінансового кредиту №194232, який підписано з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором (а.с. 16-18). Відповідно до п. 1.1, 1.2 Договору Товариство надає Клієнту фінансовий кредит в розмірі 4000 гривень на умовах строковості, зворотності, платності, а Клієнт зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в порядку та на умовах, визначених цим Договором. Кредит надається строком на 30 днів, тобто до 23.06.2021 року, що складає строк дії договору (30 днів). За користування кредитом Клієнт сплачує Товариству 730% річних від суми кредиту в розрахунку 2% на добу. Тип процентної ставки - фіксована. Без письмової згоди Клієнта Товариство не має права збільшувати фіксовану процентну ставку за Договором (п. 1.3 Договору). Також до договору додано графік розрахунків та орієнтовна сукупна вартість кредиту, що є невід`ємною частиною вказаного Договору (додаток до №1 до Договору), що підписано відповідачем електронним підписом одноразовим ідентифікатором. Зазначено, що сума кредиту становить 4000 грн, сума нарахованих процентів за користування кредитом становить 2400 грн (а.с. 19). Відповідно до п. 3.3.3 Договору клієнт має право продовжити строк надання кредиту, оплативши не пізніше останнього дня терміну повернення кредиту, зазначеного в Графіку розрахунків, в повному обсязі нараховані проценти по кредиту. Доказів того, що позичальник ініціював продовження строку користування кредитом та зміни дати повернення всієї суми кредиту, суду не надано. Останній день повернення суми позики погоджено сторонами при укладенні договору, що припадає на 23.06.2021 року. Відповідно до п. 1.4 Договору кредит надається клієнту в безготівковій формі у національній валюті на реквізити платіжної банківської картки, вказаної клієнтом. На виконання умов договору ТОВ «ЗАЙМЕР» виконав свої зобов`язання за Договором, надавши позичальнику кредитні кошти в сумі 4000 грн на платіжну картку отримувача [NUMBER] , що підтверджується довідкою ТОВ «ПРОФІТГІД» про здійснення переказу грошових коштів (а.с. 30). Факт перерахування відповідачу грошових коштів у розмірі 4000 грн ніким не оспорюється та підтверджується матеріалами справи. 17 лютого 2022 року між ТОВ «ЗАЙМЕР» та ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» укладено Договір факторингу №01-17/02/2022, відповідно до умов якого ТОВ «ЗАЙМЕР» відступило ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» за плату належні йому права вимоги до боржників вказаних в реєстрі боржників, в тому числі за договором про надання фінансового кредиту № 194232 від 25.05.2021 року, укладеного між ТОВ «ЗАЙМЕР» та [PERSON] (а.с 20-23). 12 жовтня 2022 року між ТОВ «ЗАЙМЕР» та ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» укладено Додаткову угоду до договору факторингу №01-17/02/2022 від 17.02.2022 року про заміну первісного зобов`язання новим зобов`язанням (новація) (а.с. 24). Відповідно до Витягу з Реєстру боржників до Договору факторингу №01-17/02/2022 від 17 лютого 2022 року, ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» отримало право грошової вимоги до відповідача [PERSON] за кредитним договором № 194232 від 25.05.2021 року у загальному розмірі 20800 грн. Витяг підписано ТОВ «ЗАЙМЕР» та ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» (а.с. 11). Також позивачем надано докази сплати за договором факторингу платіжні доручення №3668 від 21.02.2022 року, №3878 від 12.10.2022 року, №3876 від 12.10.2022 року (а. с. 28-29). Згідно наданої ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» виписки по особовому рахунку відповідача [PERSON] за кредитним договором № 194232 за період 25.05.2021 по 16.04.2025 року, станом на 16.04.2025 року (включно) загальна сума заборгованості перед ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» становить 20800 грн, яка складається із: - 4000 грн прострочена заборгованість за сумою кредиту; - 16800 грн прострочена заборгованість за процентами (а.с. 10). Згідно ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання, а в ч. 1 ст. 625 ЦК України зазначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Згідно статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом. За змістом статтей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. У відповідності зі статтею 639 ЦК України, договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлена письмова форма, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами. Відповідно до положень ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). За частиною першою та другою статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Аналізуючи викладене, слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного кодексу України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді. Такі висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року №127/33824/19. Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію», згідно статті 3 якого електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Нормами ч. 3, 6, 12 ст. 11 цього Закону передбачено, що електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: 1) надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; 2) заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; 3) вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомлен- нями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст. 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: 1) електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; 2) електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; 3) аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Таким чином, спірний договір укладено відповідно до положень ст. 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію», тобто шляхом пропозиції на його укладення однієї сторони та її прийняття іншою стороною та підписанням зі сторони позичальника електронним підписом одноразовим ідентифікатором. Укладання електронного договору та підписання його електронним підписом одноразовим ідентифікатором відповідає правовому висновку, викладеному в постанові Верховного Суду від 12.01.2021 року в справі №524/5556/19. Таким чином, можна дійти висновку, що під час реєстрації в інформаційно- телекомунікаційній системі відповідач надав усі необхідні відомості шляхом заповнення обов`язкових реквізитів позичальника для отримання грошових коштів (позики), зокрема, прізвище, ім`я, по-батькові, паспортні дані, ідентифікаційний номер, номер мобільного телефону, електронну пошту, номер банківської картки для перерахування коштів. Даний факт стороною відповідача не спростовано. Частиною першою статті 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Статтею 1049 ЦК України визначено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом. Відповідно до статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Статтею 612 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Відповідно до ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтями 12, 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судовий розгляд відбувається на засадах змагальності. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Судом установлено, що [PERSON] уклав договір про надання фінансового кредиту та отримав від первісного кредитора кредитні кошти шляхом зарахування на банківську картку позичальника, що підтверджується наявними в матеріалах справи доказами та не заперечується і самим відповідачем, при цьому позивач на підставі договору факторингу набув право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором, а тому суд вважає доведеним факт переходу права вимоги за кредитним договором до позивача. Разом з тим, суд не може погодитися із розміром заборгованості з огляду на таке. Так, позивач прохає стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № 194232 від 25.05.2021 року в розмірі 20800 грн, із яких прострочена заборгованість за сумою кредиту 4000 грн, прострочена заборгованість за процентами 16800 грн. Відповідно до п. 1.2, 1.3 спірного кредитного договору кредит надається строком на 30 днів. За користування кредитом клієнт сплачує товариству проценти з розрахунку 2% на добу. Водночас згідно п. 2.3 кредитного договору обчислення строку користування кредитом та нарахування процентів за цим договором здійснюється за фактичну кількість календарних днів користування кредитом. При цьому проценти за користування кредитом нараховуються у відсотках від суми кредиту з першого дня надання кредиту клієнту до дня повного погашення заборгованості за кредитом включно. У пункті 91 постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12-ц зроблено висновок, що «після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання». Крім цього, відповідно до правової позиції Великої Палати Верховного Суду у постанові від 04.02.2020 у справі №912/1120/16 визначено, що цивільне законодавство передбачає як випадки, коли боржник правомірно користується наданими йому коштами та має право не сплачувати кредитору свій борг протягом певного узгодженого часу, так і випадки, коли боржник повинен сплатити борг кредитору, однак не сплачує коштів, користуючись ними протягом певного строку неправомірно. Зокрема, відносини щодо сплати процентів за одержання боржником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу врегульовані частиною першою статті 1048 ЦК України. Такі проценти є звичайною платою боржника за право тимчасово користуватися наданими йому коштами на визначених договором та законодавством умовах, тобто у межах належного та добросовісного виконання сторонами договірних зобов`язань, а не у випадку їх порушення. Натомість наслідки прострочення грошового зобов`язання (коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх) також урегульовані законодавством. У випадках, коли боржник порушив умови договору, прострочивши виконання грошового зобов`язання, за частиною першою статті 1050 ЦК України застосуванню у таких правовідносинах підлягає положення статті 625 цього Кодексу. Оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма частини першої статті 1048 ЦК України і охоронна норма частини другої статті 625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно. Тому за період до прострочення боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та частини першої статті 1048 ЦК України як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні проценти відповідно до частини другої статті 625 ЦК України як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання. Окрім цього, Велика Палата Верховного Суду зазначила, що не може слугувати підставою для нарахування кредитором відсотків передбачених договором після настання прострочення умова договору про право банка нараховувати проценти за користування кредитом по день повного погашення заборгованості (пункти 6.32. 6.36 постанови). Відповідно до умов договору було погоджено проценти за користування кредитом (за 30 днів, які є строком кредитування) в розмірі 2400 грн, виходячи з розрахунку, що 4 000 грн (тіло кредиту) х 2% = 80 грн (сума відсотків за один день кредитування) х 30 днів (строк кредитування). Отже, загальна сума заборгованості за тілом і відсотками становить 6400 грн. Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача відсотків за користування кредитними коштами, поза межами строку дії договору, задоволенню не підлягають. На підставі викладеного, необхідно стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість у розмірі 6400 грн (тіло кредиту 4000 грн та правомірно нараховані відсотки у розмірі 2400 грн (4000 грн х 2% х 30 днів). Суд також зазначає, що вказана вартість кредиту погоджена сторонами відповідно до графіку розрахунків та орієнтовної сукупної вартості кредиту. Таким чином, із урахуванням викладеного, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог і стягнення з відповідача на користь позивача заборго- ваність за кредитним договором № 194232 від 25.05.2021 року в сумі 6400 грн. При вирішенні питання щодо понесених сторонами судових витрат, суд дійшов таких висновків. Так, за правилами ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Судом установлено, що позивачем при подачі позову до суду сплачено судовий збір у розмірі 2422,40 грн. Позовні вимоги позивача задоволено частково. Заявлені позовні вимоги на суму 20800 грн, а задоволено на 6400 грн. Із урахуванням викладеного, з відповідача на користь позивача, необхідно стягнути понесені витрати по сплаті судового збору, пропорційно розміру задоволених\~ позовних\~ вимог,\~ що\~ складає 745,35 грн ( виходячи з розрахунку: 6400 грн\~ (розмір\~ задоволених\~ позовних\~ вимог) х 2422,40 грн (сума витрат) /\~ 20800 грн (розмір заявлених позовних вимог). Крім цього, згідно п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. У ч. 2 ст. 137 ЦПК України визначено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. На підтвердження факту понесених витрат на правничу допомогу представником позивача до матеріалів справи надано: Договір про надання правової допомоги від 29 грудня 2023 року, укладеного між ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» та адвокатом Пархомчук Сергієм Валерійовичем; Додаткову угоду № 1 до Договору про надання правової допомоги від 27 грудня 2024 року;акт про отримання правової допомоги від 21.07.2025 року, укладений між адвокатом Пархомчук Сергієм Валерійовичем та ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ»; платіжну інструкцію № 39482 від 21.07.2025 року та рахунок № 21.07.2025-31 від 21.07.2025 року на оплату наданих послуг на загальну суму 10500 грн (а.с. 13-15, 40, 44-45). Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та таке ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних з наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про їх відшкодування. Відповідно до п. 3.1 Договору про надання правової допомоги від 29 грудня 2023 року, вартість правової допомоги адвоката (гонорар) обчислюється, виходячи із фактично затрачених годин роботи адвоката (погодинна оплата), та розраховується, виходячи з вартості години роботи адвоката, яка встановлюється сторонами у розмірі 2000 грн за одну годину фактично витраченого часу на надання правової допомоги. Матеріали справи містять детальний опис наданих послуг, згідно якого адвокатом\~ надано\~ консультацію\~ (1 година - 2000 грн);\~ складено\~ позовну заяву (2,5 години - 5000 грн);\~ підготовлено\~ клопотання,\~ заяви\~ до\~ суду, складання процесуальних документів (1,5 години - 3000 грн), канцелярські витрати на виготовлення копій документів, відправка поштової кореспонденції (500 грн). Згідно акту про отримання правової допомоги від 21.07.2025 року, загальна вартість за послуги з надання правової допомоги наданої адвокатом за 5 годин склала 10 000 грн та 500 грн на канцелярські витрати на виготовлення копій. Разом з тим, щодо відшкодування 500 грн витрат на канцелярські витрати суд звертає увагу, що відповідно до п. 3.2 Договору про надання правової допомоги, фактичні витрати адвоката пов`язані з наданням правової допомоги за цим Договором (такі як, але не виключно: отримання документів, збирання доказів, надсилання документів, технічне забезпечення та інші) за умови надання документів, що підтверджують ці витрати, сплачуються клієнтом адвокату понад узгоджену суму гонорару додатково, а тому, до витрат на правничу допомогу, в рамках розгляду цієї цивільної справи, не входять, у зв`язку з чим, відшкодуванню не підлягають. При цьому, враховуючи, що позов задоволено частково, то із відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати на правову допомогу пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, що складає 3076,92 грн ( виходячи з розрахунку: 6400 грн (розмір задоволених позовних вимог) х 10000 грн (сума витрат на правову допомогу, що підлягає відшкодуванню) / 20800 грн (розмір заявлених позовних вимог).

Outcome: partial