Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-14 00:00:00

[PERSON] , в інтересах якого діє представник-адвокат Новікова Інна Станіславівна звернувся до суду з позовною заявою до Держави Україна в особі Головного управління національної поліції в Закарпатській області про відшкодування моральної шкоди, заподіяної службовою особою органу державної влади, у якій просить стягнути з Державного бюджету України на користь [PERSON] 11 820 грн. на відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок незаконного притягнення його до адміністративної відповідальності. Суд своєю ухвалою від 26.08.2025 року прийняв позовну заяву до розгляду, відкрив провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження та призначив судове засідання. 09.09.2025 року представник відповідача Олексій В.В., який діє в інтересах ГУНП в Закарпатській області подав до суду відзив (вх.№6735), у якому Головне управління національної поліції в Закарпатській області вважає, що вимоги позивача не підлягають задоволенню, оскільки є необґрунтованими та безпідставними. В обгрунтування доводів посилається на те, позивачем не доведено факт завдання йому моральної шкоди, наявності причинно-наслідкового зв"язку між діями відповідача і наявність моральної шкоди, не надано належних та допустимих доказів незаконності дій відповідачів, оскільки жодного адмінстративного стягнення, передбаченого КУпАП до нього застосовано не було та з врахуванням цього, скасування постанови про адміністративне правопорушення свідчать про реалізацію позивачем передбаченого КАС України права на оскарження процесуальних рішень інспектора патрульної поліції та не є безумовним та безспірним доказом неправомірності процесуальних рішень, які потягли зподіяння позивачу моральної шкоди, а сам факт скасування протоколу інспектора поліції та закриття справи не тягне обов"язковий наслідок цивільно-правового характеру, враховуючи що права та інтереси позивача були поновлені рішенням суду. При невстановленні під час розгляду справи про адміністративне правопорушення невідповідності дій (бездіяльності) працівників патрульної поліції щодо складання протоколу, які мали наслідком закриття справи про адміністративне правопорушення, дії патрульного поліцейського щодо складення протоколу про адміністративне правопорушення у разі подальшого закриття справи адміністративного правопорушення можуть бути підставою для у зв?язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення можуть бути підставою для відшкодування шкоди державою лише у тому випадку, якщо закриття справи у зв?язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення відбулося через очевидну невідповідність протоколу вимогам закону або внаслідок інших протиправних дій працівників патрульної поліції під час оформлення матеріалів про адміністративне правопорушення, або які мають ознаки свавільності. (Постанова Великої Палати Верховного Суду від 22.01.2025 р. у справі №335/6977/22). Просить відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. 11.09.2025 року представник позивача Новікова І.С., яка діє в інтересах [PERSON] подала до суду відповідь на відзив (вх.№6849), у якому вважає, що скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності із закриттям провадження у справі на підставі п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП є по суті скасуванням апеляційним судом обвинувального вироку з подальшим закриттям провадження у справі, а отже констатацією факту безпідставного притягнення до відповідальності певного виду, у даному випадку - адміністративної. Вказує, що помилковим є і посилання відповідача на постанову Великої Палати Верховного Суду від 22 січня 2025 року у справі №335/6977/22, оскільки дана справа не є релевантною, адже в ній органом поліції було лише складено протокол про адміністративне правопорушення, був відсутній факт притягнення до адміністративної відповідальності. Порушення прав людини з боку суб"єктів владних повноважень прямо суперечить їх головним конституційним обов"язкам і завжди викликає у людини негативні емоції. Позовні вимоги прость задовольнити у повному обсязі. У судовому засіданні представник позивача-адвокат Новікова І.С. заявлені вимоги підтримала, просить позов задовольнити. У судовому засіданні представник відповідача Олексій В.В. просить у задоволенні позову відмовити з підстав, зазначених у відзиві. Заслухавши доводи та думку представників позивача і відповідача, дослідивши обставини справи та письмові докази, суд доходить такого висновку. Відповідно до ст. 13 ЦПК України - суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи; ч.3 ст. 12, ч.1 ст.81 ЦПК України - кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень; ч. 1 ст. 76 ЦПК України - доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи; ч.2 ст. 83 ЦПК України - позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. ОБСТАВИНИ СПРАВИ, УСТАНОВЛЕНІ СУДОМ та ОБГРУНТУВАННЯ ВИСНОВКІВ СУДУ: Відповідно до ст. 15 ЦК України, ст. 55 Конституції України - кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ст. 20 ЦК України - право на захист особа здійснює на свій розсуд. Відповідно до ч.1 ст. 5 ЦПК України - здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. За наслідками розгляду справи судом встановлено, що постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення серії ГБВ №401617 від 17 червня 2024 року [PERSON] притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 183 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 850 (вісімсот п`ятдесят) грн. Рішенням Свалявського районного суду Закарпатської області від 22 січня 2025 року у справі №306/2351/24 вказану постанову скасовано, а провадження у справі про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за ст. 183 КУпАП закрито за відсутності події та складу адміністративного правопорушення. Постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення серії ЕГА №1466221 від 18 червня 2024 року [PERSON] притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 183 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 3400 (три тисячі чотириста) грн. Рішенням Свалявського районного суду Закарпатської області від 13 лютого 2025 року у справі №306/2347/24 вказану постанову скасовано, а провадження у справі про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за ст. 183 КУпАП закрито на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП. Постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення серії ЕГА №1498914 від 21 липня 2024 року до [PERSON] притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 183 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 850 (вісімсот п`ятдесят) грн. Рішенням Свалявського районного суду Закарпатської області від 13 лютого 2025 року у справі №306/2348/24 вказану постанову скасовано, а провадження у справі про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за ст. 183 КУпАП закрито на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП. Відповідно до ст. 1174 ЦК України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи. Отже. в судовому засіданні знайшов своє підтвердженя факт незаконного притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності, що підтверджено рішеннями Свалявського районного суду та постанови, відповідно, скасовано. Правовою підставою для цивільно-правової відповідальності за відшкодування шкоди, завданої рішеннями, діями чи бездіяльністю під час виконання судового рішення є правопорушення, що включає як складові елементи шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини. Належним доказом протиправних (неправомірних) рішень, дій чи бездіяльності органу є, як правило, відповідне судове рішення (вирок) суду, що набрало законної сили. Статтею 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Позивачем у позовній заяві та в судовому засіданні не надано суду будь-яких доказів на підтвердження того, що внаслідок незаконного притягенння його до відповідальності він був позбавлений можливостей для реалізації своїх звичок та бажань, погіршилися його стосунки з оточуючими або він змушенй докладати зусиль для організації свого життя. Так, скасування судом постанов про притягнення позивача до адміністративної відповідальності фактично відновлює порушене право, оскільки це означає, що суд визнав відсутність вини позивача. Такий висновок суду є достатнім засобом для морального відшкодування, оскільки він визнає факт неправомірного притягнення до відповідальності, що дозволяє говорити про певну сатисфакцію. За таких обставин суд доходить висновку, що наведеними вище судовими рішеннями про скасування постанов про притягнення позивача до адміністративної відповідальності порушене право позивача фактично було відновлено. При цьому, сам факт визнання порушеного права є адекватним засобом для згладжування душевних страждань і справедливої сатисфакції. З урахуванням викладеного, у задоволенні вимог про стягнення грошової компенсації в сумі 11820 грн. на відшкодування моральної шкоди необхідно відмовити. Відповідно ст. 89 ЦПК України - суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонами матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України - завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ст. 264 ЦПК України - під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; докази на їх підтвердження; ч.1 ст. 95 ЦПК України - письмовими доказами є документи, які містять дані про обставини, які мають значення для правильного вирішення спору. Оцінивши надані суду докази в їх сукупності, на які позивач послався як на підставу своїх вимог, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову необхідно відмовити. Відповідно до п.2 ч.5 ст. 265 ЦПК України - у резолютивній частині рішення зазначаються розподіл судових витрат. Відповідно до п.6 ст. 264 ЦПК України - під час ухвалення судового рішення суд вирішує питання розподілу між сторонами судових витрат; ч. 1 ст. 133 ЦПК України - судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи; ч.1 ст.141 ЦПК України - судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При вирішенні питання щодо розподілу судового збору, суд ураховує, що відповідно до п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України - у разі задоволення позову, судові витрати покладаються на відповідача. Статтею 129 - 1 Конституції України визначено: Суд ухвалює рішення іменем України. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10.02.2010 року). У контексті вказаної практики суд уважає наведене обґрунтування цього рішення достатнім. Відповідно до ч.1 ст. 18 ЦПК України - судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України.

Outcome: dismissed