Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-15 00:00:00

До Вінницького міського суду Вінницької області надійшла за підсудністю цивільна справа за позовом ТОВ «Свеа Фінанс» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовні вимоги мотивовані тим, що 18.07.2023 між Товариством з обмеженою відповідальністю «СЛОН КРЕДИТ» та [PERSON] укладено Договір про надання споживчого кредиту №1104122 шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію». ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» свої зобов`язання за Кредитним договором виконало, та надало позичальнику грошові кошти. Згідно із документом від надавача платіжних послуг ТОВ «ПЕИТЕК УКРАЇНА», позичальнику на його особисту банківську карту [NUMBER] , яку він вказав в ІТС при оформленні договору, було перераховано 5000,00 грн. Відповідач частково погашав кредитну заборгованість, однак виконував взяті на себе зобов`язання з істотним порушенням умов Договору, не здійснивши повернення суми наданого йому кредиту і процентів, нарахованих з строк користування кредитом, в повному обсязі або не сплативши взагалі, що спричинило виникнення простроченої заборгованості. 24.07.2024 між ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» та ТОВ «СВЕА ФІНАНС» укладено договір факторингу № 2407-24, яким первісний кредитор відступив право вимоги до відповідача позивачеві. Відповідач на користь позивача, як нового кредитора, жодних платежів станом на дату подання позовної заяви не здійснював Таким чином станом на дату складання позовної заяви заборгованість за Договором №1104122 від 18.07.2023 становить: заборгованість по тілу кредиту - 4 999,99 грн.; заборгованість по відсотках - 33 535,50 грн.; пеня - 0,00 грн.; загальна заборгованість - 38 535,49 грн. Ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 06.03.2025 справу передано за підсудністю до Вінницького міського суду Вінницької області. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 28.03.2025 відкрито спрощене позовне провадження у справі без повідомлення (виклику) сторін. Вказану ухвалу надіслано відповідачу на адресу його місця реєстрації, однак відповідач не скористався своїм правом на відзив на позовну заяву. Відповідно до ст. 128 ЦПК України відповідач належним чином повідомлений про розгляд справи. Правом на подання відзиву на позовну заяву відповідач не скористався. Будь-які докази у справі, крім поданих стороною позивача разом із позовною заявою, чи клопотання від учасників справи на адресу суду не надходили. Враховуючи зазначене, суд відповідно до вимог ч. 5 ст. 279 ЦПК України розглянув справу за наявними у справі матеріалами. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов такого висновку. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог. Статтею 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч. 5 ст. 81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду, а тому з огляду на зазначені вище обставини суд звертає увагу на такі висновки Верховного Суду. Відповідно до ст. 1054, 1055 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти; кредитний договір укладається у письмовій формі. Згідно зі ст. 526, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу; якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Відповідно до ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти; розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Згідно зі ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. 18.07.2023 між Товариством з обмеженою відповідальністю «СЛОН КРЕДИТ» та [PERSON] укладено Договір про надання споживчого кредиту №1104122. Договір підписано електронним підписом одноразовим ідентифікатором Е037. Відповідно до п.1.2 Договору на умовах, встановлених Договором, Товариство надає Споживачу кредит у гривні, а Споживач зобов`язується одержати та повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені Договором. Сума кредиту - 5000 грн, строк кредиту 357 днів. Періодичність платежів зі сплати процентів кожні 21 дні. (п. 1.3, 1.4 Договору) Відповідно до умов Договору загальна процентна ставка становить 1,99% в день та застосовується в межах строку кредиту, вказаного в п. 1.4 Договору; знижена процентна ставка- 0,010%. Пунктом 1.7. Договору встановлено, що орієнтовна реальна річна процентна ставка на дату укладення Договору складає за стандартною ставкою за весь строк користування кредитом 39088,69% річних, за стандартною ставкою за весь строк користування кредитом- 40521,50 грн, за стандартною процентною ставкою з урахуванням періоду застосування зниженої процентної ставки 38442,50 грн. Відповідно до п. 2.1. договору кошти кредиту надаються товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування на поточний рахунок споживача, включаючи використання реквізитів платіжної картки № [NUMBER] . Проценти, що нараховуються за цим договором є платою за користування кредитом. Нарахування процентів за договором здійснюється на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування кредитом протягом строку кредиту, виходячи із фактичної кількості днів у місяці та у році, тобто метод «факт/факт» (п. 3.1. договору). Згідно з п. 9.8. Договору, підписуючи цей договір, споживач підтвердив, що він ознайомлений з усіма умовами Правил надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, ТОВ «Слон Кредит», що розміщені на Веб-сайті, повністю розуміє їх, погоджується з ними і зобов`язується неухильно їх дотримуватися. Тобто, підписуючи договір, відповідач добровільно погоджується на визначені у ньому умови кредитування, взяв на себе відповідні зобов`язання. Електронним підписом одноразовим ідентифікатором Е037 підписано також паспорт споживчого кредиту. У паспорті споживчого кредиту містяться відомості про кредитодавця, основні умови кредитування з урахуванням побажань споживача, інформацію щодо орієнтованої реальної річної процентної ставки та орієнтованої загальної вартості кредиту для споживача, порядок повернення кредиту та інше. Також одноразовим ідентифікатором Е037 підписана таблиця обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки, яка є додатком до Договору №1104122 від 18.07.2023. Рішенням єдиного учасника Товариства з обмеженою відповідальністю «Росвен Інвест Україна» від 25.03.2024 змінено найменування Товариства з обмеженою відповідальністю «Росвен Інвест Україна» на Товариство з обмеженою відповідальністю «СВЕА ФІНАНС». Реєстраційні дії щодо зміни найменування позивача проведені приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Коба Н.В. До матеріалів додано копію відповідного рішення. Згідно із копією нотаріально посвідченого рішення №1 від 25.03.2024 Товариство з обмеженою відповідальністю «СВЕА ФІНАНС» змінювало свою назву. Колишня назва ТОВ «Росвен інвест Україна». 24.07.2024 між ТОВ «Слон Кредит» та ТОВ «Свеа Фінанс» укладено договір факторингу №2407-24, за умовами якого клієнт відступає фактору права вимоги, а фактор набуває права вимоги від клієнта та сплачує клієнту за відступлення прав вимог фінансування у сумі, що дорівнює ціні договору у порядку та у строки встановлені цим договором. Згідно з п. 3.1.3. договору, право вимоги переходить до фактора з моменту підписання цього договору після чого фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно їх заборгованостей за кредитними договорами. Разом з правами вимоги фактору переходять всі інші пов`язані з ними права в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав та передбачені цим договором. Пунктом 4.1. розділу 4 Договору факторингу визначено, що фактор зобов`язується сплатити клієнту суму фінансування в розмірі 1581519,88 грн, шляхом перерахунку 100% вказаної суми на рахунки клієнта. Згідно з платіжною інструкцією № 9703 від 25 липня 2024 року ТОВ «Свеа фінанс» сплатило ТОВ «Слон кредит 1581519,88 грн в рахунок оплати коштів за відступлення права вимоги згідно з п. 3.1 договору факторингу №2407-24 від 24 липня 2024 року. Отже, позивач довів відступлення права вимоги первісним кредитором та наявність повноважень на звернення до суду із позовними вимогами про стягнення заборгованості за кредитні кошти, надані первісним кредитором. Відповідно до наданих позивачем розрахунків заборгованості за Договором №1104122 від 18.07.2023, складені первісним кредитором та факторами, загальна сума заборгованості складає: 38535,49 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту 4999,99 грн; заборгованість за відсотками по кредиту 33535,50 грн. Відповідно до ст. 626 ЦК України\~договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно зі\~ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами. Якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. Згідно з ч. 2 ст.\~1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі (ч. 1 ст. 1055 ЦК України). Відповідно до положень ч. 1, 3 ст. 207 ЦК України\~правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у тому числі електронних, а також якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. Згідно зі ст. 526 ЦК України\~зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст.611 ЦК України). Відповідно до ст. 610 ЦК України\~порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. Верховний Суд у постанові від 23 жовтня 2019 року у справі №917/1307/18 зазначив, що принцип змагальності полягає в обов`язку кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається на підтвердження або заперечення власних вимог у спорі. Мається на увазі, що позивач стверджує про існування певної обставини та подає відповідні докази, а відповідач може спростувати цю обставину, подавши власні докази, які вважає більш переконливими. В свою чергу суд, дослідивши надані сторонами докази, та з урахуванням переваги однієї позиції над іншою виносить власне рішення. При цьому сторони не можуть будувати власну позицію на тому, що їх позиція є доведеною, доки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу втрачає сенс уся концепція принципу змагальності Обов`язком позивача, який стверджує про надання відповідачу безготівкових кредитних коштів первісним кредитором за кредитним договором, у якому він набув право вимоги, є надання доказів, що підтверджують зарахування позичальнику таких коштів, а у разі неможливості самостійно подати такий доказ - право на обґрунтування такої неможливості та заявлення клопотання про витребування доказів судом. Згідно з правовою позицією, яка висловлена у постанові Верховного Суду від 30 січня 2018 у справі №161/16891-15 про стягнення заборгованості за кредитним договором, банк зобов`язаний доводити отримання позичальником грошових коштів у розмірі та на умовах, встановлених договором, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір за допомогою первинних документів, оформлених відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно вказаної норми Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це не можливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Аналогічні висновки Верховний Суд виклав у постановах від 20 травня 2022 року у справі №336/4796/18 та від 30 серпня 2022 року у справі №509/2976/19. У справі, що розглядається, позивач не надав суду первинні облікові бухгалтерські документи, про здійснення ним досудових заходів забезпечення доказів не вказав, клопотання про витребування таких доказів не подав, хоч і не був позбавлений права заявити відповідне клопотання під час розгляду справи в суді. На підтвердження виконання обов`язку кредитора щодо переказу відповідачу коштів позивач додає лист ТОВ «Пейтек Україна» №20240802-469 від 02.08.2024. Однак суд вважає, що вказаний лист ТОВ «Пейтек Україна» не є належним первинним документом, що підтверджує факт виконання договору первісним кредитором. У листі зазначено про наявність між ТОВ «Пейтек Україна» та ТОВ «Слон кредит» договору №06062022-1 від 06.06.2022 про організацію переказу грошових коштів, однак доказів вказаного матеріали справи не містять. У суду відсутні установчі документи ТОВ «Пейтек Україна», що позбавляє можливості встановити повноваження цієї установи щодо проведення операцій, пов`язаних з переказом грошових коштів. Також у листі №20240802-469 від 02.08.2024 вказано, що на виконання цього договору успішно перераховано кошти на платіжну карту клієнта ТОВ «Слон кредит», одночасно жодних ідентифікуючих даних такого клієнта не зазначено так як і не зазначено на який рахунок здійснено перерахування коштів. Відмітка про те, що у призначенні платежу вказано маску картки [NUMBER] не доводить, що саме на цей номер картки здійснено переказ. Крім того, не доведено належність відповідачеві вказаного карткового рахунку. Отже, позивач не довів перерахування кредитних коштів відповідачу за Договором №1104122 від 18.07.2023. Таким чином, позивач не довів існування у [PERSON] заборгованості за укладеним кредитним договором. Позивач не надав докази щодо перерахування коштів на належний відповідачу розрахунковий чи картковий рахунок, а надані позивачем документи не є належними доказами на підтвердження існування у позичальника заборгованості за вказаним кредитним договором. Також відсутні інші докази, які б підтверджували правомірність проведених позивачем розрахунків боргу відповідача. Водночас суд звертає увагу, що укладаючи договори факторингу позивач не був позбавлений можливості вимагати первинні бухгалтерські документи щодо вказаного кредитного договору в первісного кредитора. Розрахунки заборгованості за вказаним договором, на які посилається позивач, не є первинними документами, які підтверджують отримання кредиту, користування ним, укладення договору на умовах, які вказані позивачем в позовній заяві, а, отже, не є належними доказами наявності заборгованості. Зазначені розрахунки з визначенням конкретних розмірів заборгованостей є документами, що створені самим позивачем, тому інформація, зазначена у них, за умови відсутності первинних документів, на підставі яких вони були складені, не може бути доказом наявності заборгованості відповідача. Відсутність належних первинних банківських документів не тільки позбавляє суд можливості перевірити факт перерахування чи отримання позичальником коштів в кредит, але не дає можливості перевірити розмір спірної заборгованості, порядок її нарахування, а також підстави та порядок нарахування відсотків за користування кредитом. Таким чином, укладення договору кредиту та надання кредитних коштів за обставин, викладених в позовній заяві, набуття права грошової вимоги до відповідача позивачем не доведено. З огляду на викладене, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову за недоведеністю заявлених вимог. Відповідно до ч. 2 ст.\~141\~ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі відмови в позові покладаються на позивача.

Outcome: dismissed