Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-19 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , 3-ї особи: Управління «Служби у справах дітей» Сумської міської ради про позбавлення батьківських прав і свої позовні вимоги мотивує тим, що з 26 квітня 2011 року перебувала у шлюбі з відповідачем [PERSON] . Від шлюбу мають сина [PERSON] , [INFO] . 31 жовтня 2014 року рішенням Зарічного районного суду м. Суми шлюб між сторонами було розірвано. Син залишився проживати з матір`ю. Спілкування між позивачкою та відповідачем фактично припинилося. Відповідач взагалі перестав спілкуватися з сином, не піклується про сина, не проявляє зацікавленості в його подальшій долі, не цікавиться успіхами, станом здоров`я, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, матеріальної допомоги не надає, взагалі не спілкується з дитиною. Відповідач свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків. А тому, посилаючись на викладене, просить суд позбавити батьківських прав [PERSON] відносно дитини - сина [PERSON] , [INFO] . Представник позивачки [PERSON] - адвокат Конященкова Т.В. в письмовій заяві позов підтримала повністю, просить суд позов задоволити, слухати справу у її відсутність та відсутність позивачки. Відповідач [PERSON] про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином, до суду не з`явився. Одночасно також був повідомлений через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Представник 3-ї особи: управління «Служба у справах дітей» Сумської міської ради вважає за доцільне позбавити [PERSON] ( [INFO] , зареєстроване місце проживання: [ADDRESS] , РНОКПП [NUMBER] ) батьківських прав відносно сина [PERSON] , [INFO] (а.с.85-86). На підставі ст. 280 ЦПК України суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, так як розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи. Суд, вивчивши матеріали даної цивільної справи, вважає, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню, виходячи з наступного: Судом встановлено, що позивачка [PERSON] з 26 квітня 2011 року перебувала у шлюбі з відповідачем [PERSON] . Від шлюбу мають сина [PERSON] , [INFO] , батьком якого є відповідач (а.с.13 на звороті). 31 жовтня 2014 року рішенням Зарічного районного суду м. Суми шлюб між сторонами було розірвано (а.с.12 на звороті,13). Син [PERSON] , [INFO] , батьком якого є відповідач, залишився проживати з матір`ю. Спілкування між позивачкою та відповідачем фактично припинилося. Відповідач [PERSON] взагалі перестав спілкуватися з сином, не піклується про сина, не проявляє зацікавленості в його подальшій долі, не цікавиться успіхами, станом здоров`я, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, матеріальної допомоги не надає, взагалі не спілкується з дитиною. У 2016 році позивачка [PERSON] разом із сином виїхала до Німеччини, де проживають до сьогодні. Під час приїзду до України у 2019 році Позивачка та її син спілкувалися виключно з батьками Відповідача, Відповідач хоч і знав, що син в Україні, але за весь час перебування сина в Україні зустрічей та спілкування не ініціював взагалі. Батько останній раз бачив сина коли йому було 5 років. Відповідно до висновку наданого управлінням «Служба у справах дітей» Сумської міської ради від 02 жовтня 2025 року №1526/27.1-26, служба вважає за можливе позбавити батьківських прав [PERSON] ( [INFO] , зареєстроване місце проживання: [ADDRESS] , РНОКПП [NUMBER] ) батьківських прав відносно сина [PERSON] , [INFO] . Згідно ст. 150 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Пунктами 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» №3 із змінами і доповненнями, внесеними постановою Пленуму Верховного Суду України від 19 грудня 2008 року №20, зокрема, роз`яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків і способом захисту прав та інтересів дитини. Тому його застосування має бути результатом переконання суду у тому, що після позбавлення батьківських прав, умови життя дитини будуть змінені на краще і що немає іншого способу захисту прав та інтересів дитини. Згідно положень ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч. 7, 8 ст. 7 Сімейного кодексу України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей і, тим більше, при захисті одного із основних прав дитини - права на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття. В даній справі судом встановлено, що відповідач участі в утриманні дитини не приймає, не цікавиться життям дитини, не приймає участі у її вихованні, не піклується про її фізичний та духовний розвиток, не цікавиться станом її здоров`я, не спілкується з дитиною. Таким чином відповідач ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню своєї дитини. Будь-яких доказів того, що батько дитини піклується про дитину та приймає особисту участь у вихованні дитини - суду не надано. На думку суду, поведінка відповідача, свідчить про незацікавленість його як батька у долі дитини, байдужому ставленні до своїх батьківських обов`язків, а тому, позов підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved