Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-13 00:00:00

23.12.2024 року позивачка [PERSON] , яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітнього [PERSON] [INFO] , звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON] , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: ОСББ «Бориспільська-6», Служба у справах дітей та сім`ї Дарницької РДА, про поділ майна подружжя та встановлення порядку користування квартирою. В обґрунтування посилається на те, що з 11.04.2002 року по 15.11.2024 року вона з відповідачем [PERSON] перебувала в зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 15.11.2024 року у справі № 753/5959/24. Від шлюбу вони з відповідачем мають спільного сина - малолітнього [PERSON] , [INFO] , що підтверджується актовим записом про народження №547, на підставі якого видано свідоцтво про народження серії [NUMBER] . В період перебування в зареєстрованому шлюбі, відповідачем була на придбана квартира [ADDRESS] (одна друга) частка квартири належить їй, як другому з подружжя, проте відповідач не визнає за нею цього права, а тому вона змушена звертатися до суду. Крім того, після розірвання шлюбу, вони з відповідачем та їх спільним сином [PERSON] продовжують проживати в спірній квартирі. Оскільки квартира складається з 2 (двох) окремих житлових кімнат, вона бажає встановити порядок користування спірною квартирою та просить суд виділити їй з сином в користування більшу кімнату. Водночас позивачка зазначає, що незначне збільшення кімнати на її користь є несуттєвим і не погіршить відповідачу умови проживання у квартирі. З огляду на вищевикладене, просить суд: 1) визнати за нею в порядку поділу спільного майна подружжя право власності на 1/2 (одну другу) частку в квартирі [ADDRESS] ; 2) виділити їй та її сину [PERSON] , [INFO] , в спільне користування житлову кімнату розміром 20,3 кв.м., а відповідачу [PERSON] виділити в окреме користування житлову кімнату розміром 19,6 кв.м., а загальні місця квартири (передпокій, кухня, ванна та вбиральня, кладова) просить залишити у спільному користуванні сторін (а.с. 1-18). Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 04.04.2025 року відкрито загальне позовне провадження у справі, призначено підготовче судове засідання (а.с. 23). Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 21.08.2025 року закрито підготовче провадження у справі, призначено розгляд справи по суті (а.с. 82). В судовому засіданні позивачка [PERSON] підтримала позов, з підстав викладених у ньому та просила задовольнити. В судовому засіданні відповідач [PERSON] визнав позов у повному обсязі, проти запропонованого позивачкою порядку користування квартирою не заперечував. В судове засідання представник третьої особи ОСББ «Бориспільська-6» не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, правом на подання пояснень щодо позову не скористався. В судове засідання представник третьої особи Служби у справах дітей та сім`ї Дарницької РДА не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, надала до суду клопотання в якому просить розглядати справу без її участі та ухвалити рішення відповідно до вимог чинного законодавства з максимальним врахуванням інтересів малолітньої дитини (а.с. 37-41, 42, 43-44). Суд, заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 11.04.2002 року по 15.11.2024 року, який розірвано рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 15.11.2024 року у справі № 753/5959/24, за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу (а.с. 6-7). В шлюбі між позивачкою [PERSON] та відповідачем [PERSON] [INFO] народився малолітній син [PERSON] , що підтверджується актовим записом про народження №547, на підставі якого Зарічним районним у місті Суми відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Сумській області видано свідоцтво про народження серії [NUMBER] (а.с. 8). 21.08.2010 року відповідач [PERSON] набув права власності на двокімнатну квартиру [ADDRESS] , загальною площею 74,50 кв.м., житловою площею 39,90 кв.м., що підтверджується Свідоцтвом про право власності серії [NUMBER] , яке видане Головним управлінням житлового забезпечення Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) на підставі Наказу Головного управління житлового забезпечення № 1077-С/КІ від 11.08.2010 року (а.с. 9) та Витягом про державну реєстрацію прав Комунального підприємства Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна № 30292519 від 14.06.2011 року (а.с. 10). Згідно із ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно з ч. 1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. У відповідності до положень п.п. 23, 30 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч. 1 ст. 63, ч. 1 ст. 65 СК України. Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до вимог ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно вимог ст. 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі (ч. 1 ст. 206 ЦПК України). Таким чином, суд дійшов до висновку, що спірна квартира [ADDRESS] , набута відповідачем [PERSON] в період шлюбу з позивачкою [PERSON] . Крім того, зазначений факт визнається самим відповідачем [PERSON] та не заперечувався ним у ході судового розгляду, що відповідно до вимог ст. 82 ЦПК України звільняє позивачку від обов`язку доводити ці обставини додатковими доказами. З огляду на викладене, а також на ті обставини, що дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, шлюбного договору не укладали, суд приходить до висновку, що спірна квартира є спільною сумісною власністю сторін, та кожному із сторін належить по 1/2 (одній другій) частки квартири. Відповідно до ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Вказані положення свідчать про те, що первинне значення у врегулюванні відносин між співвласниками має домовленість. Очевидним є те, що рішення суду не може підмінити собою їх домовленість. Водночас, при виникненні конфліктної ситуації, яка унеможливлює добровільне встановлення порядку користування спільним майном між співвласниками, такий порядок користування може встановити суд. Вказане право суду випливає також із роз`яснень, які містяться в п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 04 жовтня 1991 року № 7 із відповідними змінами та доповненнями «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок», згідно якого, якщо виділ частки будинку в натурі неможливий, суд вправі за заявленим про це позовом встановити порядок користування відособленими приміщеннями (квартирами, кімнатами) такого будинку. У цьому разі окремі підсобні приміщення (кухня, коридор тощо) можуть бути залишені в загальному користуванні учасників спільної часткової власності. Як вбачається з Інформаційних довідок про задеклароване/зареєстроване місце проживання особи, у спірній квартирі за адресою: [ADDRESS] , зареєстровані позивачка [PERSON] з 15.05.2023 року (а.с. 14), відповідач [PERSON] з 06.11.2017 року (а.с. 15) та їх малолітній син [PERSON] з 18.02.2020 року (а.с. 16). Вказана квартира, згідно технічного паспорту від 20.08.2009 року, розташована на 6 поверсі 17-поверхового будинку, складається з 2 (двох) житлових кімнат житловою площею 39,9 кв.м., 1-а кімната - 19,6 кв.м., 2-а кімната - 20,3 кв.м., кухні - 11,2 кв.м., яка обладнана балконом 1,0 кв.м., вбиральні поєднаної 4,4 кв.м., перешкодою 16,7 кв.м., кладової 1,3 кв.м. Загальна площа квартири складає 74,5 кв.м., висота приміщень 2,70 кв.м. (а.с. 17-18). Домовленості щодо порядку користування квартирою сторони не досягли. Таким чином, суд вважає необхідним задовольнити позов позивачки, встановивши порядок користування спірною квартирою. При цьому суд погоджується із запропонованим позивачкою способом користування спірною квартирою, виділивши в користування [PERSON] разом з малолітнім [PERSON] житлову кімнату площею 20,3 кв.м., у користування відповідача [PERSON] - житлову кімнату площею 19,6 кв.м., а інші приміщення у квартирі, а саме передпокій, кухня, ванна та вбиральня, кладова - залишити у спільному користуванні сторін. При такому порядку користування приміщеннями квартири, враховуючи кількість житлових кімнат та їх площу, проживання у квартирі малолітньої дитини, житлові умови сторін будуть відповідати можливостям використання ними своїх прав співвласників майна і не будуть суперечити їх інтересам. На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити в повному обсязі. Відповідно до частини першої статті 142 ЦПК України, зокрема, у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Враховуючи викладене, беручи до уваги, що відповідачем визнано позов, суд приходить до висновку про повернення позивачу 50 відсотків судового збору в розмірі 7 907,00 грн. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивачки підлягають стягненню судові витрати зі сплати судового збору, в розмірі 7 907,00 грн.

Outcome: approved