Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-19 00:00:00

позивач звернулась до суду з позовом до відповідача про поділ майна подружжя. В обґрунтування позову зазначає, що 03.09.2011 вона з відповідачем уклали шлюб, який зареєстровано в Індустріальному районному у м. Дніпрі відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис №354. В шлюбі народилось двоє дітей: [PERSON] та [PERSON] . Рішенням Франківського районного суду м. Львова від 08.08.2023 року у справі №465/3052/23 шлюб між ними розірвано. За час перебування у шлюбі, нею та відповідачем після переїзду на постійне місце проживання у м.Львів, 14.06.2016 року за рахунок спільних заощаджень було придбано квартиру [ADDRESS] , яка складається з трьох житлових кімнат житловою площею 48,1 кв.м. та кухні; загальна площа 68,8 кв.м.; комора в підвалі 3,0 кв.м. У зв`язку з спрощенням оформлення документального набуття права власності, договір купівлі продажу був підписаний відповідачем та посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Дячуком. О.А. та зареєстровано в реєстрі за №5027. В подальшому у вказаній квартирі було зареєстрованого місце проживання її та дітей. Влітку 2020 року склалися особисті обставини і її матір [PERSON] змінила місце проживання поруч з нею. У зв`язку з цим, 08.09.2020 року нею було укладено договір купівлі продажу квартири, яка належала їй на праві особистої приватної власності за адресою: [ADDRESS] . Після вчинення договору купівлі продажу квартири в м. Дніпро та отримання розрахунку, вона 16.09.2020 року уклала попередній договір купівлі продажу об`єкта нерухомості квартири по [ADDRESS] із зобов`язанням укласти основний договір купівлі продажу об`єкта і його нотаріальне посвідчення до 20.10.2020 року. Відповідно до договору купівлі продажу від 16.10.2020 року вона придбала у власність квартиру [ADDRESS] . 14.07.2020 року за час перебування у шлюбі нею та відповідачем за рахунок спільних заощаджень придбано автомобіль марки Subaru модель Forester номера шасі (кузова, рами) [NUMBER] . Таким чином, квартира [ADDRESS] та автомобіль марки Subaru модель Forester є об`єктами спільної сумісної власності її та відповідача, відсутні обставини, які б спростовували презумпцію права спільної власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Просить позов задоволити. Ухвалою Франківського районного суду м.Львова від 17.10.2023 року у справі відкрито провадження та призначено підготовче засідання. Представником відповідача 30.10.2023 року подано відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити в задоволенні позовних вимог. Вказує, що [PERSON] здійснює підприємницьку діяльність, яка дозволяла йому як повністю утримувати позивачку та двох спільних дітей, так і придбати спільне сумісне майно подружжя, яке є предметом позову. Договір дарування грошових коштів (як це зазначає позивачка у позовній заяві) оформлений у вигляд розписки є неналежним та недопустимим доказом того, що квартира за адресою [ADDRESS] є особистою приватною власністю [PERSON] . Про існування такої розписки відповідачу стало відомо лише при ознайомленні з позовною заявою. Жодного разу за час перебування у шлюбних відносинах про існування такої розписки позивачкою не повідомлялося. Крім цього, зі змісту розписки не вбачається, що кошти, які нібито були передані позивачці її матір`ю були використані для придбання квартири за адресою [ADDRESS] . Позивачка просить припинити право власності на частити автомобіля Subaru Forester (номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , держ., реєстр. № [NUMBER] відповідача з виплатою йому грошової компенсації та, відповідно, визнати за нею право власності на цей транспортний засіб. Однак, до позовної заяви не долучено доказів виконання вимог цивільного законодавства України щодо попереднього внесення позивачкою відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду, тому дана позовна вимога також не підлягає задоволенню. Ухвалою Франківського районного суду м.Львова від 14.03.2024 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Представник позивача позовні вимоги підтримав, в частині вимог, що стосуються автомобіля Subaru модель Forester номера шасі (кузова, рами) [NUMBER] , просив залишити такі без задоволення. Позивач підтримала позицію представника. Представник відповідача просив відмовити у задоволенні позовних вимог. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши представлені докази, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову з таких мотивів. Відповідно до ст.ст.12,\~81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. За\~ст.77 ЦПК України\~доказуванню підлягають обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Статтею 60 СК України\~закріплено презумпцію спільності майна, набутого подружжям за час шлюбу. За цією статтею майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (ст.61 СК України). Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентується\~статтею 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпорядження спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя. Право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у\~ст.69 СК України. Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а в разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (ч.1,2\~ст.71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (ч.2\~ст.364 ЦК України). Частинами 1, 2\~ст.70 СК України\~встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку. Статтею 71 СК України\~встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися "обставинами, що мають істотне значення", якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22\~постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 р. N 11). Зі змісту п.п. 23,24\~постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»\~вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї. Відповідно до п.30\~постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч.1 ст.63, ч.1 ст.65 СК. Судом встановлено, що рішенням Франківського районного суду м.Львова від 08.08.2023 року у справі №465/3052/23 розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , який було зареєстровано в Індустріальному районному у м. Дніпрі відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис №354. Згідно інформації сформованої за допомогою додатку «Реєстр нерухомості», номер інформаційної довідки 12165376060, право власності на квартиру [ADDRESS] зареєстровано за [PERSON] . Підставою для державної реєстрації зазначено договір купівлі продажу квартири, серія та номер:5027 від 14.06.2020 року, посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Дячук О.А. Згідно п.10 договору, на придбання вищезгаданої квартири та на укладення договору купівлі продажу квартири надана письмова заява про згоду дружини покупця [PERSON] , справжність підпису на якій засвідчено нотаріально 14.06.2016 року Дячуком О.А., приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу, за реєстровим №5026. Згідно довідки №82 від 19.01.2023 року ЛКП «Вулецьке», в квартирі [ADDRESS] зареєстровані та проживають четверо осіб: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Згідно звіту про оцінку майна, вартість трикімнатної квартири [ADDRESS] становить 3\~182\~000,00 грн. Зважаючи на те, що судом встановлено, що квартира за адресою: [ADDRESS] набута сторонами за час шлюбу, не спростовано презумпцію спільності майна подружжя, іншого майна подружжя не встановлено, тому, позов про визнання за [PERSON] та [PERSON] право власності на 1/2 частину квартири слід задовольнити. Крім того, 08.09.2020 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі продажу квартири [ADDRESS] . Згідно п.2.1. договору, продаж нерухомого мана за домовленістю сторін вчиняється за 742\~000,00 гривень без ПДВ. 16.09.2020 року [PERSON] було укладено з [PERSON] , попередній договір купівлі продажу об`єкта нерухомості. Пунктом 1 договору визначено, що сторони домовилися, що продавець продає покупцеві майнові права на квартиру по [ADDRESS] , які належать продавцю на підставі свідоцтва про право на спадщину за дев`ятсот вісімдесят тисяч гривень, що еквівалентно тридцяти п`яти тисячам доларів США. В матеріалах справи міститься розписка [PERSON] від 18.09.2020 року, згідно якої [PERSON] , отримала грошові кошти у розмірі 742\~000 (сімсот сорок дві тисячі) гривень в подарунок з метою інвестування їх в придбання житлової нерухомості для забезпечення подальшого проживання [PERSON] з нею та членами її сім`ї. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] повідомила, що розписку від 16.09.2020 року писала її донька, а вона лише ставила підпис. Грошові кошти за розпискою передавались [PERSON] саме на придбання квартири по [ADDRESS] . В подальшому 16.10.2020 року між [PERSON] та [PERSON] , було укладено договір купівлі продажу квартири [ADDRESS] . Згідно п.12 договору, чоловік покупця [PERSON] подав заяву про згоду на купівлю дружиною даної квартири, підпис на якій було посвідчено 16.10.2020 року Яремко Р.С., приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Львівської області за реєстровим номером 2117. Згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності право власності на квартиру [ADDRESS] зареєстровано за [PERSON] . Згідно звіту про оцінку майна, вартість однокімнатної квартири [ADDRESS] становить 1\~788\~100,00 грн. Вчинення згоди іншим з подружжя на розпорядження спільним майном є одностороннім правочином, розрахованим на його сприйняття іншими особами, а саме - подружжям, який є стороною договору, та третьою особою (інша сторона договору). Волевиявлення іншого з подружжя (співвласника) на розпорядження спільним майном, яке виражено у згоді, адресоване та сприймається як подружжям, який виступає стороною договору, так і контрагентом за таким договором. Надання згоди іншим з подружжя на набуття майна подружжям (стороною договору) свідчить про набуття майна подружжям у право спільної сумісної власності, оскільки у такому випадку відбувається розпорядження коштами, які належать подружжю на праві спільної сумісної власності. Не виключається вчинення усного договору між подружжям про набуття майна в спільну сумісну власність, зовнішнім вираженням якого є згода одного з подружжя на розпоряджаються майном (коштами) на набуття майна в спільну сумісну власність. Така згода може бути зафіксована безпосередньо у договорі про набуття майна, вчиненим іншим з подружжя. У разі, якщо інший з подружжя надав згоду на розпорядження майном (коштами) для набуття майна в спільну сумісну власність і така згода зафіксована безпосередньо у договорі купівлі-продажу майна, який вчинено іншим з подружжя, то суд не може своїм рішенням підміняти домовленість подружжя про набуття майна в спільну сумісну власність. Такий висновок викладений у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 03.06.2024 у справі № 712/3590/22. Тобто, позивач знала, чи повинна була знати, що придбане під час перебування у шлюбі майно буде спільною сумісною власністю. Однак, придбаваючи вказане майно не обумовила в договорі те, що майно є її особистою власністю, навпаки, право власності оформлено на неї, отримано згоду чоловіка на придбання майна у спільну сумісну власність. Набуття майна за час перебування у шлюбі створює презумпцію виникнення спільної сумісної власності. Це означає, що ні дружина, ні чоловік не зобов`язані доводити наявність права спільної сумісної власності на майно, набуте у шлюбі, оскільки воно вважається таким, що належить подружжю. Якщо майно придбано під час шлюбу, то реєстрація прав на нього лише на ім`я одного із подружжя не спростовує презумпцію належності його до спільної сумісної власності подружжя. Заінтересована особа може довести, що майно придбане нею у шлюбі, але за її особисті кошти. У цьому разі, презумпція права спільної сумісної власності на це майно буде спростована. Якщо ж заява, одного з подружжя, про те, що річ була куплена на її особисті кошти не буде належним чином підтверджена, презумпція права спільної сумісної власності подружжя залишається непохитною. Таким чином, тягар доказування у справах цієї категорії покладено на того із подружжя, хто заперечує проти визнання майна об`єктом спільної сумісної власності подружжя. Зазначений правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду України від 24.05.2017 у справі № 6-843цс17 та постановах Верховного Суду від 06.02.2018 у справі №235/9895/15-ц, від 05.04.2018 у справі №404/1515/16-ц, від 27.01.2020 у справі №442/8047/16-ц . Встановивши, що спірна квартира набута позивачкою під час зареєстрованого шлюбу на підставі договору купівлі-продажу, укладених за нотаріально посвідченої згоди чоловіка щодо його набуття у спільну сумісну власність подружжя, суд дійшов висновку про відсутність підстав для висновку про набуття позивачем квартири [ADDRESS] в особисту приватну власність, так як в процесі розгляду справи не було доведено «поза розумним сумнівом» того, що саме кошти, отримані позивачкою за розпискою, були спрямовані на придбання спірної квартири, адже розписка сама по собі не є достатнім доказом того, що майно набуте за особисті кошти [PERSON] . Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу автомобіль Subaru Forester (номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , держ, реєстр. № [NUMBER] належить [PERSON] . Велика Палата Верховного Суду зауважує, що приписи частин четвертої та п`ятої статті 71\~СК України і статті 365\~ЦК України з урахуванням принципу розумності (п.6 ч.1 ст.\~3\~ЦК України) треба розуміти так: (а) правила про необхідність попереднього внесення коштів на депозитний рахунок суду стосуються тих випадків, коли позивач (один із подружжя чи колишній чоловік, колишня дружина) згідно зі статтею 365\~ЦК України заявив вимогу про припинення права відповідача на частку у спільній власності (такі кошти забезпечують отримання відповідачем грошової компенсації); (б) якщо позивач (один із подружжя чи колишній чоловік, колишня дружина) таку вимогу не заявив (а вимагає, наприклад, поділити неподільну річ шляхом виділення її у власність відповідача та стягнення з нього грошової компенсації замість частки позивача у праві спільної сумісної власності на цю річ), то підстави для внесення ним відповідної суми коштів на депозитний рахунок суду відсутні. Заявлені вимоги позивача, пов`язані зі стягненням саме з неї в порядку поділу спільного майна подружжя грошової компенсації вартості 1/2 частини спірного автомобіля, проте відповідна сума на депозитний рахунок суду позивачем внесена не була, а тому в задоволенні вимоги про припинення права власності на частини автомобіля Subaru Forester (номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , держ, реєстр. № [NUMBER] , слід відмовити. Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відтак, враховуючи часткове задоволення позову, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 11\~725,88 грн. судового збору.

Outcome: approved