Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-09 00:00:00

Позивач [PERSON] , від імені та в інтересах якого діє представник адвокат Браташ О.О. звернувся до суду через систему «Електронний суд» з позовом до [PERSON] про визнання за [PERSON] в порядку спадкування за законом після смерті дружини [PERSON] права власності на квартиру [ADDRESS] . Ухвалою суду від 01.07.2025 року позовну заяву залишено без руху, позивачу надано строк на усунення недоліків позову. 11.07.2025 року від представника позивача Браташ О.О. до суду, через підсистему «Електронний суд», надійшла заява з додатками та усунуто недоліки позовної заяви. Після усунення недоліків позовної заяви провадження у справі відкрите ухвалою суду від 14.07.2025 року, призначене підготовче засідання. 05.08.2025 року представник позивача адвокат Браташ О.О. 05.08.2025 року подала через «Електронний суд» заяву про уточнення позовних вимог. У цій заяві позивач просив суд визнати за [PERSON] в порядку спадкування за законом після смерті дружини [PERSON] право власності на квартиру [ADDRESS] . Також, у цій заяві змінені підстави для звернення до суду. Ухвалою суду від 05.08.2025 року заяву позивача [PERSON] , від імені та в інтересах якого діє представник адвокат Браташ О.О., про зміну підстав позову прийнято до розгляду. Після зміни позовних вимог, вони, зокрема, обґрунтованій таким чином. [PERSON] ( [INFO] ), померла [INFO] , про що складено відповідний запис 13440, що підтверджується свідоцтвом про смерть серія [NUMBER] . Між [PERSON] та [PERSON] 27листопада 1952 року посвідчено шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб № [NUMBER] про що зроблено запис актів цивільного стану про шлюб № 24. На день смерті та відкриття спадщини перебували у зареєстрованому шлюбі. [PERSON] та [PERSON] на день смерті та відкриття спадщини проживали разом за адресою [ADDRESS] . [PERSON] звернувся до державної нотаріальної контори з питання оформлення спадкових прав на спадкове майно, яке залишилось після смерті його дружини [PERSON] , померлої [INFO] . Державним нотаріусом Четвертої Харківської міської державної нотаріальної контори Козєєвою С.М.: місто Харків, вул. Біблика, 57, розглянуто заяву [PERSON] , зареєстрованого за адресою [ADDRESS] , про видачу на його ім`я свідоцтва про право на спадщину за законом на майно, яке залишилося після смерті й ого дружини [PERSON] , померлої [INFO] , яка на момент смерті була зареєстрована за адресою квартири [ADDRESS] . Постановою Державного нотаріуса Четвертої Харківської міської державної нотаріальної контори Козєєвої С.М. від 09.07.2025 року відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право власності на спадщину за законом на майно, яке залишилось після смерті [PERSON] , померлої [INFO] . Після смерті [PERSON] залишилась спадщина, яка складається із: квартири [ADDRESS] . [PERSON] набула право власності на квартиру 09.08.2007 року за договором купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Зеленецькою О.В. в реєстрі за № 5085. Окрім [PERSON] , спадкоємцем за законом згідно ст. 1261 ЦК України у померлої є дочка, [PERSON] , [INFO] . Згідно Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) № 81797136 від 09.07.2025 року [PERSON] на все належне їй майно залишила заповіт посвідчений 01.11.1999 року Першою державною нотаріальною конторою Харківського району Харківської області, зареєстрований в реєстрі за № 1-830, на ім`я дочки, [PERSON] , яка спадщину за заповітом після смерті спадкодавця не прийняла, так як не була разом з нею зареєстрована і не проживала зі спадкодавцем за однією адресою та не подала до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини в установлений законом строк. На спадщину [PERSON] не претендує, до суду за визначенням додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини відповідно до ст.1272 ЦК України звертатися не буде, претензій до того, щоб свідоцтво про право на спадщину, незалежно від складу спадкового майна було видано на ім`я спадкоємця за законом, чоловіка [PERSON] , не має, про що є її заява в спадковій справі. 09.07.2005 року відповідно до Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 81802464 заведена спадкова справа № 74313099 ( спадкодавець [PERSON] ). [PERSON] прийняв спадщину після померлої. [PERSON] , зареєстрований за адресою [ADDRESS] , на день смерті та відкриття спадщини перебували у зареєстрованому шлюбі та проживали разом за адресою [ADDRESS] . Необхідність визнання права власності на спадщину на нерухоме майно викликана тим, що право власності на успадковану нерухомість виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації цього права (ч. 2 ст. 1299 ЦК), а для проведення державної реєстрації спадкоємцеві необхідно мати право встановлювальний документ. Особа, яка звертається до суду з позовом, самостійно визначає у позовній заяві, яке її право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред`явлено позов, та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. 22.08.2025 року до суду надійшов відзив відповідачки [PERSON] , у якому вона зазначила про визнання позову. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Судом не встановлено підстав для прийняття визнання відповідачкою позову, оскільки за обґрунтуванням, яке буде викладене судом нижче в цьому рішенні, у цій справі, на думку суду, відсутні підстави для визнання за [PERSON] права власності на спадкове майно ( квартиру за адресою: [ADDRESS] ). Представник позивача адвокат Браташ О.О. у судовому засіданні підтримала позовні вимоги, просила суд визнати за позивачем право власності на спадкове майно. Також зазначила, що позивачу не потрібно встановлювати факт постійного проживання зі спадкодавцем, оскільки він є спадкоємцем І черги спадкування, а нотаріус відмовила у видачі свідоцтва про право на спадщину лише тому, що позивач з померлою дружиною не були зареєстровані за одною адресою. Спосіб захисту свого права позивач обрав вірно і відповідно до положень ст. 1296 ЦК має право на визнання за ним права власності на спадкове майно. Відповідачка в судове засідання не з`явилася, у відзиві розгляд справи просила проводити за її відсутності. За результатом розгляду даної справи суд доходить таких висновків. [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі з 27.11.1952 року (а.с. 24 зворот). [PERSON] , [INFO] , померла [INFO] , про що складено відповідний запис № 13440, та видане свідоцтво про смерть серія [NUMBER] (а.с. 58). [PERSON] залишила заповіт посвідчений 01.11.1999 року Першою державною нотаріальною конторою Харківського району Харківської області, зареєстрований в реєстрі за № 1-830, на ім`я дочки [PERSON] (а.с. 8). Відповідно до відомостей з Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі, спадкова справа після смерті [PERSON] зареєстрована 09.07.2025 року Четвертою Харківською міською державною нотаріальною конторою (а.с. 59). Постановою державного нотаріуса Четвертої Харківської міської державної нотаріальної контори С.Козєєвої від 09.07.2025 року відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину. З постанови вбачається, що до нотаріальної контори протягом шести місяців з заявами про прийняття або про відмову від прийняття спадщини після [PERSON] ніхто не звертався. На час відкриття спадщини [PERSON] не був зареєстрований зі спадкодавицею за однією адресою, та не подав заяву про прийняття спадщини у встановлений законом строк, факт прийняття спадщини чоловіком [PERSON] після смерті [PERSON] не встановлений (а.с. 64-65). Позивач стверджує, що прийняв спадщину, оскільки на момент смерті дружини вони проживали за однією адресою: [ADDRESS] Проте, належні відомості про місце проживання та реєстрації померлої спадкодавці та позивача, на момент смерті [PERSON] стороною позивача суду не надано. На підставі договору купівлі-продажу від 09.08.2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Зеленецькою О.В., право власності на квартиру [ADDRESS] , зареєстровано за [PERSON] (а.с. 13-14). З постанови нотаріуса від 09.07.2025 року (а.с. 65) вбачається, що нотаріус перевіряла відомості про місце реєстрації померлої та встановила, що на момент смерті [PERSON] була зареєстрована одна за адресою: [ADDRESS] . Сторона позивача стверджує, що [PERSON] прийняв спадщину після смерті дружини, оскільки на день її смерті вони перебували у зареєстрованому шлюбі і проживали разом за адресою: [ADDRESS] . Проте, у матеріалах справи відсутні достовірні та достатні докази того, що позивач [PERSON] постійно проживав разом із спадкодавицею [PERSON] на час відкриття спадщини. Відповідно до статей\~1216,\~1217\~Цивільного кодексу\~України (далі -\~ЦК України)\~спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. За правилами\~статті 1223 ЦК України\~право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у\~статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина перша\~статті 1270 ЦК України). За правилами частини першої\~статті 1268 ЦК України\~спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до\~статті 1269 ЦК України\~спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Подання заяви про прийняття спадщини є дією, що її повинен вчинити спадкоємець, який бажає прийняти спадщину у разі, коли він не проживав на час відкриття спадщини постійно зі спадкодавцем. Відповідно до частини третьої\~статті 1272 ЦК України\~за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є такі, що пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Правила частини третьої\~статті 1272 ЦК України\~про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть застосовуватися, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними. Якщо ж у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а він не скористався правом на прийняття спадщини через брак інформації про смерть спадкодавця, незнання положень закону тощо, тоді немає правових підстав для визначення додаткового строку для прийняття спадщини. Такі правові висновки викладено у постановах Верховного Суду України від 04 листопада 2015 року у справі № 6-1486цс15 та від 23 серпня 2017 року № 6-1320цс17, а також у постановах Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі № 565/1145/17 (провадження № 61-38298св18), від 17 жовтня 2019 року у справі № 766/14595/16 (провадження № 61-6700св19), від 30 січня 2020 року у справі № 487/2375/18 (провадження № 61-10136св19), від 31 січня 2020 року у справі № 450/1383/18 (провадження № 61-21447св19). Згідно з ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого\~статтею 1270\~цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно ч.ч.1,2 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ст. 78 ЦПК України). Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. За положеннями ст. 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до положень ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 1 ст. 81 ЦПК України). Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України). Згідно ч.ч.1.2 ст. 83 ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Сторона позивача вважала, що відповідно до положень ч. 1 ст. 1296 ЦК України позивач має право на визнання за ним права власності на спадкове майно. Проте у цій нормі зазначено, що лише спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Також, суд не погоджується з представником позивача, що позивач має право на визнання за ним права власності через те, що є спадкоємцем першої черги, оскільки строки для прийняття спадщини, передбачені у ст. 1270 ЦК України в встановлені законом для усіх спадкоємців без виключення. Суд вважає, що у цій справі відсутні підстави для визнання за [PERSON] права власності на спадкове майно ( квартиру за адресою: [ADDRESS] ) після смерті дружини [PERSON] , яка [INFO] , оскільки позивачем не доведено факту прийняття спадщини після померлої дружини, порушено строки звернення до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини та не доведено підстави для спадкування відповідно до вимог ч. 3 ст. 1268 ЦК України. Питання щодо судових витрат суд вирішує на підставі ст. 141 ЦПК України. Відповідно до положень ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються особи з інвалідністю I та II груп. Відповідно до довідки МСЕК № 139431 позивач [PERSON] має інвалідність ІІ групи з 01.09.1992 року безстроково. Згідно з ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Таким чином, сплачений позивачем при поданні даної позовної заяви судовий збір у сумі 5640,00 грн, підлягає поверненню останньому.

Outcome: dismissed