Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-19 00:00:00

У травні 2024 року позивач [PERSON] , через свого представника - адвоката Глущенка О. С. звернулась до суду із вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого посилалась на те, що з 01 серпня 2008 року, вони з відповідачем перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 15 квітня 2015 року у справі № 711/1123/15-ц було розірвано. Від указаного шлюбу вони мають двох спільних дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . З липня 2014 року шлюбні відносини фактично припинені, вона разом із дітьми вимушено переселилась із зони проведення антитерористичної операції до Черкаської області, де постійно проживає та забезпечує дітей. Відповідач участі у вихованні дітей не бере, матеріально їх не забезпечує, зв`язку з ними не підтримує, не піклується про їхній фізичний, моральний і духовний розвиток. Крім того, відповідач добровільно залишився на тимчасово окупованій території, підтримав окупаційний режим, бере участь у незаконних збройних формуваннях так званої «лнр», що підтверджується публікацією на сайті центру «Миротворець». Позивач вважає, що дії [PERSON] свідчать про його ухилення від виконання батьківських обов`язків і суперечать інтересам дітей, які не бажають мати з ним жодного юридичного зв`язку. Позбавлення відповідача батьківських прав необхідне також для забезпечення реалізації конституційного права дітей на здобуття освіти, зокрема у навчальних закладах з особливими вимогами до перевірки родинних зв`язків, оскільки збереження юридичного зв`язку з батьком, який бере участь у діяльності терористичних організацій, обмежує дітей у реалізації їхнього конституційного права на освіту, зокрема у відомчих навчальних закладах МВС, МНС, прокуратури та інших. Ні діти, ні інші члени родини, не бажають мати юридичний зв?язок, з особою, що воювала та воює проти Збройних Сил України, фактично, проти самого народу України. Крім того, за розрахунком заборгованості зі сплати аліментів від сукупна заборгованість відповідача станом на 29 лютого 2024 року становить 708 525,27 грн. Позивач вважає, що зазначені факти, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дітей батьком, свідомого нехтування ним своїми обов`язками, у зв`язку з чим позивач просить позбавити [PERSON] , [INFO] , батьківських прав відносно його неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Ухвалою судді від 09 серпня 2024 року було прийнято позовну заяву до розгляду в порядку загального позовного провадження і відкрито провадження у справі з призначенням підготовчого засідання. Ухвалою суду від 01 жовтня 2024 року клопотання, подане від імені начальника служби у справах дітей Виконавчого комітету Кам`янської міської ради про виключення третьої особи у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа - Служба у справах дітей Виконавчого комітету Кам`янської міської ради Черкаської області про позбавлення батьківських прав повернуто заявникові без розгляду. Ухвалою суду від 02 жовтня 2024 року заяву адвоката Глущенка Олександра Сергійовича, який діє в інтересах [PERSON] про проведення судового засідання в режимі відеоконференції, у цивільній справі, де позивачем виступає - [PERSON] , відповідачем - [PERSON] , третя особа - Служба у справах дітей виконавчого комітету Кам`янської міської ради Черкаської області про позбавлення батьківських прав - задоволено частково. Вирішено про проведення підготовчого засідання у цій цивільній справі, призначеного на 24 жовтня 2024 року об 11 год. 30 хв. проводити в режимі відеоконференції. Ухвалою суду від 05 травня 2025 року заяву адвоката Глущенка Олександра Сергійовича, який діє в інтересах [PERSON] про проведення судового засідання в режимі відеоконференції, у цивільній справі, де позивачем виступає - [PERSON] , відповідачем - [PERSON] , третя особа - Служба у справах дітей виконавчого комітету Кам`янської міської ради Черкаської області про позбавлення батьківських прав - задоволено частково. Вирішено про проведення підготовчого засідання у цій цивільній справі, призначеного на 05 червня 2025 року об 11 год. 30 хв. проводити в режимі відеоконференції. Ухвалою суду від 24 липня 2025 року закрито підготовче провадження у справі та її призначено до судового розгляду по суті. Ухвалою суду від 13 серпня 2025 року задоволено клопотання представника позивача адвоката Глущенка О. С., поновлено строк для подання доказів і долучено до матеріалів справи докази направлення заяви про отримання висновку органу опіки та піклування та відмову у наданні висновку, а також долучено до матеріалів справи докази перетину кордону позивача [PERSON] разом з дітьми [PERSON] , [PERSON] . Позивач [PERSON] та її представник - адвокат Глущенко О. С. у судове засідання не з`явились, представником позивача подано суду заяву, у якій останній просив проводити розгляд справи за їх відсутності, позов підтримав у повному обсязі, просив його задовольнити, не заперечував проти ухвалення заочного рішення. Відповідач [PERSON] у судове засідання повторно не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином відповідно до ст. 121 ЗУ «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, причин неявки суду не повідомив, клопотання про відкладення розгляду справи не подавав, за таких обставин, суд вважає можливим розглянути справу у його відсутність. Представник третьої особи Служби у справах дітей виконавчого комітету Кам`янської міської ради Черкаської області, у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, засобами поштового зв`язку направив на адресу суду заяву, у якій просив виключити службу у справах дітей виконавчого комітету Кам`янської міської ради Черкаської області, як третю особу, оскільки ні позивач, ні відповідач на території Кам`янської міської територіальної громади Черкаської області не проживають. Згідно з ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. У зв`язку з неявкою осіб, які приймають участь у справі, суд розглядає справу відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, дослідивши наявні письмові докази, приходить до висновку про задоволення позову, виходячи з установлених у судовому засіданні таких обставин. Суд установив, що 01 серпня 2008 року [PERSON] та [PERSON] , зареєстрували шлюб, який рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 15 квітня 2015 року розірвано. Цим же рішення з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , у розмірі частки від заробітку (доходу), але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 11 лютого 2015 року та до їх повноліття (а.с. 12-13). [INFO] народився [PERSON] , батьками якого записані: батько - [PERSON] , мати - [PERSON] , що підтверджується відповідним свідоцтвом про його народження, наданим суду у засвідченій представником позивача копії (а.с. 7). [INFO] народилась [PERSON] , батьками якої записані: батько - [PERSON] , мати - [PERSON] , що підтверджується відповідним свідоцтвом про її народження, наданим суду у засвідченій представником позивача копії (а.с. 8). Судом установлено, що позивач [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , остання є внутрішньо переміщеною особою, її фактичним місцем проживання є: [ADDRESS] , про що свідчить відповідна довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи № 7113-5000013721 від 16 січня 2019 року, яка надана суду в засвідченій представником позивача копії (а.с. 9). Разом з тим, неповнолітня [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , зареєстровані за адресою: [ADDRESS] , останні є внутрішньо переміщеними особами, їх фактичним місцем проживання є: [ADDRESS] , про що свідчать відповідні довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи № 7113-5000013763, № 7113-5000013786 від 16 січня 2019 року, які надані суду в засвідчених представником позивача копіях (а.с. 10, 11). З розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, наданого Алчевським відділом державної виконавчої служби в Алчевському районі Луганської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України від 12 березня 2024 року, убачається, що у виконавчому провадженні № 54713780 щодо стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання неповнолітніх дітей, сукупний розмір заборгованості зі сплати аліментів у рахуванням штрафу складає 708 525,27 грн. станом на 29 лютого 2024 року включно (а.с. 21-22 зворот сторінки). Відповідно до наданої старостою с. Телепине Виконавчого комітету Кам`янської міської ради від 04 січня 2022 року № 1-Т, [PERSON] проживає без реєстрації за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] виховує двох малолітніх, неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , син та [PERSON] , [INFO] , дочка. На цей час [PERSON] не працює. Дохід має від щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам. [PERSON] з сусідами підтримує добросусідські відносини. Шкідливих звичок немає. Телепинський старостинський округ відносно [PERSON] компрометуючими даними не володіє. Скарги від односельців не надходили (а.с. 25). З акту обстеження матеріально-побутових умов сім`ї № 505-Т від 08 грудня 2021 року убачається, що за адресою: [ADDRESS] , проживають: [PERSON] , [PERSON] (донька), [PERSON] (син), [PERSON] (мати), [PERSON] (сестра). При обстеженні матеріально-побутових умов проживання було з`ясовано, що [PERSON] разом з дітьми [PERSON] та [PERSON] проживають у будинку бабусі, яка померла в 2017 році. Сім`я переїхала з Луганської області, м. Кадіївка. [PERSON] на цей час не працює, в центрі зайнятості на обліку не перебуває, підприємницькою діяльністю не займається, транспортні засоби відсутні. Дохід має від адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам. Інших джерел для проживання сім`я немає (а.с. 23-24). Також судом установлено, що [PERSON] разом з дітьми [PERSON] та [PERSON] 08 березня 2022 року виїхала за межі України, що підтверджується наданими представником позивача копіями закордонних паспортів (а.с. 150-158). З характеристики, наданої директором ліцею [PERSON] та класним керівником [PERSON] , убачається, що [PERSON] навчається в Телепинському ліцеї з 4 класу. За час навчання зарекомендував себе старанним, сумлінним, уважним учнем. Володіє навчальним матеріалом на достатньому і середньому рівні. Навчається в повну міру своїх можливостей. Має довільну зорову і слухову пам?ять, розвинене логічне мислення, запам?ятовує навчальний матеріал. Має нахил до предметів гуманітарного циклу. Хлопець фізично розвинений, але іноді хворіє. У зв?язку з чим пропустив певну кількість навчальних занять, що у свою чергу відбилось на його успішності. Бере активну участь у суспільно-корисній праці. Доручення учнівського колективу, класного керівника майже завжди виконує вчасно. Вміє оцінити ситуацію, яка склалася, та знайти правильний вихід із неї. Помірно стриманий, врівноважений, самокритичний. [PERSON] товариський, щирий, доброзичливий, чесний, емоційний. Користується авторитетом серед однокласників та учнів ліцею. Вміє знаходити спільну мову із людьми різного віку. [PERSON] проживає з мамою та вітчимом, які беруть активну участь у навчанні та вихованні сина. Рідний батько навчанням та вихованням своєї дитини не цікавиться (а.с. 26). З характеристики, наданої директором ліцею [PERSON] та класним керівником [PERSON] , убачається, що [PERSON] навчається у ліцеї з 2 класу (з 2018 року). Дівчинка зарекомендувала себе як здібна, наполеглива та старанна учениця, що навчається на достатньому та високих рівнях. Віолетта має гарну пам`ять та добре розвинене логічне мислення. Цікавиться додатковою художньою літературою. [PERSON] вчасно готується до уроків. Відповідальна, без поважної причини занять не пропускає. Віолетта досить дружня, толерантна та доброзичлива, завжди готова підтримати товаришів. Бере активну участь у життя класу, відвідує гуртки, гарно малює, є головою творчої групи. Дівчинка проживає з бабусею, дідусем, мамою та вітчимом, які добре піклуються про неї та постійно цікавляться її шкільними досягненнями, рідний батько успіхами своєї доньки не цікавиться і участь у її вихованні не бере, з адміністрацію школи та класним керівником не контактує (а.с. 27). Судом також установлено, що згідно з довідкою, наданою старостою с. Телепине Виконавчого комітету Кам`янської міської ради від 04 січня 2022 року № 2-Т [PERSON] , [INFO] , разом з малолітніми, неповнолітніми дітьми: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , дійсно проживають без реєстрації за адресою [ADDRESS] . Сім?я Самарських стоїть на обліку внутрішньо переміщених осіб, з 2019 року. [PERSON] - колишній чоловік (батько дітей), на території с. Телепине Черкаського району Черкаської області не перебуває (не проживає) та участі у вихованні та навчанні дітей не бере (а.с. 28). Також матеріали справи містять належним чином засвідчену представником позивача копію Витягу з ЄРДР, з якої установлено, що 15 травня 2024 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №2024250000000113 внесено відомості за фактом вчинення кримінального правопорушення, визначеного ч. 1 ст. 258-3 КК України. З короткого викладу обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зазначеному у Витязі з ЄРДР убачається, що «Громадянин України [PERSON] , [INFO] , з липня 2014 року по теперішній час перебуває на території, підконтрольній представникам незаконних збройних формувань так званої «луганської народної республіки», де протягом вказаного періоду проходив та проходить "військову службу" на різних посадах та приймає участь у бойових діях проти ЗСУ, чим бере участь в терористичній організації «луганська народна республіка» та сприяє її діяльності» (а.с. 43 зворот сторінки). В. о. міського голови Максименком В. листом № 1462/02-18 від 26 червня 2025 року повідомлено про те, що скільки [PERSON] , [PERSON] та їх діти не проживають на території Кам?янської міської територіальної громади Черкаської області, виконавчий комітет Кам?янської міської ради не має юридичних підстав для підготовки відповідного висновку (а.с. 138). Згідно зі ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, лю6ові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя; батьки зобов`язані поважати дитину. Статтею 155 СК України передбачено, що здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та и людської гідності; батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини; відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства; ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до ст. 164 Сімейного Кодексу України, батько (мати) можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо він (вона) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти. Відповідно до роз`яснень, які містяться в п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав", позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків. В пункті 16 даної Постанови зазначено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. А тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку в особистості потребує любові і розуміння, вона повинна, коли це можливо, рости під опікую і відповідальністю своїх батьків, і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Відповідно до ст. 12 Закону України "Про охорону дитинства" батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно зі ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України Відповідно до ст. 11 Закону України "Про охорону дитинства" сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Статтею 9 Конвенції про права дитини, дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Відповідно до ч. 1 статті 3 Конвенції Про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Постановою Верховної Ради № 789-XII від 27 лютого 1991 року встановлено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Чинне законодавство зазначає, що позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав і інтересів дитини, направлений на позитивний результат у долі неповнолітньої дитини. Способи ухилення від обов`язку з виховання та утримання дитини зазначено в постанові Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007 (із змінами, внесеними згідно з Постановою Верховного Суду №20 від 19.12.2008) в п.16: «Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори як кожен окремо, так і в сукупності, треба розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками». За змістом роз`яснень, п.п. 15, 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 20 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» (із змінами, внесеними згідно з Постановою Верховного Суду №20 від 19.12.2008) позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Не можна позбавити батьківських прав особу, яка не виконує своїх батьківських обов`язків унаслідок душевної хвороби, недоумства чи іншого тяжкого захворювання (крім хронічного алкоголізму чи наркоманії) або з інших не залежних від неї причин. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом і може мати місце при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України, передбачено, що регулювання сімейних відносин має здійснюватись з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Згідно з вимогами ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішенні. Суд, вважає за необхідне врахувати, що позбавлення судом особи батьківських прав в значенні пункту 2 статті 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод ( далі по тексту - ЄКПЛ) становить втручання у її право на повагу до його сімейного життя, яке гарантується пунктом 1 статті 8. Таке втручання не становитиме порушення статті 8 лише у тому разі, якщо воно здійснене «згідно з законом», відповідає одній чи кільком законним цілям, про які йдеться в пункті 2 , і до того ж є «необхідним у демократичному суспільстві» для забезпечення цих цілей. Як зауважив Європейський Суд з прав людини (далі по тексту - ЄСПЛ) у ряді рішень з цього приводу, визначаючи, чи був такий захід, як позбавлення батьківських прав, «необхідним у демократичному суспільстві» слід проаналізувати, чи може він найкраще задовольняти інтереси дитини. Водночас, ЄСПЛ нагадує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага. Європейський суд з прав людини у своїй практиці звертає увагу, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості заявника та його поведінці. Зазначав, що позбавлення батьківських прав має бути виправдане інтересами дитини, і такі інтереси повинні мати переважний характер над інтересами батьків, між інтересами дитини та інтересами батьків має існувати справедлива рівновага. 11 липня 2017 року Європейським Судом з прав людини було винесено рішення у справі «М.С. проти України», у якому суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати, зокрема, два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є не благодійним. Згідно з роз`ясненнями пункту 16 постанови Пленуму Верховного суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і позбавлення батьківських прав та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу. Згідно з абз. 2 п. 18 вищезгаданої постанови Пленуму Верховного суду України від 20 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» (із змінами, внесеними згідно з Постановою Верховного Суду №20 від 19.12.2008), зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Верховний Суд у постанові від 24 жовтня 2018 року у справі №761/2855/17 вказав, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом та можливе в разі доведення умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків. У постанові від 06 травня 2020 року у справі № 753/2025/19 (провадження № 61-1344св20) Верховний Суд зазначив, що «ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав, подання відповідачем апеляційної скарги свідчить про його інтерес до дитини». У постанові від 02 жовтня 2019 року у справі № 461/7387/16-ц (провадження № 61-29266св18) Верховний Суд вказав, що «зверненню до суду з позовом про позбавлення батьківських прав має передувати виважена та ґрунтовна підготовка, збір необхідної доказової бази, адже більшість чинників, які є підставою для прийняття позитивних рішень у вказаних категоріях справи, мають оцінювальний характер, залежать від конкретних обставин справи та особистості учасників цих правовідносин. За положенням частини шостої статі 19 СК України, суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування (про доцільність чи недоцільність позбавлення батьківських прав), якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Висновок виконавчого комітету має рекомендаційний характер. Судам слід мати на увазі, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, вирішення сімейних питань, на який вони йдуть лише у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку. Самі по собі встановлені судами факти, що батьки спілкуються з дитиною, забезпечують її матеріально, беруть участь у вихованні не у достатній мірі не може бути підставою для позбавлення батьківських прав. Інтереси дитини полягають в тому, щоб забезпечити її право на потребу у любові, піклуванні та матеріальної забезпеченості (стаття 5 Декларації про соціальні та правові принципи, що стосуються захисту і благополуччя дітей, особливо у разі передачі дітей на виховання та їх усиновлення на національному і міжнародному рівнях від 03 грудня 1986 року). Дитина має право на особливе піклування та повинна мати свободу вибору щодо своїх батьків тощо. Аналізуючи встановлені факти у контексті позбавлення батьківських прав, суди повинні зважувати на те, що позбавлення батьківських прав на дитину та освідомлення цього самою дитиною вже несе в собі негативний вплив на її свідомість та застосовувати цей захід як крайню міру впливу та захисту прав дитини». Верховний Суд неодноразово наголошував на тому, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який слід розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків. Зокрема, вказаний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 11 березня 2020 року у справі № 638/16622/17 (провадження № 61-13752св19), від 13 квітня 2020 року у справі № 760/468/18 (провадження № 61-8883св19), від 29 квітня 2020 року у справі № 522/10703/18 (провадження № 61-4014св20), від 11 вересня 2020 року у справі № 357/12295/18 (провадження № 61-21461св19), від 29 липня 2021 року у справі № 686/16892/20 (провадження № 61-6807св21). Наведене узгоджується з висновками щодо врахування найкращих інтересів дитини при розгляді справ, які стосуються прав дітей, сформульованими Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц та Верховним Судом у постановах: від 02 грудня 2020 року у справі № 180/1954/19, від 13 листопада 2020 року у справі № 760/6835/18, від 09 листопада 2020 року у справі № 753/9433/17, від 02 листопада 2020 року у справі № 552/2947/19, від 13 березня 2019 року в справі № 631/2406/15-ц та у постанові від 24 квітня 2019 року у справі № 300/908/17. З урахуванням цього, суд констатує, що судова практика у цій категорії справ є сталою і підстави для відступлення від вказаних висновків можливі лише фактичних обставин конкретної справи й доказування. Оцінюючи надані позивачем докази, які досліджені в судовому засіданні, суд приходить до переконання, що позивачем доведений той факт, що [PERSON] самоусунувся від виконання батьківських обов`язків відносно сина [PERSON] , [INFO] , та доньки [PERSON] , [INFO] , протягом тривалого часу і за час розгляду справи в суді своєї поведінки не змінив, продовжує ухилятись від цього обов`язку. Крім того, з наданих суду доказів убачається, що [PERSON] залишився проживати на окупованій території в середовищі, що підтримує ворожі антиукраїнські наративи, проходить "військову службу" на різних посадах та приймає участь у бойових діях проти ЗСУ, чим бере участь в терористичній організації «луганська народна республіка» та сприяє її діяльності, чим в тому числі порушує свій обов`язок виховувати дітей з любов`ю до Батьківщини, що також слід вважати порушенням батьківських обов`язків. Тому, суд вважає, що в інтересах дітей, необхідно позбавити [PERSON] батьківських прав відносно його неповнолітніх дітей: сина [PERSON] , [INFO] , та доньки [PERSON] , [INFO] , а тому позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: approved