Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-14 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 14.09.2019 року між сторонами укладено шлюб, який зареєстровано Черкаським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Черкаській області, актовий запис №1636. Від даного шлюбу сторони мають сина [PERSON] , [INFO] . Позивачка зазначає, що шлюб не розірвано, однак з серпня 2025 року вона разом з сином проживають окремо від відповідача [PERSON] , що підтверджується витягом з реєстру територіальної громади №2025/013330211 від 11.09.2025 року. Крім того, з 2024 року відповідач [PERSON] фактично перебуває на військовій службі та рідко бачиться з дитиною. Відповідач не надає матеріальної допомоги, не сплачує аліменти, не піклується про фізичний і духовний розвиток сина, тобто не дбає про його нормальне самоусвідомлення, не сприяє засвоєнню загальновизнаних норм моралі, не надає доступу до культурних та інших духовних цінностей, так як це передбачено ч.1 ст.12 ЗУ «Про охорону дитинства» та Європейською конвенцією про здійснення прав дітей. Відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків з виховання сина, не цікавиться його життям, не відвідує за адресою проживання та в навчальному закладі. На даний час, позивачка [PERSON] усі обов`язки щодо утримання та виховання сина здійснює сама особисто без будь-якої допомоги. У зв`язку з вищевикладеним позивач просила суд стягнути з [PERSON] аліменти на її користь на утримання малолітнього сина в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, і до досягнення сином повноліття. Сторони в судове засідання не викликались відповідно до ч. 5\~ст. 279 ЦПК України, проте в ухвалі про прийняття до розгляду та відкриття провадження від 03.07.2025 року відповідачу був наданий строк у 15 днів з дня отримання даної ухвали суду на подачу відзиву на позовну заяву. Проте у встановлені строки відзиву на позов не надійшло. Відповідач вважається належним чином повідомленим про розгляд справи. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення, з наступних підстав. Судом встановлено, що 14.09.2019 року між сторонами укладено шлюб, який зареєстровано Черкаським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Черкаській області, актовий запис №1636. Згідно свідоцтва про народження [PERSON] , [INFO] , серії [NUMBER] , [PERSON] є батьком малолітнього [PERSON] . Згідно довідки про внесення відомостей до ЄДДР №321018-2019 від 17.10.2019 року та згідно витягу з реєстру Мошнівської територіальної громади, гр. [PERSON] зареєстрована разом з сином [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд враховує вимоги\~ст. 80 ЦПК України, зокрема достатність доказів для вирішення справи, наданих до суду. У відповідності до положень ч.1 та ч.5 ст.263\~ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. У відповідності до\~ст.8 Закону України\~«Про охорону\~дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України. Як передбачено ч. 1, ч. 2 ст. 27 Конвенції ООН «Про права дитини» від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789X11 (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття (ч. 1 ст. 180 СК України). Згідно із ч. 3\~ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до положень\~ст.182 СК України, судом враховуються судом при визначенні розміру аліментів суд враховує:\~стан здоров`я та матеріальне становище дитини;\~\~стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів;\~\~наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;\~\~наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав;\~\~доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;\~\~інші обставини, що мають істотне значення.\~\~Розмір аліментів має б бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.\~Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.\~Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.\~Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Згідно ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу із дня подання такої заяви. В порядку п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, допустити рішення в частині стягнення аліментів до негайного виконання у межах суми платежу за один місяць. За таких обставин, враховуючи, що малолітній [PERSON] , [INFO] , є сином [PERSON] та знаходиться на утриманні позивачки і даний факт сторонами не заперечується, як і не спростовується матеріалами справи, суд приходить до висновку, що дитина потребує матеріальної допомоги і з боку батька. Відповідач має можливість надавати матеріальну допомогу малолітній доньці, у розмірі заявленому позивачем, а докази, які спростовують даний факт [PERSON] , суду не надані. Так як позивач наполягає на задоволенні своїх позовних вимог, і дані вимоги є обґрунтованими та доведеними, суд приходить до висновку про можливість задоволення позовних вимог у повному обсязі. Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес. Суд, дослідивши надані заявником докази, а також враховуючи виконані адвокатом роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, судову практику, що склалася, суд прийшов до висновку, що судові витрати на правову допомогу у розмірі 6350 грн є завищеними. Враховуючи вищевикладене, складність справи, яка не є складною, порядок її розгляду, яка проводилася в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, тривалість затраченого представником позивача часу, пропорційність витрат до предмету спору та обсягу фактично наданих послуг і результатів розгляду справи, з урахуванням вимог ч. 3 ст. 141 ЦПК України, суд вважає достатнім розміром стягнення з відповідача на користь позивача витрат, понесених на правничу допомогу, у розмірі 3000 грн, а тому заява підлягає частковому задоволенню.

Outcome: approved