Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-12 00:00:00

Короткий зміст та обґрунтування позовних вимог. У грудні 2024 року [PERSON] , в інтересах якої діє адвокат Цвігун Таїсія Станіславівна, звернулася до суду із позовом до [PERSON] про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. В обґрунтування заявлених позовних вимог, які уточнені 12.06.2025 року, позивач посилається на те, що 15.05.2015 року вона зареєструвала шлюб з [PERSON] , який відповідно до рішення Хотинського районного суду Чернівецької області від 12 листопада 2024 року був розірваний. У шлюбі в них народився син - [PERSON] , [INFO] , який проживає з позивачкою. Відносно поділу частини майна між ними досягнуто певної домовленості, але питання щодо інших об`єктів майна, яке являється спільним майном подружжя вони вирішити не можуть, а саме щодо - майнових прав (пайові внески), які відповідно до договору № 26 від 25.05.2022 року оформлені на відповідача, які внесені до ЖК «Нова будова», на будівництво/придбання гаража [ADDRESS] , та автомобіль модель Honda M-NV державний номерний знак [NUMBER] , який був придбаний ними під час шлюбу та власником якого зазначений відповідач. Оскільки відповідач свої права власності на гараж не зареєстрував, то вона, має право на виплату частки сплачених пайових внесків, в сумі 5 500 доларів США, що еквівалентно на день подачі позову 459 800,00 гривень, а саме 1/ 2 від суми - 228 800 гривень. Зазначає, що станом на 2022 рік, на момент придбання спірного автомобіля, вона отримувала заробітну плату, відповідач тоді не працював, був вдома, що підтвердять свідки. Твердження відповідача про вклад коштів зі спадщини після смерті матері немає місця, оскільки коштів вона не бачила, на рахунку у відповідача їх не було і немає, і майно яке перейшло відповідачу у спадщину їй не потрібне. Вона, щодня, до 03.07.2024 року користувалася і автомобілем і гаражем, взагалі не було мови між ними, що це майно лише відповідача. Також вказує, що вже майже рік від часу її від`їзду з дитиною, а спільні речі в гаражі так і знаходяться, забрати їх не може оскільки відповідач змінив замки, спілкування між ними відсутнє. Стосовно того, що спірний автомобіль рахується за батьком відповідача, то зазначає, що автомобіль був перереєстрований коли вони ще перебували у шлюбі, 09.08.2024 року, тобто відповідач мав прямий умисел позбавити її частки у поділі майна шляхом приховування реєстрації авто на іншу особу без її згоди. Оскільки транспортний засіб являється неподільною річчю, вона має право на відшкодування 1/2 частки вартості даного транспортного засобу, а саме на 359 035,00 грн., вказана сума виходить із оцінки автомобіля по проведеній транспортно-товарознавчій експертизі від 28.05.2025 року №СЕ-19/123-25/4639-АВ, яка знаходиться в матеріалах справи. Будь-яким чином вирішити питання між ними щодо поділу даного майна відповідач відмовляється, тому вимушена звернутися до суду за захистом своїх порушених прав. Просить стягнути з відповідача на її користь 229 900 грн як 1/2 частки пайового внеску, який внесений до ЖК «Нова будова», на будівництво/придбання гаража [ADDRESS] , стягнути з відповідача на її користь 1/2 частку вартості транспортного засобу Honda M-NV державний номерний знак [NUMBER] в сумі 359 035,00 грн., вирішити питання розподілу судових витрат, а саме стягнути із відповідача на її користь судові витрати по справі, в які входить, оплата судового збору 5889,35 грн, оплата за проведення експертизи по справі 1432,62 грн. Під час вирішення справи по суті, повернути їй зайво сплачений судовий збір в розмірі 2317,65 грн. Заяви, клопотання та інші процесуальні дії у справі. Ухвалою Хотинського районного суду від 16 січня 2025 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження, та проведення підготовчого засідання призначено на 11 лютого 2025 року. Ухвалою Хотинського районного суду Чернівецької області від 11 лютого 2025 року задоволено клопотання представника позивача [PERSON] адвоката Цвігун Т.С. та витребувано із Територіального сервісного центру МВС №6843 відомості про реєстрацію спірного транспортного засобу. Розгляд підготовчого засідання відкладено на 26.02.2025 року, у зв`язку із вступом адвоката Король С.В. у справу, розгляд підготовчого засідання відкладено на 17.03.2025 року. 07.03.2025 року на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву від представника відповідача [PERSON] адвоката Король С.В., зі змісту якого вбачається, що відповідач заявлені позовні вимоги не визнає та просить у їх задоволенні відмовити у повному обсязі. Зазначає, що шлюбні стосунки сторін продовжувались до середини жовтня 2024 року, а не як зазначає позивачка до 03.07.2024 року, відповідач не знав про те, що позивачка ініціювала розірвання шлюбу, що підтверджується заочним рішенням Хотинського районного суду від 12.11.2024 року, у якому зокрема також не встановлено, що фактичні шлюбні відносини сторін були припинені у липні 2024 року. Надані позивачем докази звернення до поліції підтверджують, що подружні стосунки зберігалися у сторін аж до середини жовтня 2024 року, і про це зазначено у відповідях поліції, які також доводять, що подружжя проживали разом. Щодо заявлених вимог з приводу поділу спільного майна подружжя, то відповідач наголошує, що все майно, яке перебувало у власності подружжя було поділено між ними у добровільному порядку, цей факт підтверджує і позивач у своїй позовній заяві, а тому звертаючись із даним позовом до суду позивач не надала будь яких доказів, що майно було придбано за спільні кошти подружжя, не вказує джерело походження коштів, враховуючи те, що обоє із подружжя перебували на державній службі та будь якого додаткового заробітку не отримували. Цей факт підтверджує і сама позивачка надаючи до суду довідку форми 5-ОК, яка підтверджує розмір заробітної плати позивачки, і аналізуючи такі доходи можна зробити висновок, що таких доходів було достатньо тільки на повноцінне забезпечення щоденних потреб сім`ї, а тому коштів на придбання будь яких дорого вартісних товарів, нерухомості, рухомого майна у сім`ї не було. Сама позивачка надаючи докази до матеріалів справи у вигляді копії декларації відповідача даний факт підтверджує, тому відповідач спростовує позовні вимоги не визнає їх, та вважає надуманими та необґрунтованими з урахуванням того, майно у вигляді транспортного засобу та гаражу було придбано саме відповідачем за його особисті кошти. Джерело походження цих коштів підтверджується договором міни з доплатою з відстроченням платежу від 08.09.2020 року, яким підтверджується, що відповідач та його рідні батько та сестра, які отримали у спадок після смерті матері [PERSON] , яка померла [INFO] , спадкове майно, яке згодом і було поміняне на інші об`єкти нерухомого майна з доплатою, отже, відповідач отримав 37 500 доларів США, внаслідок вищевказаного договору. Вказує, що ці кошти були особистими коштами відповідача, за які він придбав спірне майно. Станом на 2022 рік відповідач в загальній сумі вніс у гаражний кооператив 11000 доларів США та відповідно набув право власності на нього, а також станом на 2022 рік відповідач придбав автомобіль за 25000 доларів США, про що достовірно відомо позивачці, оскільки дійсно саме ці кошти були витрачені на придбання спірного майна. Сам факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для надання такому майну статусу спільної сумісної власності подружжя. Нежитлове приміщення, яке є об`єктом особистої власності та транспортний засіб, придбано за власні кошти відповідача та для його особистих потреб, оскільки такі кошти він отримав від реалізації спадкового майна. 14.03.2025 року на адресу суду надійшла відповідь на відзив, зі змісту якого вбачається, що позивач відхиляє доводи відповідача про твердження щодо спільного проживання до жовтня 2024 року, оскільки їхні шлюбні відносини фактично були припинені 03.07.2024 року, що можуть підтвердити свідки в судовому засіданні. Посилання відповідача про те, що все майно яке перебувало у власності подружжя було поділено між ними у добровільному порядку, нічим не доведено. Її звернення до поліції підтверджують, що навіть будучи ще дружиною, не могла зайти до спільного місця проживання та забрати речі свої і дитини, наголошує, що відповідач станом на березень 2025 року не віддав їхні особисті речі. У відповідача залишилось все майно набуте за час шлюбу. Зазначає, що вона їздила на автомобілі та користувалась гаражем, всі знали, що це майно спільного користування. Вказівка про її фінансовий стан доводить, що представник відповідача добре порахував кошти по доданій до позову довідці про її доходи, а твердження про отримання спадщини після смерті матері відповідача не доводять їх наявність на день придбання автомобіля чи гаражу, оскільки пройшов тривалий термін після їх отримання, і він просто їх витратив. Ухвалою Хотинського районного суду від 17 березня 2025 року призначено судову автотоварознавчу експертизу. На час проведення експертизи провадження у справі зупинено. 04.06.2025 року на адресу суду надійшов висновок експерта №СЕ-19/123-25/4639-АВ від 28.05.2025 року. Ухвалою Хотинського районного суду Чернівецької області від 04.06.2025 року поновлено провадження у справі та призначено підготовче засідання на 19.06.2025 року. 12.06.2025 року на адресу суду надійшла уточнена позовна заява. Ухвалою Хотинського районного суду від 19 червня 2025 року прийнято до розгляду уточнену позовну заяву [PERSON] , та в подальшому розгляд справи вирішено здійснювати з урахуванням уточнених позовних вимог. Ухвалою Хотинського районного суду від 19 червня 2025 року закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті. Позивач [PERSON] , в судовому засіданні 09.07.2025 року в режимі відеоконференції, підтримала уточнену позовну заяву від 12.06.2025 року в повному обсязі, надала пояснення аналогічні викладені у позовній заяві та просила задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Також позивач [PERSON] , яка була допитана 12.09.2025 року в судовому засіданні в якості свідка, будучи попередженою про кримінальну відповідальність за ст.384 КК України, зазначила, що на даний час з відповідачем перебуває у неприязних відносинах, спочатку їхніх відносин все було добре, однак з 2022 року відносини між ними почали погіршуватися. Пояснила суду, що 15.05.2015 року зареєструвала шлюб з відповідачем та у шлюбі у них народився син [PERSON] , вони проживали однією сім`єю за адресою [ADDRESS] , у них як у нормальній сім`ї був спільний бюджет, не було жодного поділу на твоє чи моє, все було спільне. За час шлюбу ними було придбано, зокрема гараж та автомобіль, їм на весілля подарували 10 000 доларів США, які вони відкладали для купівлі автомобіля та гаражу. У 2022 році, коли почалися перепади з світлом, були проблеми із заправкою машин, вони спільно з відповідачем вирішили купити електромобіль, тому вони замовили автомобіль із за кордону за 32 тисячі доларів. Автомобіль потрібно було десь тримати та заряджати, тому вони вирішили також купити і гараж за 11 тисяч доларів, де також зберігалися всі їхні побутові речі, такі як велосипеди, самокати та інше. Вона працювала і працює, у них завжди все було спільним, зараз виникло питання про поділ спільно нажитого майна, так як з відповідачем добровільно здійснити поділ майна не можуть, вона навіть особисті речі та речі дитини не може забрати від відповідача. Станом на 2022 рік у них було нажито спільних коштів 35 тисяч доларів, а також ще 10 тисяч доларів були збережені із весілля, так як починаючи з 2015 року по 2022 роки вони накопичували кошти і це була їхня перша така дорого вартісна покупка. Кошти вони брали також і у її батьків та батька [PERSON] , гроші батьки їм надавали просто на потреби, а також із кожної сторони батьки надали їм по 5 тисяч доларів. Зазначає, що [PERSON] ніколи не говорив, що він буде купувати спірне майно за власні кошти, а не за сімейні збереження, так їй відомо, що [PERSON] успадкував після смерті матері якісь кошти, однак вона їх не бачила, так як відповідач говорив, що то його особисте. На запитання [PERSON] пояснила, що її свідчення є доказом підтвердження того, що покупка була здійснена за спільні кошти подружжя, а не за власні кошти відповідача. Жодних доказів належності на наявності у них 10 тисяч доларів подарованих їм на весілля не має, так як вона не має доступу до квартири, де і зберігаються всі речі. Спільні кошти вони накопичували із заробітної плати, подарунків близьких і родичів, допомоги батьків та весільних коштів. Їм на дні народження та інші свята рідні та друзі дарували дорогі подарунки та гроші по 100-200 доларів США, які вони накопичували. На свята готували з продуктів , які їм давали її мати з магазину та за особисті кошти сім`ї, їздили відпочивати вони за сімейні кошти зароблені особисто і за кошти подаровані батьками. Весільна подорож у них була у 2015 році, у яку вони їхали за весільні кошти, їм на весілля подарувала бабуся 2 тисячі доларів, та після подорожі залишилося вісім тисяч доларів. Спільні кошти накопичували із отриманої заробітної плати, який середній розмір отримуваної нею заробітної плати вона не пам`ятає, яка була середня заробітна плата у відповідача також не пам`ятає, він їй особисто кошти не надавав і куди він їх витрачав їй не відомо. На покупку автомобіля вони витратили спільні кошти сім`ї, їхні спільно нажиті кошти зберігалися у квартирі у шафі приблизно у розмірі 44 тисяч доларів станом на 2022 рік. У них було 36 тисяч доларів, іншу суму вони взяли у батьків, зі слів [PERSON] їй відомо, що він взяв у батька кошти, однак доказів таких на підтвердження цих обставин немає. Особисто їй батьки дали 5 тисяч доларів США перед покупкою автомобіля, замовлення автомобіля вони здійснили навесні 2022 року, а суму яку їм не вистачало надали батьки після замовлення автомобіля. Хто вносив кошти за гараж вона не пам`ятає, точно не батько [PERSON] ,так як він проживає у місті Хотин, а у Кам`янець-Подільський він не приїздив. Після внесення коштів за гараж спільно нажитих коштів майже не залишилося, в яких купюрах зберігалися кошти вона не пам`ятає, коли і ким вносилися кошти за автомобіль вона також не пам`ятає, знає лише те, що кошти за спірне майно вносилося сім`єю Музики, вона особисто кошти за автомобіль не вносила. Скільки спільних коштів залишилося після сплати за автомобіль вона не пам`ятає. Представник позивача [PERSON] адвокат Цвігун Т.С. в судовому засіданні підтримала заявлені позивачем позовні вимоги та просила їх задовольнити в повному обсязі, оскільки майно було придбано у шлюбі за спільні кошти подружжя, і таке майно підлягає поділу між подружжям. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні 09.07.2025 року в режимі відеоконференції, пояснив суду, що заявлені позовні вимоги не визнає в повному обсязі, оскільки спірне майно було придбано за його особисті кошти, отримані ним у спадок від покійної матері, яка померла у 2017 році. Спільно нажитих коштів у такому розмірі у них ніколи не було, батько завжди допомагав фінансово, батьки позивачки не допомагали. Спірний автомобіль переоформив на батька в серпні 2024 року, це був його особистий автомобіль тому згоди іншого з подружжя не було. Кошти від спадини отримав готівкою, у банк кошти не ставив. Будучи допитаним в якості свідка в судовому засіданні, 03.10.2025 року в режимі відеоконференції, відповідач [PERSON] , попереджений про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиве показання за ст.384 КК України та пояснив суду, що з часу офіційної реєстрації між ними шлюбу, а саме з травня 2015 року вони проживали у квартирі, які винаймали, у м. Кам`янець-Подільський, за яку сплачували 3000 гривень орендної плати та приблизно 1000-1500 гривень комунальних послуг, пізніше розмір орендної плати за квартиру зріс до 4500 гривень на місяць. У позивачки на той час, розмір заробітної плати становив 800-1000 гривень на місяць, у нього як працівника прокуратури розмір заробітної плати становив 3200 гривень. Фактично із вказаного розміру заробітної плати вони не могли навіть покрити витрати на комунальні послуги на оренду квартири. У органах прокуратури він пропрацював до кінця грудня 2015 року, і після звільнення з органів у нього сильно погіршилося здоров`я і більше двох років лікарі не могли поставити йому причину захворювання, і тому на всі медичні обстеження та лікування витрачалися великі кошти, тому жодних відкладень у їхній сім`ї не було і на могло бути. Крім того, позивачка у період з 2018 року по 2021 рік перебувала у декретній відпустці, і жодних доходів у неї не було, а також перед плануванням вагітності багато коштів було витрачено на її лікування, тому жодної мови про те, що у них були на збереженні якісь кошти і мови бути не може. Щодо подарованих коштів на весілля, то такої суми, як 10000 доларів США не було, з весілля у них подарованих коштів було 3500 доларів, які вони майже одразу витратили на весільну подорож у Туреччину. Щодо евакуатора, то цей подарунок був лише на словах, оскільки по факту жодних коштів він від цього бізнесу не отримував, тільки зі слів [PERSON] йому було відомо, що вона отримувала від батька по 3-4 тисячі гривень, але куди вона їх витрачала йому не відомо, в сім`ю ці кошти не йшли, особисто його до цієї машини не допускали, через що у них з колишнім тестем постійно були суперечки. ЇЇ батьки ще з самого початку сказали, що нічим їм допомагати не будуть так як нічого не обіцяли. Також позивачка вводить суд в оману своїми показами, так як спочатку був придбаний гараж, а через три місяці автомобіль. Зазначає, що його особисті кошти отримані ним від продажу спадкового майна він зберігав у надійному місці - у батька, транспортний засіб та гараж купляв за особисті кошти і для особистих потреб, для власного користування. Також він оплачував усі сімейні свята, їм також допомагав на постійній основі його батько, зі сторони позивачки та її батьків ніякої допомоги на потреби сім`ї не було, її батьки могли купити Марині одяг та на її особисті потреби надавали кошти, свою заробітну плату [PERSON] також витрачала на себе, на покупку одягу та інше, у неї був єдиний обов`язок оплачувати комунальні платежі, які вона і не сплачувала посилаючись на те, що їй не вистачає коштів, а коли він перестав її забезпечувати та виконувати забаганки перестав бути їй потрібним. На запитання відповів, що батьки [PERSON] могли допомогти продуктами харчування так як у них свій продуктовий магазин, іншої допомоги від них не було. Допомога фінансова завжди була лише з його сторони, від батька, спірне майно придбано на кошти отримані від продажу спадкового майна і для його особистих потреб, спільного бюджету сім`ї у них не було, оскільки отриманої заробітної плати не вистачала на саме необхідне, інших джерел доходів у них не було, а кошти які йому надавав батько витрачав на потреби сім`ї. Перебуваючи у декретній відпустці, [PERSON] отримувала приблизно 820 гривень на місяць, це допомога на дитину, інших доходів не було. Офіційно працював у Кам`янець-Подільській міській раді з жовтня 2022 року по лютий 2025 року, на час придбання спірного майна не працював, автомобіль придбав у серпні 2022 року. Зазначає, що у них не було спільних коштів, тому вони ніде і не знаходилися, отримані ними кошти завжди були в обігу, отримали і витратили на потреби, жодної можливості заощадити якість збереження не було. Докази, що саме спадкові кошти витратив на покупку авто він підтверджує особисто, а також підтвердив його батько, у якого ці кошти зберігалися. Станом на 2021 рік вони проживали як сім`я, у нього відсутні фінансові документи на підтвердження того факту, що кошти отримані ним від продажу спадкового майна були витрачені на покупку спірного майна, оскільки такі документи не існують. Щодо того, що батько сказав, що надав йому кошти на придбання гаражу, то він зробив таке припущення, оскільки постійно допомагав йому фінансово, і можливо він так порахував і вийшла така сума. Кошти, які йому надавав батько також йшли і на задоволення його особистих потреб, таких як ремонт автомобіля, покупка шин, заправка та багато іншого, та наголошує, що з отриманої ними заробітної плати не можливо було накопичити такі збереження, на які посилається позивачка,інших джерел доходів у сім`ї не було. Свідок [PERSON] в судовому засіданні 12.09.2025 року будучи попереджений про кримінальну відповідальність за ст.384 КК України, зазначив, що у нього неприязні відносини з відповідачем, по суті пояснив суду, що сторони одружилися у 2015 році вони їм зробили велике і гарне весілля, з якого дітям повернулися лише 10 тисяч доларів, це були перші кошти у сім`ї. На святкуванні другого дня весілля він з дружиною подарували дітям бізнес надання транспортних послуг авто евакуатором по Україні і за її межі, чистий дохід від даної діяльності складав 1000-1500 доларів США щомісяця. Донька першого числа місяця приходила до них і отримувала кошти, він особисто рахував прибуток, але вже пройшов час і записи не збереглися, мати завжди забезпечувала дітей продуктами харчування, так як вони мають власний продуктовий магазин, а також надавала [PERSON] кошти на власні потреби, вони забезпечували свою доньку всім, допомагали також і коштами, дарували дорогі подарунки, прикраси, у них [PERSON] єдина донька, тому все давали їй. Він не втручався в їхнє особисте життя і не знає, за які кошти були куплені авто та гараж, однак такого вислову щоб [PERSON] казав, що він купив собі такого не було завжди говорили «ми купили». [PERSON] їздила на спірному автомобілі, у них не рідко її заряджала. У 2022 році [PERSON] попросила надати їй кошти у сумі 5000 доларів США, він і надав, вона не казала для чого їй потрібні кошти. Про те, куди вони витрачали кошти, які він дітям надавав щомісяця в розмірі 1000-1500 доларів США, він ніколи не питав, тому йому не відомо, так як у справи сім`ї він не втручався. [PERSON] спочатку працював у прокуратурі, потім у Кам`янець-Подільській міській раді, яка у нього була заробітна плата йому не відомо. У [PERSON] було авто [PERSON] , також вони купили доньці машину, щоб вона возила дитину до школи. Купляли машину за спільні кошти сім`ї, про особисті кошти [PERSON] йому не відомо. Кошти з бізнесу надавав десь приблизно 2-3 роки після весілля, вважає, що за цей час сім`я мала можливість накопичити кошти у сумі 30-35 тисяч доларів США. Свідок [PERSON] в судовому засіданні 12.09.2025 року, будучи попередженою про кримінальну відповідальність за ст.384 КК України, зазначила, що їй невідомо коли було придбане спірне майно, однак знає, що придбали для потреб сім`ї. [PERSON] ніколи не зазначав, що купив авто за власні кошти і лише для власних потреб, їй не відомо щодо коштів отриманих [PERSON] від спадщини, такими питаннями вона ніколи не цікавилася, так як це їхня сім`я. Донька їм казала, що вони хочуть купити автомобіль, також їй відомо, що [PERSON] приходила до батька і брала кошти, однак на які потреби їй не відомо, яку суму їй також не відомо так як кошти давав чоловік. У неї із зятем до розірвання шлюбу були гарні відносини, їй відомо, що після смерті свахи залишилося спадкове майно, але що саме, їй не відоме, так як це їхні сімейні відносини. Через поведінку зятя вони змушені були забрати від них подарунок, який подарували на весілля, а саме авто евакуатор, кошти від цього бізнесу йшли у сім`ю дочки, яка сума вона не знає. Особисто вона на придбання спірного майна кошти не надавала, і вартість майна їй також не відома. Свідок [PERSON] в судовому засіданні 12.09.2025 року, будучи попередженою про кримінальну відповідальність за ст.384 КК України, зазначила, що їй відомо, що сім`я [PERSON] , яка є її племінницею, придбала у 2022 році новий автомобіль та гараж, автомобіль бачила, а гараж ні, жодної такої розмови про те, хто купив це майно не було, їй відомо, що вони як сім`я жили доволі не погано і могли собі дозволити купити автомобіль. З родичами [PERSON] вони спілкувалися лише на свята, жодної розмови про те, що [PERSON] купив за власні кошти авто не було, це була сімейна покупка. До 2022 року у них обох були машини, щодо подарунків від батьків їй нічого не відомо, хто що і кому дарував їй також не відомо. Свідок [PERSON] в судовому засіданні 12.09.2025 року, будучи попереджений про кримінальну відповідальність за ст.384 КК України, зазначив, що [PERSON] його племінниця, жодних неприязних відносин із [PERSON] немає. Молоду сім`ю знає з 2015 року, був у них на весіллі. Ця сім`я жила в достатку. Спірну машину бачив, вони разом приїжджали з [PERSON] , який нічого не казав, що купив машину за власні кошти, на цій машині вони їздили обоє. Знає, що купили даний електромобіль, так як був дефіцит пального на заправках і взяли електромашину, однак за яку суму йому не відомо. Також йому не відомо, скільки сторонам подарували на весілля коштів, вони зустрічалися з родичами на сімейні свята. Свідок [PERSON] в судовому засіданні 12.09.2025 року, будучи попереджений про кримінальну відповідальність за ст.384 КК України, зазначив, що з усіма перебуває у нормальних відносинах, [PERSON] його син. [PERSON] сину робили у 2015 році, він завжди підтримував невістку, ті кошти що дітям подарували на весілля діти забрали, яку суму він не знає. Також йому відомо, що сват на другий день весілля оголосив при всіх, що дарує дітям машину авто евакуатор, але фактично цією машиною діти і не користувалися, бо десь приблизно через пів року ця машина була продана, і як говорила сама [PERSON] , через це вони навіть не спілкувалися з батьком. Між сватом і його сином вже неприязні відносини давно, так як тоді коли вони зустрічалися на спільні сімейні свята завжди з`ясовували стосунки через цей авто бізнес. [PERSON] хотів сім`ю, забезпечував сім`ю, вказує, що він з покійною дружиною пропонували сватам щось спільно купити дітям, допомогти їм, так як вони молода сім`я, купити помешкання, однак свати відмовилися. Вони дітям завжди допомагали, бо ті кошти, які вони отримували перебуваючи на державні службі, не вистачало. Після смерті дружини залишилася спадщина, йому відомо що [PERSON] отримав 37 тисяч доларів США. Після смерті дружини спадщину віддав дітям, донька залишила спадкове майно собі, а син продав свою частку та отримав кошти. Йому відомо, що [PERSON] захотів купити електро автомобіль і гараж, він йому казав, що гараж коштує 12 тисяч доларів, у них таких спільних коштів не було, оскільки навіть тоді коли вони їхали відпочивати у [PERSON] , він надавав їм кошти на відпочинок. Він подарував сину квартиру, і оплачував їм навіть комунальні платежі, бо вони не платили, чи через брак коштів чи просто не оплачували йому не відомо. Спадкові кошти [PERSON] зберігав у м.Хотині в квартирі, у нього там є своя кімната. Він позичав [PERSON] кошти на гараж у сумі 12 тисяч доларів США, так як він сказав, що саме стільки коштує гараж, кошти давав особисто [PERSON] . Він підтверджує, що [PERSON] купив машину і гараж за кошти отримані від спадщини після смерті матері, і ті які він йому надав. [PERSON] їздила на спірному авто, розмови про те, що це особисто машина [PERSON] не було він такого не чув. Свідок [PERSON] в судовому засіданні 12.09.2025 року, будучи попередженою про кримінальну відповідальність за ст.384 КК України, пояснила суду, що являється рідною сестрою відповідача, у неприязних відносинах зі сторонами не перебуває, а також зазначила, що спірне майно було придбане відповідачем на спадкові кошти, які він отримав у спадок після смерті матері. Особисто вони не змогли б відкласти вказану суму коштів, оскільки вони обоє працювали і отримували дохід лише від отриманої заробітної плати, крім того брат часто хворів, а батько їм завжди допомагав фінансово, він оплачував усі їхні витрати, крім того був період коли [PERSON] перебувала у декреті і не працювала відповідно і не отримувала дохід. До придбання цього автомобіля у [PERSON] був свій автомобіль, у [PERSON] спочатку не було, та на даний час вона володіє транспортним засобом, який їй подарували батьки. Що стосується спадкового майна, то після смерті матері вони з братом отримали спадщину, вона обрала приміщення, а брат [PERSON] , у якого була важка фінансова ситуація, вирішив отримати кошти, шляхом обміну і доплати за спадкове майно. Кошти він отримав у нотаріальній конторі, коли [PERSON] купив автомобіль, то сказав, що таким чином хоче залишити згадку про маму і придбав цінну річ автомобіль. [PERSON] розпорядився спадковими коштами на власний розсуд, це були його особисті кошти і він захотів і придбав собі електромобіль та гараж, щоб мати змогу де зберігати нову машину, а також заряджати її. У [PERSON] із батьками [PERSON] були погані стосунки. Їхній батько завжди допомагав [PERSON] , точної суми вона назвати не може, оскільки батько це робив постійно, однак у якій сумі їй не відомо. У [PERSON] зі свекром склалися неприязні відносини, оскільки він його постійно ображав та принижував, окрім того батько [PERSON] продав вказаний автомобіль, і вони навіть про це і не знали, через що у них також був конфлікт. Відповідаючи на запитання, зазначила, що без допомоги батька вони б так добре не жили, брат завжди мріяв про нову машину, але не міг собі цього дозволити, так як коштів не було, а коли отримав кошти від спадщини після смерті матері здійснив свою мрію і купив новий автомобіль. Після смерті матері успадкував 37500 доларів США, які знаходилися у батька в квартирі у місті Хотині, їй відомо, що брат взяв ці кошти і купив спірний автомобіль. Свідок [PERSON] в судовому засіданні 12.09.2025 року, будучи попередженим про кримінальну відповідальність за ст.384,385 КК України, пояснив суду, що являється чоловіком рідної сестри відповідача, у неприязних відносинах зі сторонами не перебуває, та на запитання надав суду пояснення, що цю сім`ю знає з 2015 року, вони були вінчальними батьками у них на весіллі, яку суму подарували їм на весілля йому не відомо, батько [PERSON] на весіллі при всіх сказав, що дарує дітям бізнес, щоб діти ні в чому не мали потреби, але наскільки йому відомо, то до цієї машини, авто евакуатора [PERSON] ніякого відношення не мав, з яких причин йому не відомо. Зі слів [PERSON] даний авто евакуатор був проданий його тестем, однак гроші від продажу цього бізнесу він їм не дав. Щодо фінансового стану сім`ї, то знає, що вони жили в достатку, одразу після весілля поїхали на відпочинок, вони могли собі дозволити їхати відпочивати частіше, здійснювати покупки. Знає, що коли не стало тещі, після її смерті залишився спадок і [PERSON] отримав кошти у нотаріуса, він там був особисто і бачив, що йому були передані кошти точної суми не пам`ятає приблизно 35-37 тисяч доларів США. Зазначає, що [PERSON] хотів купити собі нову машину на згадку про маму, тому купив цей автомобіль на кошти отримані у спадок, оскільки у них такої суми до отримання спадку не було. [PERSON] мала свій автомобіль, який їй купили батьки, а [PERSON] купив собі нову машину у пам`ять про матір. \~Фактичні обставини встановлені судом Дослідивши матеріали справи, та надані сторонами докази, заслухавши пояснення сторін по справі, свідків, суд приходить до наступного висновку. Рішенням Хотинського районного суду Чернівецької області від 12.11.2024 року шлюб між сторонами було розірвано. Після розірвання шлюбу прізвище позивачки [PERSON] змінено на дошлюбне [PERSON] (а.с.12-13 т.1). Як вбачається з копії договору №26 від 25.05.2022 року про пайову участь у кооперативі між ОКГК «Парк Сіті» та [PERSON] укладено договір про пайову участь у кооперативі, та розмір пайового внеску становить 11000 доларів США (а.с.14-18 т.1). Довідкою виданою ОКГК «Парк Сіті» за №1 від 11.11.2024 року підтверджено, що [PERSON] в період з 25.05.2022 року по 07.11.2022 року було сплачено пайовий внесок, як члена гаражного кооперативу з метою отримання у приватну власність гаража в розмірі 11000 доларів США (а.с.18 т.1). Судом досліджено декларацію [PERSON] за 2023 рік (а.с.20-26 т.1). Згідно довідки №511 з реєстру територіальної громади про місце реєстрації особи станом на 19.12.2024 року, [PERSON] з 18.03.2009 року зареєстрований за адресою [ADDRESS] (а.с.35 т.1). Судом досліджено виписку з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, щодо розміру отриманих доходів [PERSON] за період з 2012 року по 2024 рік (а.с.44-47 т.1). Згідно довідки виданої Регіональним сервісним центром ГСЦ МВС в Хмельницькій області №6843 від 19.11.2024 року за вих.№31/22/3-ц42, вбачається, що станом на 16.11.2024 року на ім`я [PERSON] ІПН [NUMBER] 12.08.2021 року зареєстрований автомобіль марки «Skoda Oktavia»2012 р.в. (а.с.79 т.1). В судовому засіданні було досліджено виписку з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного страхування щодо розміру отриманих доходів [PERSON] за період з 2009 року по звітній 2025 рік (а.с.121-123 т.1). Як вбачається із договору про поділ спадщини від 17.06.2020 року посвідченого приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Кривцовою К.Т., [PERSON] , після смерті матері [PERSON] успадковує майно, зазначене в п.п.4.8 (автомобіль марки «Skoda Oktavia»2012 р.в.), та частку майна зазначеного в п.4.10 (77/100 частин нежитлового приміщення, аптеки №130 розташованого по [ADDRESS] ) (а.с.124 т.1). Згідно договору міни з доплатою від 08.09.2020 року посвідченого приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Кривцовою К.Т., п.1.2 сторона 1 ТзОВ «Чернівецька пересувна механізована колона №76» в порядку на умовах цього договору зобов`язується зокрема виплатити [PERSON] та [PERSON] 2081250 гривень, що на день передачі грошей еквівалентно 75000 доларів США, а саме по 35000 доларів США кожному (а.с.125-128 т.1). Відомостями з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про джерела та суми нарахованого доходу, нарахованого (перерахованого) податку та військового збору [PERSON] за період з січня 2020 року по грудень 2020 року підтверджено, надходження сум та джерела доходів (а.с.172 т.1). Згідно відповіді Регіонального сервісного центру ТСЦ МВС №6843 від 08.03.2025 року за №31/22/3-К9, на адвокатський запит, транспортний засіб марки «Honda» моделі M-NV державний номерний знак [NUMBER] на підставі договору купівлі-продажу транспортного засобу №2606 від 13.08.2022 року зареєстровано за [PERSON] , 09.08.2024 року вказаний транспортний засіб на підставі договору купівлі-продажу від 09.08.2024 року перереєстровано на нового власника, що підтверджено договорами купівлі-продажу (а.с.176,177-178 т.1). Судом досліджено відповіді на звернення позивача та її батька до поліції, щодо неправомірних дій відповідача відносно них, претензію про досудове врегулювання спору та копії фото долучених позивачкою (а.с.194-205 т.1). Згідно висновку експерта №СЕ-19/123-25/4639-АВ від 28.05.2025 року середня ринкова ціна КТЗ марки «Honda» моделі M-NV,2021 року випуску, тип двигуна електро, на дату проведення експертизи становить 718070,00 гривень (а.с.2-4 т.2). Застосовані норми права та мотиви з яких виходить суд. Відповідно до ч. 1 ст. 60 СК України, ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Відповідно до ч. 1 ст. 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. У ч. 1 ст. 68 СК України встановлено, що розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. За змістом ч. 1 ст. 69, ч. 1 ст. 70 СК України, ч. 2 ст. 372 ЦК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням. Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися обставинами, що мають істотне значення, якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року № 11). Зі змісту п. п. 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї. При цьому, при поділі майна суд виходить із того, що якщо між подружжям не досягнуто згоди про спосіб поділу спільного майна, то за позовом подружжя або одного з них суд може постановити рішення: про поділ майна в натурі, якщо це можливо без шкоди для його господарського призначення; про розподіл речей між подружжям з урахуванням їх вартості та частки кожного з подружжя в спільному майні; про присудження майна в натурі одному з подружжя, з покладенням на нього обов`язку компенсувати другому з подружжя його частку грішми. Пленум Верховного Суду України в постанові від 21.12.2007 № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» відзначив, що вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи, для визначення якої при необхідності призначається експертиза. У випадку, коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. Норми ст. ст. 317, 319 ЦК України передбачають, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном, яке він здійснює на власний розсуд і усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Однак ч. 1 ст. 358 ЦК України зазначає, що співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Статтею 63 СК України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до ч. 3 ст.368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Аналіз зазначених вимог закону свідчить про те, що рухоме та нерухоме майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності, незалежно від того, хто з них є титульним його володільцем, якщо не буде встановлено інших обставин, а отже, у випадку, якщо вони не домовилися про порядок його поділу в натурі, спір може бути вирішений судом, зокрема, шляхом визначення їх ідеальних часток у ньому. Так, положенняст.60 СК України свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Відповідно до п.2 ч.1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є мано , набуте не ю, ним за час шлюбу , але на підставі договору дарування або в порядку спадкування. Водночас, відповідно до п.3 ч.1 ст.57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Тобто, набуття майна у період шлюбу не є імперативним визнанням того, що майно є спільним, адже необхідно врахувати не тільки те, що майно придбано у період шлюбу, але й ту обставину, за чиї кошти це майно придбано і чи ці кошти були набуті спільно, спільною працею та зусиллями обома членами подружжя. При розгляді справ про поділ спільного сумісного майна подружжя (жінки та чоловіка, які проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі) встановлення обсягу спільно нажитого майна є передусім питаннями доведення відповідних обставин, спростування чи неспростування презумпції спільної сумісної власності, які суд вирішує в мотивувальній частині свого рішення. Більше того, відповідне судове рішення лише підтверджує наявність режиму спільного сумісного майна, і для такого підтвердження заявлення вимоги про визнання певних об`єктів спільним сумісним майном та, як наслідок, зазначення в резолютивній частині судового рішення про таке визнання не є необхідним. Ефективним способом захисту за таких умов є саме вирішення вимоги про поділ спільного сумісного майна (висновок Великої Палати Верховного Суду у постанові від 23 січня 2024 року у справі № 523/14489/15-ц). Разом із тим зазначена презумпція може бути спростована, й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, хто її спростовує. Той з подружжя, який заявляє про спростування зазначеної презумпції, зобов`язаний довести обставини, що її спростовують, на підставі належних, достовірних та допустимих доказів. Велика Палата Верховного Суду в постанові від 21 листопада 2018 року у справі №372/504/17-ц зазначає, що презумпція спільності права власності подружжя на майно може бути спростована. Відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду у від 3 липня 2019 року у справі № 554/8023/15-ц (№ 14-130цс19) при вирішенні спору про поділ майна подружжя, необхідно встановити обсяг спільно нажитого майна, з`ясувати час та джерела його придбання. В постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 січня 2024 року № 523/14489/15-ц (провадження № 14-22цс20) зазначено, що для того, щоб визначити джерело придбання майна, необхідно встановити не лише факт спільного проживання чоловіка та жінки однією сім`єю, але й участь у його придбанні шляхом формування спільного бюджету та ведення спільного господарства, а також виключити можливість залучення особистих коштів будь-кого з них. Особисті кошти - це грошові кошти, що належать одному з подружжя і не є результатом спільної праці або спільних доходів подружжя під час шлюбу. Це можуть бути кошти, які належали йому до шлюбу або були отримані під час шлюбу, але не є результатом спільної праці подружжя. Наприклад, грошові кошти, отримані у спадщину або в подарунок. Сам по собі факт придбання спірного майна за час шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя. Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 26.03.2020 року у справі №404/8567/15-ц, у постанові Верховного Суду України від 01 липня 2015 року у справі №6-612цс15, в постанові від 24 травня 2017 року у справі №6-843цс17, а також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі №554/8023/15-ц. В обґрунтування власної позиції позивач зазначає, що за загальним правилом усе майно, яке набуте подружжям за час перебування у шлюбі є їхньою спільною власністю, посилаючись на те, що час перебування у шлюбі вони накопичували кошти і станом на 2022 рік у них було нажито спільних коштів 35 тисяч доларів, який зі слів позивача складався із 10 тисяч доларів США, які були збережені із весілля, так як починаючи з 2015 року по 2022 роки вони накопичували кошти і витратили їх на придбання спірного майна. Як на підтвердження наявності у них такої суми, зазначає про ці кошти були накопичені із заробітної плати, подарунків близьких і родичів, допомоги батьків та весільних коштів. Проаналізувавши та вивчивши матеріали справи, докази на підтвердження заявлених вимог, заслухавши пояснення свідків та дослідивши надані відповідачем докази на спростування заявлених вимог, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог, враховуючи наступне. Як вбачається із позовної заяви, позивач зазначає, що спірне майно придбане у шлюбі тому з урахуванням правил шлюбно-сімейного законодавства є спільно нажитим майном, та на підтвердження вказаних обставини долучає до матеріалів справи звернення до органів поліції про факт вчинення відповідачем домашнього насильства, договір про пайову участь у кооперативі, декларацію відповідача, а також на виконання ухвали суду про залишення позовної заяви без руху позивачкою надано та відповідно міститься у матеріалах справи відомості Пенсійного фонду України форми ОК-5 про суми заробітку [PERSON] за період з 2012 по 2024 рік, однак матеріали справи не містять належних та допустимих доказів на підтвердження позивачки про її участь у придбанні спірного майна шляхом формування спільного бюджету, а також не надано жодних доказів, які б дали суду можливість виключити обставину щодо залучення особистих коштів відповідача щодо придбання спірного майна. Також матеріали справи не містять жодних доказів, що вказане спірне майно придбано за спільні кошти подружжя, та належними доказами не обґрунтовано походження вказаної суми коштів, оскільки саме лише посилання на те, що майно придбане у шлюбі є спільно нажитим майном, без підтвердження цих обставин, які відповідач спростовує, не дає підстав для задоволення позовних вимог. Наявна в матеріалах справи форма ОК-5 про суми заробітку [PERSON] за період з 2012 по 2024 рік, посилання на отримання дорогих подарунків на свята у вигляді грошових коштів, не можуть слугувати підставою, які б суду достеменно дали можливість прийти до висновку, що отримані позивачкою кошти у вигляді заробітної плати за вказаний період з 2015 року (з часу реєстрації шлюбу) по 2022 рік (періоду придбання спірного майна) - (871444,67 грн, без врахування сплачених податків), не витрачалися на побутові потреби і були накопиченнями у такій сумі, яка еквівалентна у 2022 році , на час придбання спірного майна, приблизно (35000*36,56) =1\~277 500 гривень, які в свою чергу були витрачені на придбання спірного майна, а не на повноцінне забезпечення щоденних потреб родини. Доказів на наявність у сім`ї інших джерел доходів, які б могли підтвердити наявність відповідної суми збережень у спільному сімейному бюджеті позивачкою не надано та матеріали справи не містять. Допитані в судовому свідки зі сторони позивача також не могли підтвердити наявність у вказаній сім`ї таких коштів та джерела їхнього походження. Відповідач в свою чергу, надав суду достатні та обґрунтовані докази на спростування презумпції правового режиму спільного сумісного майна на спірний автомобіль та гараж, та долучив договір міни з доплатою з відстроченням платежу від 08 червня 2020 року, який був нотаріально посвідчений, зі змісту якого вбачається, що відповідач [PERSON] та його рідні батько та сестра отримали у спадок спадкове майно після смерті [PERSON] , яке згодом було обміняне на інші об`єкти нерухомого майна з доплатою. Матеріалами справи підтверджено, що відповідач отримав 37500 доларів США внаслідок умов вказаного договору, що і було підтверджено і самим відповідачем, а також свідками, зі сторони відповідача. Позивачкою вказані обставини жодними доказами спростовано не було, а також не доведено суду джерело походження коштів, за які було придбане спірне майно, та того факту, що подружжя мали заощадження, які, як зазначає позивач, були використані на придбання спірного майна. Тому суд зазначає, що сам лише факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для надання такому майну статусу спільної сумісної власності подружжя, оскільки належність майна до спільної сумісної власності визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Щодо тверджень позивача відносно того, що у них були збереження готівки у доларах США, які були отримані від родичів у подарунок на свята також не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні. Враховуючи зазначене, суд критично ставиться до тверджень позивача відносно того, що саме їхні спільні сімейні збереження були використані для придбання спірного майна. Аналізуючи вищевказані докази, суд приходить висновку про обґрунтованість тверджень відповідача [PERSON] , що спірний транспортний засіб, а також грошові кошти внесені ним у гаражний кооператив, були придбані відповідачем за рахунок особистих готівкових грошових коштів, які ним отримані від продажу спадкового майна, успадкованого після смерті матері, тобто за його особисті кошти. Суд погоджується із твердженнями представника відповідача, що позивачем у заявлених позовних вимогах не наведено обставин на які вона посилається, докази які додані на підтвердження вимог не доводять фактів на підтвердження заявлених вимог, які викладені у позову, носять поверхневий характер без конкретно вказаних доказів та доводів, по кожній позовній вимозі, які також не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні. Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц). Цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням «балансу вірогідностей». Суд повинен вирішити, чи існує вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри. Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Тобто, при зверненні з позовом до суду на позивача покладений тягар доведення обставин заявлених вимог. Натомість відповідач повинен довести саме свої заперечення проти доводів позивача. Частиною 1 ст.81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч.1 ст.77, ст. 80 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Оцінюючи надані сторонами докази та заперечення, приведені в судовому засіданні, суд враховує, що відповідно до ст.89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності,

Outcome: dismissed