Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-13 00:00:00

Адвокат Казимиренко Карина Вячеславівна в інтересах [PERSON] за допомогою модуля Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи «Електронний суд» звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про захист прав споживачів, визнання попереднього договору розірваним, стягнення заборгованості та штрафних санкцій. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 02.08.2022 він та відповідач [PERSON] уклали попередній договір, посвідчений нотаріусом за реєстровим №2028, за умовами якого вони зобов`язалися укласти основний договір купівлі-продажу квартири до 06.06.2023. Предметом основного договору була квартира за адресою: [ADDRESS] , що зводилася в межах проекту будівництва. Згідно з умовами основного договору він був покупцем, а відповідач - продавцем вказаного об`єкта нерухомого майна, вартість якого становить еквівалент 45030,00 доларів США. Умовами вказаного попереднього договору встановлено, що він передав відповідачу грошові кошти у сумі 1798948,00 грн, що є еквівалентом 45030,00 доларів США. На виконання умов укладеного попереднього договору позивач зобов`язався сплатити 479400,00 грн, що є еквівалентом 12000,00 доларів США, як підтвердження наміру укласти вказаний основний договір, а решту грошових коштів він зобов`язався сплатити відповідачу до 02.12.2024. Сплата вказаних коштів відповідачу позивачем була визначена у вигляді щомісячного платежу еквіваленту суми 1835 доларів США, на підтвердження якої складалася розписка відповідачем у простій формі та надсилалася на електрону пошту позивача. На виконання умов укладеного попереднього договору відповідач зобов`язався здати об`єкт нерухомого майна в експлуатацію не пізніше 01.11.2022. Отже, позивачем були здійснені платежі відповідачу грошових коштів у гривні, що є еквівалентом доларів США та складають загальну суму 24845,00 доларів США. Через невиконання відповідачем зобов`язань за вказаним попереднім договором між ними був укладений договір про внесення змін від 20.07.2023, за умовами якого змінені строк укладення основного договору (до 30.12.2024), сума грошових коштів на підтвердження наміру укладення основного договору (на 922991,75 грн як еквівалент 24845,00 доларів США) та дату здачі об`єкта в експлуатацію (до 30.12.2024). В подальшому при виїзді на земельну ділянку, на якій повинен був розташований об`єкт будівництва, позивач з`ясував, що будівництво не починалося, а земельна ділянка перебувала в занедбаному стані. Також позивач встановив, що вказана земельна ділянка не належить на праві власності відповідачу, її власником є інша фізична особа. Позивач звертався із листом до відповідача про надання інформації про стан будівництва вказаного об`єкта, на який не отримав відповідь. Отже, позивач виконував зобов`язання за укладеним попереднім договором, а відповідач порушив його зобов`язання за вказаним попереднім договором. Крім того, за умовами вказаного попереднього договору позивач направив відповідачу лист про розірвання укладеного договору та повернення сплачених коштів з урахуванням штрафних санкцій у розмірі 10% від вартості об`єкта. На вказаний лист позивач не отримав відповіді відповідача, яким не сплачені грошові кошти. Також позивач не отримав від відповідача пропозицій укласти основний договір, оскільки на вказаній земельній ділянці не велося будівництво, а земельна ділянка належить вже іншій юридичній особі. Через невиконання відповідачем зобов`язань за вказаним попереднім договором щодо будівництва та введення в експлуатацію об`єкта будівництва, в тому числі неможливістю укладення основного договору у визначений строк, позивач змушений звернутися за захистом його порушених прав шляхом визнання розірваним вказаного попереднього договору, стягнення грошових коштів з відповідача із сплатою штрафних санкцій. Станом на дату звернення до суду із позовною заявою відповідачем не повернуті грошові кошти позивачу, сплачені за вказаним попереднім договором, (аванс) та штрафні санкції у розмірі 4503,00 доларів США. Отже, загальна сума грошових коштів, що підлягає стягнення з відповідача, становить у національній валюті еквівалент 29348 доларів США за офіційним курсом НБУ на дату здійснення відповідачем платежу, що у випадку наявності спору між сторонами та його вирішення судом буде відповідати даті виконання судового рішення. Позивач просив визнати розірваним вказаний попередній договір та стягнути на користь позивача з відповідача грошові кошти, які є еквівалентом 24845,00 доларів США (сплачені за позивачем за вказаним попереднім договором) та 4503,00 доларів США (штрафні санкції) за офіційним курсом НБУ на дату стягнення коштів, що буде відповідати даті виконання судового рішення, а також покласти на відповідача судові витрати. 04.03.2025 судом постановлена ухвала про відкриття провадження у справі, якою справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Учасники справи у судове засідання не з`явилися. Представник позивача адвокат Казимиренко К.В. надала до суду заяву про розгляд справи без її участі, в якій підтримала позов у повному обсязі та просила задовольнити позовні вимоги. Відповідач своїм правом на подачу відзиву не скористався. Перевіривши позовну заяву та додані до неї документи, дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини, внаслідок чого позовна заява підлягає задоволенню, виходячи з наступного. 02.08.2022 між [PERSON] та [PERSON] укладено попередній договір, за умовами якого сторони домовилися в майбутньому до 06.06.2023 укласти основний договір купівлі-продажу квартири за адресою: [ADDRESS] , що зводиться в межах проекту будівництва, загальною площею 25,6 кв.м. Вказаний попередній договір посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гамаль І.М. та зареєстрований в реєстрі за №2028. Відповідно до п. 1.6 вказаного договору вартість 1 кв.м вказаної квартири становить суму як еквівалент 1759,00 доларів США. Згідно з розділом 3 вказаного договору сторони погодили умови цього договору, за якими на підтвердження наміру про наступне укладання основного договору [PERSON] передає [PERSON] грошові кошти у сумі 1798948,00 грн, що є еквівалентом 45030,00 доларів США, з яких 479400,00 грн (еквівалент 12000,00 доларів США) сплачені до моменту підписання попереднього договору, а решту коштів як еквівалент у розмірі 33030,00 доларів США до 02.02.2024. Водночас визначено, що сплата коштів здійснюється готівкою у гривнях за готівковим курсом продажу доларів США у відділеннях АТ КБ «Приватбанк» на день розрахунку щомісячно до 02 числа кожного місяця, починаючи з вересня 2022 року по лютий 2024 року - еквівалент 1835,00 доларів США, а факт проведення розрахунку підтверджується письмовою розпискою [PERSON] , який повинен надіслати її на електронну адресу [PERSON] . Згідно з розділом 2 вказаного договору сторони погодили умови основного договору, за якими основний договір буде укладений до 06.06.2023; а вартість вказаної квартири становить еквівалент суми 45030,00 доларів США на день здійснення оплати. Відповідно до п. 3.4. вказаного договору сторони домовилися у випадку розірвання вказаного договору з ініціативи [PERSON] у період дії вказаного договору [PERSON] виставляє на продаж вказану квартиру та з моменту її реалізації повертає протягом 30 днів отримані кошти, стягнувши штрафні санкції з [PERSON] у розмірі 10% від вартості квартири на день укладання договору. Згідно з п. 3.6. вказаного договору сторони домовилися, що у разі невиконання [PERSON] з власної вини взятих на себе зобов`язань, вказаних у договорі, та у разі розірвання, припинення договору, тощо через невиконання, [PERSON] зобов`язаний повернути [PERSON] суму, що фактично сплачена ним, впродовж 30 днів, стягнувши з [PERSON] штрафні санкції у розмірі 10% від вартості квартири. Згідно з п. 3.7. вказаного договору у випадку прострочення однією зі сторін з власної вини встановлених договором строків укладання та нотаріального посвідчення основного договору більше ніж на 1 місяць винна сторона зобов`язана сплатити на користь іншої сторони пеню 1,5% від фактично сплаченої суми [PERSON] за кожен місяць такого прострочення, починаючи з першого місяця. На виконання умов п. 4.1.1 вказаного договору [PERSON] зобов`язався здати вказану квартиру у експлуатацію не пізніше 01.11.2022 та в подальшому передати її у власність [PERSON] . Водночас між [PERSON] та [PERSON] укладений договір від 20.07.2023, за умовами якого були внесені зміни до вказаного попереднього договору, зокрема сторони зобов`язалися укласти в майбутньому до 30.12.2024 основний договір купівлі-продажу вказаної квартири, вартість якої становить 45030,00 доларів США на день здійснення оплати. Також визначено, що [PERSON] передає [PERSON] грошові кошти у сумі 1672864,50 грн, що є еквівалентом 45030,00 доларів США, з яких 922991,75 грн (еквівалент 24845,00 доларів США) сплачені до моменту підписання договору, а решту коштів як еквівалент у розмірі 20185,00 доларів США до 30.11.2024. Факт проведення розрахунку підтверджується письмовою розпискою [PERSON] , який повинен надіслати її на електронну адресу [PERSON] . Також на виконання умов попереднього договору [PERSON] сплатив грошові кошти у загальній сумі 24845,00 доларів США, що підтверджується квитанціями, а саме: - у сумі 399500,00 грн перерахував кошти на рахунок (копія квитанції від 02.08.2022); - у сумі 400 доларів США придбання готівки (копія квитанції від 02.08.2022); - у сумі 10000,00 грн перерахував кошти на рахунок (копія квитанції від 01.09.2022); - у сумі 23216,50 грн перерахував кошти на рахунок (копія квитанції від 01.09.2022); - у сумі 40000,00 грн перерахував кошти на рахунок (копія квитанції від 01.09.2022); - у сумі 76336,00 грн перерахував кошти на рахунок (копія квитанції від 01.10.2022); - у сумі 28033,00 грн перерахував кошти на рахунок (копія квитанції від 01.11.2022); - у сумі 45000,00 грн перерахував кошти на рахунок (копія квитанції від 01.11.2022); - у сумі 28400,00 грн перерахував кошти на рахунок (копія квитанції від 01.12.2022); - у сумі 45000,00 грн перерахував кошти на рахунок (копія квитанції від 01.12.2022); - у сумі 29317,50 грн перерахував кошти на рахунок (копія квитанції від 02.01.2023); - у сумі 45000,00 грн перерахував кошти на рахунок (копія квитанції від 02.01.2023); - у сумі 28767,00 грн перерахував кошти на рахунок (копія квитанції від 02.02.2023); - у сумі 45000,00 грн перерахував кошти на рахунок (копія квитанції від 02.02.2023); - у сумі 28235,00 грн перерахував кошти на рахунок (копія квитанції від 01.03.2023); - у сумі 47000,00 грн перерахував кошти на рахунок (копія квитанції від 01.03.2023). [PERSON] надіслав [PERSON] повідомлення від 29.10.2024, від 21.11.2024, за якими просив надати йому інформацію про стадію процесу будівництва будинку, в якому розташована вказана квартира, із зазначенням видів виконаних робіт, а також відомості про планування [PERSON] виконання його обов`язків за укладеним попереднім договором на земельній ділянці, яка на праві власності належить [PERSON] . Крім того [PERSON] зазначив у повідомленні щодо розірвання вказаного попереднього договору з 01.12.2024 та здійснення повернення [PERSON] йому грошових коштів у сумі 922991,75 грн та сплати штрафних санкцій у розмірі 167286,45 грн протягом 30 днів з дати розірвання вказаного договору, тобто до 30.12.2024.4 Вказані повідомлення [PERSON] надіслав [PERSON] поштовим відправленням, що підтверджується копіями відповідних описів вкладення до листа із накладною та фіскальним чеком. Отже, [PERSON] прийняв рішення про розірвання вказаного попереднього договору у зв`язку із невиконанням [PERSON] зобов`язань за попереднім договором та встановленою інформацією про належність земельної ділянки іншій фізичній особі. Відповідно до копії договору купівлі-продажу земельної ділянки від 10.09.2021 [PERSON] продав [PERSON] земельну ділянку загальною площею 0,1 га, кадастровий номер 8000000000:79:241:0011, що розташована за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до копії витягу з реєстру від 10.09.2021 [PERSON] є власником вказаної земельної ділянки. Згідно з копією інформації з Державного земельного кадастру станом на 23.10.2024 вказана земельна ділянка належить з 16.09.2024 [PERSON] . Згідно з копією інформації з Державного земельного кадастру станом на 07.02.2025 вказана земельна ділянка належить з 12.12.2024 Товариству з обмеженою відповідальністю «Авеню 7». Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Частиною першою статті 15 ЦК України встановлено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України). Частинами 1, 2 п. 1 ст. 11 ЦК України визначено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, тощо. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Згідно з ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК України). За змістом ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно з ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (ч. 1 ст. 638 ЦК України). Згідно з ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Відповідно до ст. 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Відповідно до частин 1-3 статті 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Аналогічні правові висновки викладені у постанові Верховного Суду від 27.01.2022 у справі №361/2838/18. Порушення є істотним, якщо тягне за собою для іншої сторони неможливість досягнення мети договору, тобто, вирішуючи питання про оцінку істотності порушення стороною договору, слід встановити: наявність істотного порушення договору та шкоди, завданої цим порушенням другою стороною, яка може полягати у реальних збитках і (або) упущеній вигоді; її розмір, а також чи є істотною різниця між тим, на що мала право розраховувати сторона, укладаючи договір, і тим, що вона змогла отримати. Іншим критерієм істотного порушення договору закон визнає розмір завданої порушенням шкоди, який не дозволяє потерпілій стороні отримати очікуване при укладенні договору. У кожному конкретному випадку питання про істотність порушення повинне вирішуватися з урахуванням усіх обставин справи, що мають значення. Суди повинні встановити не лише наявність істотного порушення договору, але й наявність шкоди, завданої цим порушенням другою стороною, яка може бути виражена як у вигляді реальних збитків та (або) упущеної вигоди, її розмір, який не дозволяє потерпілій стороні отримати очікуване при укладенні договору; а також установити, чи є дійсно істотною різниця між тим, на що має право розраховувати сторона, укладаючи договір, і тим, що в дійсності вона змогла отримати. Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 18.08.2013 у справі №6-75цс13 та в постанові Верховного Суду від 09.12.2020 у справі №199/3846/19. У постанові Верховного Суду від 08.09.2021 в справі №727/898/19 зазначено, що у цивільному законодавстві закріплено конструкцію «розірвання договору» (статті 651 - 654 ЦК України). Вона охоплює собою розірвання договору: за згодою (домовленістю) сторін; за рішенням суду; внаслідок односторонньої відмови від договору. У спеціальних нормах ЦК України досить часто використовується формулювання «відмова від договору» (наприклад, у статтях 665, 739, 766, 782). Односторонню відмову від договору в тих випадках, коли вона допускається законом або договором, слід кваліфікувати як односторонній правочин, оскільки вона є волевиявленням особи, спеціально спрямованим на припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно з ч. 1-3 ст. 12, ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України). Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Судом встановлено із аналізу умов вищевказаних попереднього договору та договору про внесення змін, що майбутній покупець ( [PERSON] ) наділений правом на відмову від договору, шляхом його розірвання. Матеріали вказаної справи не містять доказів того, що був укладений між сторонами основний договір купівлі-продажу, в тому числі що об`єкт будівництва був прийнятий в експлуатацію, а тому через невиконання [PERSON] умов укладеного договору (в частині його зобов`язань) [PERSON] реалізував своє право, передбачене умовами попереднього договору, зокрема пунктом 3.6., на розірвання договору, звернувшись до суду з відповідним позовом. Умови вказаного попереднього договору не містять будь-яких умов, які б були підставою для прийняття майбутнім покупцем ( [PERSON] ) рішення про розірвання договору. Внаслідок вказаних обставин майбутній покупець ( [PERSON] ) відповідно в будь-який момент через невиконання [PERSON] його зобов`язань за укладеним попереднім договором, до прийняття об`єкту будівництва в експлуатацію наділений правом на відмову від договору, шляхом його розірвання, не обґрунтовуючи мотивів прийняття такого рішення. В той же час, як вбачається, позивач висловив намір про розірвання укладеного попереднього договору, про що повідомив відповідача листом. Враховуючи відсутність дій відповідача на повідомлення позивача про розірвання договору та повернення коштів, позивач звернувся до суду з позовом про визнання попереднього договору розірваним, стягнення заборгованості та штрафних санкцій. Таким чином, суд вважає, що позивачем виконано умови за попереднім договором та сплачено грошові кошти відповідачу, який в свою чергу допустив істотне порушення умов попереднього договору і ухилявся від укладення основного договору, не повідомляючи позивача стосовно змін в даті завершення будівництва. За таких обставин, враховуючи, що позивач наділений правом на розірвання договору, суд приходить до висновку про наявність підстав для розірвання вказаного попереднього договору купівлі-продажу квартири та стягнення на користь останнього з відповідача внесених позивачем грошових коштів, оскільки відпали підстави для їх утримання. Також суд вважає, що належним виконання зобов`язання, яке виникло між позивачем та відповідачем, є повернення грошових коштів у національній валюті - гривні, сума яких є еквівалентною 24845,00 доларів США за офіційним курсом НБУ на день виконання вказаного рішення суду, в тому числі стягнення штрафних санкцій у сумі, що є еквівалентом 4503,00 доларів США, оскільки умовами укладеного попереднього договору була узгоджена сплата грошових коштів у гривні, що є еквівалентом доларів США на момент підписання договору за офіційним курсом української гривні до долара США, та враховуючи наступне. Відповідно до ст. 524 ЦК України зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. Згідно з ч. 2 ст. 533 ЦК України якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Разом з тим, судом враховується правовий висновок Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 у справі №761/12665/14-ц щодо єдиного підходу у вирішенні спорів про належне виконання зобов`язання, визначеного в іноземній валюті. За змістом статей 192 та 524 ЦК України гривня є законним платіжним засобом на території України. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Грошове зобов`язання може бути виражене у гривні або сторони в договорі можуть визначити грошовий еквівалент в іноземній валюті. Суд встановлює, чи визначено зобов`язання в іноземній валюті, чи у гривні з визначенням грошового еквівалента в іноземній валюті. У разі визначення зобов`язання в іноземній валюті суд не вправі змінювати грошовий еквівалент зобов`язання і в резолютивній частині рішення має зазначити розмір і вид іноземної валюти, що підлягає стягненню. Гривневий еквівалент іноземної валюти, що підлягає стягненню, визначається за офіційним курсом НБУ на момент виконання грошового зобов`язання, яким є дата зарахування коштів на рахунок стягувача або видачі йому готівки. Також у постанові від 11.09.2024 по справі №500/5194/16 Велика Палата Верховного Суду зробила правовий висновок щодо застосування ч. 2 ст. 533 ЦК України, відповідно до якого, відсутність у договорі посилання на валюту платежу не спростовує вимог публічного порядку про те, що на території України гривня є єдиним засобом платежу незалежно від валюти зобов`язання, що виникло між фізичними особами - резидентами. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, що у випадку наявності спору між сторонами та його вирішення судом відповідає дню виконання судового рішення. Статтею 549 ЦК України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання (ч. 1 ст. 550 ЦК України). Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства (ч. 2 ст. 551 ЦК України). Як встановлено судом, за укладеним попереднім договором сторони на підставі п. 3.6. договору узгодили сплату коштів у розмірі 10% від вартості об`єкта, у випадку невиконання відповідачем з власної вини взятих на себе зобов`язань, вказаних у договорі, в тому числі у разі розірвання (припинення) вказаного договору. Отже, оскільки відповідачем порушено умови попереднього договору, суд вважає, що наявні підстави для стягнення з відповідача суми коштів у розмірі 10% від вартості об`єкта, згідно з розділом 2 попереднього договору у розмірі 4503,00 доларів США (10% від 45030,00 доларів США становить 4503,00 доларів США). Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позовних вимог. За таких обставин, враховуючи викладене, суд вважає, що обставини, викладені позивачем у позовній заяві є достовірними, підтверджені належними письмовими доказами, сумніву у суду не викликають, у зв`язку з чим позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про захист прав споживачів, визнання попереднього договору розірваним, стягнення заборгованості та штрафних санкцій підлягають задоволенню. Згідно з ч. 1, 3 ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню на користь держави понесені судові витрати по оплаті судового збору у сумі 13418,09 грн (12206,86 (за позовну вимогу майнового характеру) грн + 1211,20 грн (за позовну вимогу немайнового характеру) = 13418,09 грн), оскільки позивач звільнений від сплати судового збору на підставі ч. 3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» (станом на 11.02.2025 курс НБУ за 1 долар США - 41,5936 грн; 1% від 24845 доларів США + 4503 доларів США = 29348 доларів США; 29348 доларів США х 41,5936 грн = 1220688,97 грн, від якої 1% становить 12206,89 грн, що є сумою судового збору за позовні вимоги майнового характеру).

Outcome: approved