Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-12 00:00:00

У серпні 2025 року представник Товариства з обмеженою відповідальністю «ВІН ФІНАНС» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позову зазначає, що 25.07.2024 відповідно протоколу загальних зборів №1706 перейменовано ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» на ТОВ «ВІН ФІНАНС». Наказом №55-к від 25.07.2024 на виконання протоколу загальних зборів №1706 внесено зміни про перейменування до облікових та інших документів товариства. 01.09.2018 між ТОВ «Авентус Україна» та [PERSON] укладено договір про надання фінансового кредиту №292855. Договір укладений в електронній формі відповідно до закону України «Про електронну комерцію». Відповідно до індивідуальної частини договору №292855 про надання фінансового кредиту, ТОВ «Авентус Україна» надав відповідачу позику у сумі 3500 грн. ТОВ «Авентус Україна» виконав умови договору про надання фінансового кредиту №292855 від 01.09.2018 та перерахував на рахунок відповідача безготівковим шляхом кошті в розмірі 3500 грн., а відповідач належним чином не виконав взяті на себе зобов`язання щодо повернення суми позики та сплати пені і комісії, внаслідок чого у нього виникла заборгованість перед новим кредитором ТОВ «ВІН ФІНАНС». Відповідно до розрахунку заборгованості, що був складений на дату укладення договору про відступлення права вимоги №1 від 12.04.2018, загальна сума заборгованості відповідача перед новим кредитором складає 15740 грн., а саме: сума основного боргу 3500 грн., сума боргу за процентами 1890 грн., сума боргу за пенею та штрафами 10350 грн. 12.04.2018 між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» (ТОВ «ВІН ФІНАНС») укладено договір факторингу №1, на підставі чого відбулося відступлення права вимоги за кредитними договорами. 30.01.2019 укладено додаткову угоду №11 та на виконання договору факторингу підписано реєстр прав вимоги №12 від 30.01.2019 про те, що на умовах вищезазначеного договору право вимоги до ряду боржників, в тому числі до [PERSON] за договором про надання фінансового кредиту №292855 від 01.09.2018 перейшло до нового кредитора ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» (ТОВ «ВІН ФІНАНС»). Відповідач свої кредитні зобов`язання за договором №292855 від 01.09.2018 не виконав належним чином, внаслідок чого в нього утворилась кредитна заборгованість в загальному розмірі 15740 грн., на яку позивачем нараховано на підставі\~ст.625 ЦК України\~3% річних в розмірі 11417,89 грн, а також інфляційні втрати в розмірі 3441,78 грн.. На підставі наведеного, позивач просить суд поновити строк позовної давності для подання даного позову до суду та стягнути з відповідача заборгованість у за кредитним договором №292855 від 01.09.2018 у загальному розмірі 20599,67 грн.,\~а також судовий збір та витрати на професійну правничу допомогу. Ухвалою від 15.08.2025 відкрито провадження у цивільній справі у порядку спрощеного позовного провадження, справу призначено до розгляду у судовому засіданні з викликом сторін, відповідачу запропоновано подати відзив на позов. Представник позивача у судове засідання не з`явився, у позовній заяві просив розглянути справу у його відсутність, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причин неявки суду не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи та відзиву на позовну заяву не подав, що відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи по суті. За згодою представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. У зв`язку з неявкою осіб, які приймають участь у справі, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши письмові докази, повно та об`єктивно з`ясувавши обставини справи, суд дійшов наступних висновків. Згідно зі ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно із ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 01.09.2018 між ТОВ «Авентус Україна» та [PERSON] укладено в електронній формі договір про надання фінансового кредиту № 292855, який підписано відповідачем з використанням одноразового ідентифікатора А532484. \~ \~ \~ \~Відповідно до умов договору, відповідачу надано кредит в розмірі 3500 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, строком на 30 днів (п.1.1, 1.4 договору). \~ \~ \~ \~Відповідно до п.п.1.2.1 договору сторони погодили фіксовану проценту ставку за користування кредитом 0,01% від суми кредиту за кожний день користування кредиту в межах строку надання кредиту, зазначеного у п.1.4 цього договору. \~ \~ \~ \~Відповідно до п.3.4 договору у разі порушення клієнтом строків виконання зобов`язань за договором та у разі, якщо встановлена підпунктом 1.2.1 пункту 1.2 цього договору процентна ставка за користування кредитом менша ніж 1,8% від суми кредиту за кожен день користування кредитом, клієнт зобов`язаний сплатити товариству процент за користування кредитом у розмірі 1,8% від суми кредиту за кожен день користування кредитом, починаючи з першого дня користування кредитом у межах строку надання кредиту, зазначеного в пункті 1.4 цього договору. \~ \~ \~ \~Також, відповідачем підписано графік розрахунків до договору про надання фінансового кредиту № 292855 від 01.09.2018 (а.с. 36-38, 52). Листом № 5606-ВП від 22.05.2025 ТОВ ФК «ВЕЙ ФОР ПЕЙ» повідомляє, що відповідно до угоди на переказ коштів №ВП-200417-1 від 20.04.17 було здійснено за дорученням ТОВ «Авентус Україна» успішні перекази коштів на картки клієнтів, зокрема, згідно порядкового номера 2015: 01.09.2018 на суму 3500 (три тисячі п`ятсот гривень 00 копійок), маска картки [NUMBER] , код авторизації 142305, номер транзакції в системі WayForPay creditplus-629880, що також підтверджується листом ТОВ «Авентус Україна» № 4844/25-Е від 22.05.2025 (а.с. 12-20, 41-45). Згідно до Картки обліку Договору (розрахунок заборгованості) та розрахунку заборгованості, складених ТОВ «Авентус Україна», заборгованість [PERSON] по кредитному договору станом на 30.01.2019 становить 15740 грн., у тому числі: заборгованість за тілом кредиту 3500 грн., заборгованість за відсотками 1890 грн., заборгованість за пенею та штрафами 10350 грн. (а.с. 22-25, 52 зворотній бік). 12.04.2018 між ТОВ «Авентус Україна» (Клієнт) та ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» (Фактор) було укладено договір факторингу № 1 (а.с.29-31).\~ Умовами пункту 1.3 договору факторингу від 12.04.2018 передбачено, що право вимоги означає всі права клієнта за кредитними договорами, в тому числі права грошових вимог до боржників по сплаті суми боргу за кредитними договорами, строк платежу за якими настав, а також права вимоги, які виникнуть в майбутньому. Згідно з пунктом 2.1 цього договору, клієнт зобов`язується відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату на умовах, визначених цим договором.\~ 30.01.2019 між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» було укладено Додаткову угоду № 11 до договору факторингу № 1 від 12.04.2018 (а.с.21). Відповідно до реєстру прав вимог №12 від 30.01.2019, заборгованість [PERSON] за договором №292855 від 01.09.2018 складає: по основному боргу (тіло кредиту) 3500 грн.; заборгованість по відсоткам 1890 грн.; загальна заборгованість 5390 грн.; сума фінансування 770 грн. (а.с.48-50) Довідкою № 84/25-АГ від 03.04.2025 р. ТОВ «Авентус Україна» підтверджує здійснення ТОВ «Він Фінанс» (до зміни назви ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія») розрахунків за відступлення права вимоги до позичальників ТОВ «Авентус Україна», відступлення яких відбулося на підставі Договору факторингу № 1 від 12.04.2018, з усіма додатковими угодами до нього. Розрахунки проведені в повному обсязі, станом на звітну дату заборгованість відсутня (а.с. 53). 25.07.2024 відповідно протоколу загальних зборів №1706 перейменовано ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» на ТОВ «ВІН ФІНАНС». Наказом №55-к від 25.07.2024 на виконання протоколу загальних зборів №1706 внесено зміни про перейменування до облікових та інших документів товариства (а.с.39-40). Відповідно до розрахунку позивача, відображеного в позовній заяві, період прострочення грошового зобов`язання становить 1097 днів та 3% річних за період з 23.02.2019 по 23.02.2022 становить 1417,89 грн., а інфляційні збитки за період з 23.02.2019 по 23.02.2022 становлять\~3441,78 грн. Відповідно до ст. ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до частини третьої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частина четверта статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію»; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію»; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (частина шоста статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію», вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі частина дванадцята статті 11 Закону України «Про електронну комерцію». Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (частина 1 статті\~526\~та частина 1 статті\~530 ЦК України). Відповідно до ч.1 ст.599 ЦК України, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до ч. 1\~ст.610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (ч. 1\~ст.611 ЦК України). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1\~ст.612 ЦК України). Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання (ч.1 ст.625 ЦК України). Згідно ч. 2 ст.625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Судом встановлено, що 01.09.2018 між ТОВ «Авентус Україна» та [PERSON] укладено в електронній формі договір про надання фінансового кредиту № 292855, який підписано відповідачем з використанням одноразового ідентифікатора. За умовами договору, відповідач отримав кредит в розмірі 3500 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, строком на 30 днів та стандартною процентною ставкою 1,80 % в день. ТОВ «Авентус Україна» свої зобов`язання за кредитним договором виконав, перерахувавши на картковий рахунок відповідача грошові кошти у розмірі 3500 грн., що підтверджується матеріалами справи. Натомість відповідач належним чином умови кредитного договору не виконав та допустив виникнення заборгованості. Звертаючись до суду, позивач посилається на те, що відповідно до ст.ст.512, 514 ЦК України на підставі укладеного з ТОВ «Авентус Україна» договору факторингу №1 від 12.04.2018 року, право вимоги до боржника [PERSON] за кредитним договором № 292855 від 01.09.2018 перейшло до нового кредитора - ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» (ТОВ «ВІН ФІНАНС»). Відповідно до положень ст. ст.\~512,514 ЦК України,\~кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою, у тому числі внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). При цьому,\~до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Одним із випадків відступлення права вимоги є факторинг (фінансування під відступлення права грошової вимоги). Положеннями ст.ст.1077, 1078 ЦК України встановлено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. Тобто із системного аналізу зазначених норм права вбачається, що відступлення права вимоги може здійснюватися лише стосовно дійсної вимоги, яка існувала на момент переходу цих прав. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 березня 2021 року у справі №906/1174/18 зроблено висновок, що правова природа договору відступлення права вимоги полягає у тому, що у конкретному договірному зобов`язанні первісний кредитор замінюється на нового кредитора, який за відступленою вимогою набуває обсяг прав, визначений договором, у якому виникло таке зобов`язання. Указані норми права визначають такі ознаки договору відступлення права вимоги: 1) предметом договору є відступлення права вимоги виконання обов`язку у конкретному зобов`язанні; 2) зобов`язання, у якому відступлене право вимоги, може бути як грошовим, так і не грошовим (передача товарів, робіт, послуг тощо); 3) відступлення права вимоги може бути оплатним, а може бути безоплатним; 4) форма договору відступлення права вимоги має відповідати формі договору, у якому виникло відповідне зобов`язання; 5) наслідком договору відступлення права вимоги є заміна кредитора у зобов`язанні. Згідно правової позиції, викладеної у постановах Верховного Суду України від 05 липня 2017 року у справі №752/8842/14-ц та від 16 жовтня 2018 року у справі №914/2567/17, відступлення права вимоги може здійснюватися тільки відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав. У справах про визнання недійсним договорів про відступлення права вимоги судам необхідно з`ясовувати обсяг та зміст прав, які переходять до нового кредитора, та чи існують ці права на момент переходу. У постанові Верховного Суду від 04 грудня 2018 року у справі №31/160 (29/170(6/77-5/100) викладено правову позицію, згідно з якою, оцінюючи обсяг переданих прав, суд враховує загальновизнаний принцип приватного права «nemo plus iuris ad alium transferre potest, quam ipse haberet», який означає, що ніхто не може передати більше прав, ніж має сам. Дійсність вимоги (суб`єктивного права) означає належність первісному кредитору того чи іншого суб`єктивного права та відсутності законодавчих або договірних заборон (обмежень) на його відступлення (постанова Верховного Суду від 14 червня 2023 року у справі №755/15965/17). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2022 року у справі №910/12525/20 зроблено висновок, що відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. За змістом зазначених норм, права кредитора у зобов`язанні переходять до іншої особи (набувача, нового кредитора), якщо договір відступлення права вимоги з такою особою укладений саме кредитором. Отже, якщо такий договір був укладений особою, яка не володіє правом вимоги з будь-яких причин (наприклад, якщо право вимоги було раніше відступлене третій особі або якщо права вимоги не існує взагалі, зокрема у зв`язку з припиненням зобов`язання виконанням), тобто якщо ця особа не є кредитором, то права кредитора в зобов`язанні не переходять до набувача. Разом з тим положення ч. 1 ст. 203 ЦК України прямо встановлюють, що застосовуються саме до змісту правочину (сукупності його умов), а не до його суб`єктного складу. В тому випадку, коли особа відступає право вимоги, яке їй не належить, у правовідносинах відсутній управнений на таке відступлення суб`єкт. За загальним правилом п. 1 ч. 1 ст. 512, ст. 514 ЦК України у цьому разі заміна кредитора у зобов`язанні не відбувається. В постанові від 18 жовтня 2023 року у справі № 905/306/17 Верховний Суд дійшов висновку, що для підтвердження факту відступлення права вимоги, фінансова компанія як заінтересована сторона повинна надати до суду докази переходу права вимоги від первісного до нового кредитора на кожному етапі такої передачі. Належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються, за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором (постанови Верховного Суду від 29.06.2021 року у справі №753/20537/18, від 21.07.2021 року у справі №334/6972/17, від 27.09.2021 року у справі №5026/886/2012 тощо). З матеріалів справи вбачається, що договір факторингу № 1, за яким згідно доводів позовної заяви відбулось відступлення права вимоги за кредитним договором №292855 від 01.09.2018, було укладено між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» 12.04.2018, тобто за п`ять місяців до укладення кредитного договору між ТОВ «Авентус Україна» та [PERSON] . Однак, на момент укладення договору факторингу №1 від 12.04.2018 боргові зобов`язання\~ [PERSON] \~за договором\~№292855 від 01.09.2018 взагалі ще не існували, а відтак і не могли відступатися права кредитора за цим договором. Оскільки на момент укладення договору факторингу №1 від 12.04.2018 ще не виникло зобов`язання між первісним кредитором та боржником\~ [PERSON] , тому у первісного кредитора не виникло право вимоги за зобов`язанням, яке він міг би передати ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» (ТОВ «ВІН ФІНАНС» на підставі договору факторингу від 12.04.2018. \~ \~ \~ \~Крім того, на час укладення договору факторингу № 1 від 12.04.2018 року сторонами не досягнуто згоди щодо предмета правочину, предмет не індивідуалізовано належним чином. Отже, право вимоги за кредитним договором, укладеним з відповідачем, у зазначений вище договір факторингу входити не могло. \~ \~ \~ \~Суд звертає увагу на те, що чинним законодавством не заборонено відступлення майбутніх вимог, однак наведене стосується майбутніх вимог лише за умови їх визначеності та існування на момент укладення договору факторингу. Таким чином, вимога на момент укладення договору факторингу мала би бути визначеною, тоді як жодної визначеної вимоги у ТОВ «Авентус Україна» до відповідача на момент укладення договору факторингу від 12.04.2018 не було, і сторони не могли передбачити, що\~01.09.2018\~цим товариством буде укладено кредитний договір з відповідачем, а відтак і не могли відступатися права кредитора за цим договором. Наявний в матеріалах справи реєстр прав вимоги, де боржником зазначено [PERSON] сам по собі не свідчить про набуття позивачем прав кредитора по відношенню до позичальника, а є додатком до договору та його невід`ємною частиною. \~ \~ \~ \~З огляду на викладене, позивачем ТОВ «Він Фінанс» не доведено факту переходу права вимоги до відповідача за договором №292855 від 01.09.2018, укладеним між ТОВ «Авентус Україна» та [PERSON] . \~ \~ \~ \~Відтак, із встановлених фактичних обставин справи, вимог чинного законодавства, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність та взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову слід відмовити повністю. \~ \~ \~ \~Відповідно ч. 1, 2\~ст.141 ЦПК України, судовий збір покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови у позові,\~на позивача. Оскільки судом відмовлено у задоволенні позову, судові витрати зі сплати судового збору та витрати на професійну правничу допомогу необхідно віднести на рахунок позивача.

Outcome: dismissed