Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-12 00:00:00

24.04.2025 року позивач звернувся до суду із позовом, в якому просив суд: - зобов`язати відповідачку не чинити перешкод позивачу у вихованні та спілкуванні із спільною дитиною сторін по справі - [PERSON] , [INFO] ; - визначити позивачу наступний спосіб участі у вихованні та спілкуванні з дитиною: - щотижня у вівторок та четвер з 10 до 14 години та щотижня з 18 години 00 хвилин п`ятниці до 18 години 00 хвилин суботи за умови задовільного стану здоров`я дитини, факт хвороби, дитини повинен бути підтверджений довідкою з медичного закладу, забирати та повертати дитину у визначений час батько повинен за місцем її постійного проживання за адресою: [ADDRESS] ; - у день народження батька, а саме [INFO] з 11 години 00 хвилин до 16 години 00 хвилин, наступного дня відвести для спільного святкування дня народження батька; - в літній та зимовий період від 7 до 21 днів для відпочинку, екскурсій та оздоровлення на території України, а за її межі за умови письмового дозволу матері; - кожен день народження дитини, а саме [INFO] , кожного року до досягнення дитиною повноліття з 12 години 00 хвилин до 16 години 00 хвилин, а також - в інший час за наявності домовленості сторін; - необмежене спілкування з дитиною засобами телефонного, поштового, електронного та іншого засобу зв`язку, що не передбачають особистого спілкування позивача з дитиною; - зобов`язати відповідачку за два дні до дня зустрічі з позивачем надавати точну інформацію щодо місця фактичного проживання та перебування дитини, а в разі настання змін про таке місце повідомляти позивача про це особисто на наступний день з дня настання таких обставин. Підставою позовних вимог зазначив реєстрацію позивача як батька дитини 29.05.2024 року в Первомайському відділі державної реєстрації актів цивільного стану у Лозівському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, не виконання відповідачкою висновку третьої особи від 02.04.2025 року №01-34/1221 щодо участі у спілкуванні та вихованні дитини та бажання розширити своє спілкування з дитиною поза межами вказаного висновку. Ухвалою судді від 01.05.2025 року вказана позовна заява була залишена без руху через недоплату позивачем судового збору за другу заявлену ним вимогу, наданий час для усунення недоліків (т.1, а.с.39). 25.04.2025 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» щодо зміни найменування місцевих загальних суддів» від 26.02.2025 року, відповідно до норм якого найменування Первомайського міськрайонного суду Харківської області було змінено на Златопільський міськрайонний суд Харківської області. При цьому відповідно до норм вказаного закону було доповнено підпунктом 3 пункт 3-1 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів», відповідно до якого зміна найменування місцевого загального суду не призводить до його реорганізації чи ліквідації або утворення нового суду. На виконання вказаної ухвали судді позивач 05.05.2025 року надав суду заяву, до якої долучив квитанцію про доплату судового збору у визначеному розмірі, чим вимоги ухвали судді від 01.05.2025 року були виконані (т.1, а.с.42-43). Ухвалою судді від 07.05.2025 року провадження у справі було відкрито у загальному позовному провадженні, призначено підготовче провадження, витребуваний у третьої особи висновок щодо можливості задоволення позовних вимог позивача, враховуючи наявність висновку третьої особи від 02.04.2025 року, наданий відповідачці час для подання відзиву, а третій особі письмових пояснень, визнано участь представника третьої особи у судових засіданнях в даній справі обов`язковим (т.1, а.с.45-46). 23.05.2025 року в межах визначеного строку відповідачка надала суду документ під назвою «відзив», в якому проти позову заперечувала, вважаючи, що заявлені позовні вимоги не відповідають найкращим інтересам дитини та є безпідставними (т.1, а.с.55-61). Перед судовим засідання 18.06.2025 року від третьої особи засобами електронного суду надійшла заява, що вказана особа не отримувала ані ухвалу про відкриття провадження у справі, ані копію позовною заявою, зокрема електронним судом (т.1, а.с.83). Також перед судовим засіданням 18.06.2025 року зі сторони відповідачки надійшло через канцелярію суду дві заяви: одна - про виклик та допит у судовому засіданні трьох свідків, два з яких є неповнолітніми (т.1, а.с.92-93) для підтвердження заявлених відповідачкою заперечень, а друга - про призначення у справі судової психологічної експертизи із відповідними 4 питаннями щодо відношення дитини до спілкування з батьком (матір`ю), проведення якої доручити Національному науковому центру «Інститут судових експертиз ім. засл. проф. М.С. Бокаріуса» (т.1, а.с.90-91). Ухвалою суду від 20.06.2025 року у порядку ч.4 ст.259 ЦПК України за результатами судового засідання у справі 18.06.2025 року було визнано документ під назвою «відзив» письмовими поясненнями у порядку ст.43 ЦПК України через порушення вимог для подання заяв по суті позову, надано третій особі додатковий час для подання висновку щодо розв`язання спору на підставі ухвали суду про відкриття провадження від 07.05.2025 року та письмових пояснень, залишено відкритим питання виклику свідків та призначення експертизи за заявою та клопотанням сторони відповідача, підготовче провадження у справі було відкладено (т.1, а.с.116-117). 26.06.2025 року від позивача надійшла заява про виклик та допит з боку сторони позивача свідка [PERSON] , яка у період 2024-2025 років брала участь у консультуванні позивача з приводу спілкування з дитиною як психолог відповідного комунального підприємства (т.1, а.с.131-132). Також 26.06.2025 року від позивача надійшли письмові пояснення, які за своєю правовою природою, є реакцію на письмові пояснення відповідача, надані 23.05.2025 року (т.1, а.с.133-136). 04.07.2025 року від відповідачки надійшли додаткові письмові пояснення як реакція на письмові пояснення позивача від 26.06.2025 року (т.1, а.с.161-168). 08.07.2025 року з боку третьої особи надійшов висновок щодо розв`язання спору з боку вказаної особи як виконання вимог ухвали суду про відкриття провадження (т.1, а.с.175-179). У вказаному висновку третя особа частково підтвердила свій власний висновок від 02.04.2025 року в частині щотижневого спілкування з дитиною, та визначила по 7 днів для окремого спілкування дитини з батьком під час літніх канікул та зимового періоду, окремо погодившись із заявленими позовними вимогами позивача в частині часу спілкування у день народження дитини та позивача. У судовому засіданні 09.07.2025 року судом ухвалами із занесенням до протоколу судового засідання було вирішено залучити до матеріалів справи диск із записом відвідування позивачем місця проживання дитини (т.1, а.с.160) для підтвердження обставин, які мають відношення до предмету спору в даній справі. Також у судовому засіданні 09.07.2025 року було відмовлено стороні позивача щодо долучення як доказу акту обстеження умов проживання позивача, складеного службою у справах дітей Олексіївської сільської ради Лозівського району Харківської області (т.1, а.с.181), оскільки копія вказаного доказу не була направлена стороні відповідача та на вказаному акті відсутня дата його складання, що є обов`язковим реквізитом для таких форм документу управлінської діяльності як акт безвідносно наявності інших заповнених граф вказаного виду документу. Ухвалою суду від 09.07.2025 року було відмовлено у призначенні у справі судової психологічної експертизи за клопотанням відповідачки, задоволено клопотання сторін про виклик та допит свідків під час розгляду справи по суті, закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті (т.1, а.с.185-187). 14.08.2025 року сторони у порядку ст.207 ЦПК України надали суду для затвердження мирову угоду, в якій погодили факт проживання дитини разом із відповідачкою та порядок спілкування позивача із дитиною (т.1, а.с.202-205). 01.09.2025 року позивач надав суду заяву, в якій просив суд затвердити погоджену сторонами мирову угоду та провести судове засідання 02.09.2025 року за його відсутності (т.1, а.с.206). Ухвалою суду від 02.09.2025 року відмовлено у затвердженні наданої суду мирової угоди від 14.08.2025 року, оскільки її норми не відповідали вимогам діючого законодавства, як в частині покладених обов`язків, так і в частині строків її застосування, фактично підмінуючи нотаріальний договір між батьками щодо участі у вихованні з дитиною того батька, який проживає окремо від дитини (т.1, а.с.208-210). У судовому засіданні 24.09.2025 року перед початком розгляду справи по суті сторони на власний розсуд відмовилися від допиту свідків, раніше заявлених ними у справі, у зв`язку з чим допит вказаних свідків був знятий ухвалою суду із занесенням до протоколу судового засідання. Крім цього, судом у вказаному судовому засіданні встановлено, що сторони дійшли фактичної згоди щодо участі позивача у спілкуванні з дитиною. Враховуючи те, що дитина почала з 01.09.2025 року відвідувати у період з 9 години до 12 години у робочі дні дитячий садочок (т.1, а.с.233, копія довідки долучена як така, що отримана після закриття підготовчого провадження за неможливості подання її сторонами раніше, ч.2 ст.222 ЦПК України), такими щотижневими днями спілкування батька з дитиною є вівторок та четвер з 17 до 20 години та з 17 години у п`ятницю до 17 години у суботу за відсутності відповідачки як матері (т.1, а.с.234). В той же час у судовому засіданні позивач підтримав заявлені позовні вимоги своєї позовної заяви, а відповідачка проти них заперечувала. Враховуючи викладене у судовому засіданні було оголошено перерву до 02.10.2025 року, коли позивач висловив свою позицію та частково надав відповіді на питання сторони відповідачки. Через зайнятість представниці відповідачки в іншій справі у розгляді справи по суті була оголошена перерва до 09.10.2025 року, коли були висловлені позиції усіх учасників справи та сторони відмовилися від дослідження наданих раніше ними дисків з поведінкою один одного для дослідження у судовому засідання (т.1, а.с.82, 160). Позивач у судовому засіданні 02 жовтня 2025 року заявлені ним позовні вимоги підтримав. Представниця позивача у судовому засіданні 09.10.2025 року, користуючись нормами ст.43 ЦПК України, просила суд змінити заявлені позовні вимоги за усним клопотанням щодо щотижневого спілкування з дитиною позивача, як фактично зараз відбувається, у зв`язку з чим позивач підтримав свою представницю у судовому засіданні 09.10.2025 року, фактично змінивши свою позицію від 02.10.2025 року. Відповідачка та представниця відповідачки у судовому засіданні 09.10.2025 року підтвердили фактичні обставини між сторонами щодо спілкування із сином, які склалися із кінця липня 2025 року, однак проти позову заперечували, оскільки вважали заявлені вимоги безпідставними, як в частині створення перешкод, так і в частині визначення графіку спілкування батька із дитиною, зокрема і щодо графіку, погодженого третьою особою у справі на виконання ухвали судді про відкриття провадження, зазначеного у висновку органу опіки та піклування від 07.07.2025 року №01-34/2390. Представниця третьої особи у порядку самопредставництва у судовому засіданні 09.10.2025 року просила позовні вимоги задовольнити частково відповідно до висновку третьої особи від 07.07.2025 року №01-34/2390. У зв`язку зі складністю справи в частині складання навіть скороченого рішення та закінчення робочого часу у суді, суд оголосив перерву для складання повного тексту рішення суду на вказану дату та час. Вислухавши сторони та їх представниць, представницю третьої особи, суд приходить до наступного. Первинно суд зазначає, що справа слухається виключно в межах первинно заявлених позовних вимог позивачем без їх уточнення у судовому засіданні при розгляді справи по суті з боку представниці позивача у порядку ст.43 ЦПК України, оскільки окрім того, що такі заяви повинні бути подані до суду виключно письмово, вони можуть бути заявлені до суду виключно під час підготовчого провадження. Зміна обставин у справі, яка склалася між сторонами, є підставою для подання нового позову із відповідними позовними вимогами, а не для їх зміни під час слухання справи по суті. Відповідно до п.2 ч.2 ст.49 ЦПК України, крім прав та обов`язків, визначених у статті 43 цього Кодексу позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження . На підставі ч.3 ст.49 ЦПК України до закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви. Таким чином, справа слухається виключно на підставі первинної позовної заяви та багаточисленних письмових пояснень з боку сторін щодо неї. По-друге, суд визначає, що позовні вимоги заявлені до повноліття дитини. В той же відповідно до ч.2 ст.29 ЦК України фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Таке ж правило закріплене у ч.2 ст.160 СК України. Крім цього, відповідно до ч.1 та ч.2 ст.171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї; дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. У розгляді даної справи малолітній [PERSON] участі за рішенням складу суду не приймає. В той же час рішення суду у період з 28.07.2034 року (тобто досягнення дитиною 14 років) взагалі не може бути ухвалене як таке, що порушує норми матеріального права. У період з 29.07.2030 року до 28.07.2034 року визначення порядку участі батька у спілкуванні з дитиною повинно відбутися виключно за участі дитини з опитуванням дитини щодо її побажань відносно такого спілкування. Тому рішення суду в даній справі буде мати кінцевий термін його дії 28.07.2030 року, що не є штучним подвоєнням справи, а є виключним виконанням вимог Сімейного кодексу України, враховуючи, що в даній категорії справи суд приймає рішення наперед. По-третє. Суд зазначає, що при ухваленні рішення він враховує той факт, що дитина у період 2025-2026 років виховується у дитячому садочку, а в період з 2026 до 2030 року буде навчатися у початковій школі (1-4 клас), що має значення, враховуючи заявлені позовні вимоги, оскільки участь дитини у навчальному процесі презюмується, а тому будь-які рішення, у тому числі судові, не повинні перешкоджати дитини навчатися. Щодо періоду навчання у дитячому садочку з 01.09.2025 року до 31.05.2026 року суд встановлює, що у дитячих садочках не має канікулярного періоду, на відміну від початкової школи, що також впливає на можливість задоволення позовних вимог. Вирішуючи справу по суті, суд зазначає, що позовні вимоги в частині усунення перешкод позивачу у спілкуванні з дитиною з боку відповідачки, як було зазначено представницею позивача у судовому засіданні 09.10.2025 року, які підтверджуються довідками від ВП №1 Лозівського РВП ГУНП у Харківській області про результати розгляду заяв позивача у журналі єдиного обліку вказаного підрозділу поліції від 03.04.2025 року, 05.04.2025 року та 08.04.2025 року (т.1, а.с.27-36), тобто перед зверненням до суду, враховуючи, що в цій частині сторони відмовилися від дослідження наданих доказів поведінки сторін під час розгляду справи по суті (т.1, а.с.82, 160) за відсутності інших доказів, не є належними доказами протиправної поведінки відповідачки, оскільки самі по собі довідки із журналу єдиного обліку вказують на їх опрацювання працівниками поліції із вказівкою про те, що кримінального правопорушення в діях відповідних осіб не має та відповідні правовідносини мають або цивільний, або господарський, або адміністративний характер без визнання будь-яких даних у відповідних довідках як того, що вказані дані є встановленими належним суб`єктом у визначеному порядку. Тобто за формальною ознакою реєстрація заяви у ЖЄО є результатом відсутності виявлення у відповідних фактах складу кримінального проступку або кримінального правопорушення і нічим більше. Третя особа в особі свого представника також факт протиправної поведінки відповідачки щодо утримання дитини від спілкування із батьком у період початку квітня 2025 року не підтвердила як уповноважений орган, а відповідно позивач під час розгляду справи не зміг довести факт відповідної поведінки відповідачки належними доказами, яких він відповідно до досліджених судом доказів не надав. А тому в цій частині у задоволенні заявлених позовних вимог слід відмовити. На підставі ст.141 ЦПК України судові витрати в частині вказаної позовної вимоги слід залишити за позивачем. Відповідно до ст.80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування; питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно з ч.5 та ч.6 ст.81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Щодо визначення способу участі батька у спілкуванні з дитиною щотижнево. В даній частині суд вважає, що у задоволенні позовних вимог в частині спілкування з дитиною щовівторка та четвера у період з 10 години до 14 години слід відмовити, оскільки на даний час вказаний період припадає (з урахуванням повернення додому, гігієнічних процедур, харчування та денного сну) на період відвідування дитячого садочка, який з 01.09.2025 року відбувається у період з 9 до 12 години усі робочі дні тижня. Тому визначати вказаний період на час відвідування дитиною дитячого садочка буде прямим порушенням права дитини на власний розвиток та навчання, а тому вимоги позивача в цій частині протирічать інтересам дитини. При цьому, той факт, що відповідна обставини виникла лише з 01.09.2025 року, а не на час подання позовної заяви для суду жодного впливу не має, оскільки суд при вирішенні відповідного спору між батьками керується інтересами саме дитини відповідно до обставин, які склалися на час ухвалення судового рішення безвідносно того, чи існували вказані обставини раніше. Крім цього, у період з 2026 до 2030 року вказаний період буде припадати на навчальний час, що за своєю правовою природою фактично буде перешкоджати його проведенню (оскільки початкова школа навчається виключно на першій зміні), що суд враховує при відмові позивачу у задоволенні позовних вимог в цій частині. Щодо відвідування місця проживання батька у період з 18-00 години п`ятниці до 18-00 години суботи, то в цій частині вимоги позивача грунтуються на законі та повинні бути задоволенні, оскільки батьки мають рівні права щодо участі у вихованні та спілкуванні з дитиною, а у вказаний період під час розгляду справи не встановлено зайнятості дитини у будь-яких заходах чи навчальному процесі. Той факт, що фактично сторони погодили вказаний період з 17 години п`ятниці до 17 години суботи щотижня не впливає на рішення суду, оскільки справа розглядається на підставі заявлених позивачем позовних вимог. Окремо в цій частині суд встановлює застереження, розуміючи, що дитина може відпочивати у літній або іншій канікулярний період з родиною відповідачки, де є троє неповнолітніх дітей, а тому вказаний період суд встановлює з обмеженням в частині того, що в разі відпочинку дитини у вказаний період з відповідачкою, про що батько повинен бути повідомлений відповідачкою не менше, ніж за п`ять днів до вказаної події, вказаний період за погодженням сторін переноситься на інший, у тому числі, робочий день в межах місяця від часу перенесення такого спілкування. Щодо спілкування дитини з батьком у день народження батька та самої дитини у період з 11 години до 16 години та з 12 години до 16 години відповідно, то тут суд, підтримуючи вищевикладену думку щодо навчального процесу дитини, визначає, що відповідний час може бути застосований виключно, якщо він не перешкоджає навчальному процесу дитини, оскільки в іншому випадку, таке спілкування буде перешкоджати навчанню дитини, а тому вказані вимоги можуть бути задоволені виключно в частині, яка знаходиться поза межами навчання дитини у період з 2026 року до 2030 року включно. Окремо суд зазначає, що вимога позивача в частині «наступного дня відвести для спільного святкування дня народження батька» не може бути задоволена взагалі, оскільки вона чітко на визначена у часовому проміжку, а тому задоволенню не підлягає, як така, що не містить чітких даних для її розгляду та задоволення. Щодо відпочинку з дитиною від 7 до 21 днів у літній та зимовий період. Як було зазначено вище вказана вимога, враховуючи відвідування дитиною дитячого садочка може бути застосована виключно у період з 01.06.2026 року до 28.07.2030 року (враховуючи строк дії рішення). При вирішенні справи в цій частині суд зазначає, що зимові канікули у школярів тривають два тижні, за загальним правилом з 30 грудня попереднього року до 12 січня року наступного. Позивач не визначив у позовних вимогах, чи бажає він аби дитина зустрічала з ним Новий рік або Різдво, а тому суд виходить з того, що позивач бажав загалом отримати право для відпочинку з дитиною саме у період канікул вже після Нового року. В цій частині вимоги позивача є обгрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, оскільки він має рівні права із відповідачкою для виховання та спілкування з дитиною. Визначаючи період для такого відпочинку із батьком, суд вважає, що визначення відповідного строку повинно бути пов`язано виключно, якщо це передбачає залишення домівки дитиною разом із позивачем, в іншому випадку це компенсується щотижневим спілкуванням відповідача з дитиною у період з п`ятниці до суботи. Тому у період зимових канікул позивачу слід визначити п`ятиденний строк для такого відпочинку, якщо він стосується відпочинку поза межами місця проживання дитини. При цьому під час такого відпочинку не застосується період щотижневого спілкування з дитиною, тобто при залишенні місця проживання з дитиною на зимовий відпочинок у вказаний тиждень або у два, якщо 5-денний період припадає на два тижні, спілкування позивача з дитиною з п`ятниці до суботи не відбувається. В разі, якщо позивач з дитиною не залишають місце проживання дитини, такий вид відпочинку позивачу не надається, оскільки компенсується щотижневими побаченнями з дитиною. Відносно літнього відпочинку з дитиною, то в цій частині позивачу слід надати у канікулярний період з 01 червня до 31 серпня кожного року право відпочивати з дитиною поза межами місця проживання на протязі 14 днів, що дозволить провести з дитиною значний час та її оздоровити на власний розсуд без присутності матері. Враховуючи значний проміжок часу у період літніх канікул, суд визначає, що позивачу слід визначити місяці для такого відпочинку за чергою: у 2026 році - червень, у 2027 році - липень, у 2028 році - серпень, у 2029 році - червень, у 2030 році - липень (до 28.07.2030 року). Окремо слід визначити, що у місяць відпочинку з дитиною у літній канікулярний період щотижневі зустрічі з дитиною не застосовуються, тобто, наприклад, у червні 2026 року при відпочинку з дитиною на протязі 14 днів не відбувається щотижневе спілкування з дитиною у період з п`ятниці до суботи взагалі Щодо вимоги про необмежене спілкування з дитиною засобами телефонного, поштового, електронного та іншого засобу зв`язку, то таке право позивачу слід надати, однак з урахуванням обмежень щодо часу (з 8 години до 21 години), зайнятості дитини у навчальному процесі, зокрема, у позашкільному, харчуванні, прийманні гігієничних процедур, відвідування перукаря, медичних установ тощо). Крім цього, таке право слід надати позивачу виключно щодо телефонного та електронного зв`язку через майже 100% спілкування вказаними засобами зв`язку на сьогодні у світі та покласти на позивача обов`язок забезпечити дитину пристроєм для такого зв`язку, а також здійснювати його ремонт та програмне налаштування за власний кошт за необхідності. Будь-яке не умисне пошкодження пристрою зв`язку не є фактом не виконання вимог рішення в цій частині. Вимога щодо покладання обов`язків на відповідачку щодо надання інформації про точне місце проживання, перебування дитини за два дні до зустрічі, не підлягає задоволенню, оскільки за рішенням суду презумується факт того, що усі дії з дитиною позивач повинен починати за місцем її проживання та закінчувати там же, самостійно за власний кошт забираючи дитину та повертаючи її відповідачці. Окремо суд визначає, що усі визначені обов`язки позивача щодо участі у спілкуванні та вихованні дитини скасовуються, якщо дитина захворіла та це підтверджено відповідним медичним висновком (відкритий лікарняний лист на відповідачку тощо) без перенесення дат спілкування на наступні періоди. Підсумовуючи, суд зазначає, що позиція позивача щодо застосування концепції рівності батьків щодо участі у вихованні та спілкуванні з дитиною не може застосовуватися, якщо вона порушує вимоги концепції захисту найкращих інтересів дитини, що має місце в даній справі, а тому позовні вимоги задовольняються судом саме таким чином. Позицію сторін щодо необхідності на розсуд суду визначитися у спілкуванні з дитиною позивача в разі початку активних бойових дій на території Лозівського району Харківської області і, зокрема, Златопільської міської територіальної громади, суд не приймає, оскільки в такому разі первинним є безпековий принцип, за яким малолітні діти взагалі підпадають під примусову евакуацію безвідносно позиції їх батьків, а тому для цього випадку суд відповідні дії для сторін не визначає, оскільки не можливо спрогнозувати як і куди буде відбуватися відповідна евакуація як дитини, так і її навчального закладу, так і сторін у справі. Висновок третьої особи від 07.07.2025 року суд не враховує, оскільки він є не мотивованим в частині відповідних часу та підстав спілкування, а в мотивувальній частині рішення наведена деталізована позиція суду щодо кожної позовної вимоги із викладенням підстав її задоволення чи відхилення. На підставі частин 1-2 статті 155 СК України встановлено, що здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності; батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до частин 1-3 статті 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті; той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею; той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Частинами 2, 4 та 5 статті 159 СК України передбачено, що суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування; в окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи; під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами; у разі ухилення від виконання рішення суду особою, з якою проживає дитина, суд за заявою того з батьків, хто проживає окремо, може передати дитину для проживання з ним; особа, яка ухиляється від виконання рішення суду, зобов`язана відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, завдану тому з батьків, хто проживає окремо від дитини. Вирішуючи питання судових витрат у справі у цій частині позовних вимог, суд вважає, що оскільки вимога є немайновою та неможливо визначити процентне співвідношення задоволеної частини вимог, то з відповідачки слід стягнути половину судових витрат у вигляді судового збору за вказаною вимогою, що становить 605,60 грн. із 1211,20 грн., сплачених позивачем. На підставі викладеного та

Outcome: partial