Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-08 00:00:00

Зміст позовних вимог. У позові [PERSON] просить: - встановити факти прийняття ним спадщини після батька [PERSON] , померлого [INFO] , та після матері [PERSON] , померлої [INFO] ; - визнати частково недійсними свідоцтва про право на спадщину після батьків [PERSON] та [PERSON] на ім`я відповідача [PERSON] ; - скасувати рішення про державну реєстрацію права власності за вказаними свідоцтвами; - визначити вірні частки у спадковому майні після батьків [PERSON] та [PERSON] , а саме по 47/200 частин за позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] ; - визнати за позивачем [PERSON] право власності на 47/400 частин вказаного домоволодіння після [PERSON] та 47/400 частин після [PERSON] . Основні процесуальні рішення та дії. 24.10.2019 до суду подано позов. Для розгляду справи визначено суддю Кудрявцеву Т.О., яка ухвалою судді від 29.10.2019 позов залишила без руху. 17.11.2019 позивач усунув недоліки позову. 06.04.2020 відкрито загальне позовне провадження. 14.01.2021 відповідачем [PERSON] подано відзив. 14.06.2021 судом витребувано спадкові справи після [PERSON] та [PERSON] . Такі справи надійшли до суду 28.07.2021. Ухвалою суду від 31.08.2021 закрито підготовче провадження у справі. В судовому засідання 25.04.2023 допитувалися свідки [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] 28.09.2023 надійшла заява від представника позивача у якій змінювався розмір часток у спадковому майні, право власності на які просить визнати позивач. У зв`язку із звільненням головуючої судді, 24.07.2025 для розгляду справи визначено головуючого суддю [PERSON] , який ухвалою від 29.07.2025 прийняв справу до свого провадження, розгляд справи вирішено проводити зі стадії судового розгляду. Протокольною ухвалою від 22.09.2025 прийнято до розгляду заяву позивача від 28.09.2023. 29.09.2025 надійшов відзив із урахуванням заяви позивача від 28.09.2023. Узагальнені доводи позивача. Позивач [PERSON] з народження постійно проживає у домоволодінні [ADDRESS] . Після смерті бабусі [PERSON] він став власником 53/100 частин вказаного домоволодіння. Інші 47/100 частин домоволодіння належали його батькам [PERSON] та [PERSON] . На момент смерті його батька, [INFO] та матері, 03.04.2005 вони проживали у вказаному будинку, позивач не відмовлявся від своїх спадкових прав, а відповідно позивач прийняв спадщину після них. Проте позивач дізнався, що його сестра - відповідач [PERSON] оформила усе спадкове майно після батьків на себе. Позовом позивач захищає своє має право на половину спадкового майна після батьків. В судовому засіданні позивач та його представник просили позов задовільнити, навели мотиви, аналогічні доводам позовної заяви. Позивач визнав факт поділу будинку на дві частини з окремими входами, в одній із яких він проживав після набуття права власності на частину домоволодіння, а в іншій проживали його батьки та відповідач. Також позивач визнав наявність двох окремих рахунків для оплати комунальних послуг. Узагальнені доводи відповідача. Відповідач заперечує проти задоволення позову з тих підстав, що домоволодіння [ADDRESS] фактично поділено на дві квартири, в одній з яких проживала відповідач з батьками. Позивач із сім`єю проживав в іншій квартирі, тому твердження про прийняття ним спадщини не відповідають дійсності. В судовому засіданні відповідач та її представник навели пояснення, аналогічні фабулі відзиву, просили відмовити у задоволенні позову. Узагальнені доводи третьої особи. Сьома дніпровська державна нотаріальна контора Дніпропетровської області заяв по суті справи не подавала, явку представника в судове засідання не забезпечила. Обставини, встановлені судом. Сімейні зв`язки. Згідно свідоцтва про народження батьками позивача [PERSON] є [PERSON] та [PERSON] . Згідно свідоцтва про народження [PERSON] та [PERSON] є також батьками відповідача [PERSON] , яка змінила прізвище на « [PERSON] » у зв`язку із одруженням 10.12.1994. Із свідоцтва про розірвання шлюбу вбачається факт розірвання шлюбу між [PERSON] та [PERSON] у 1987 році. Спірне майно. Згідно договору дарування від 20.01.1976 [PERSON] подарувала батькам сторін [PERSON] та [PERSON] право власності на 47/100 частин домоволодіння [ADDRESS] . У договорі визначено, що в користування обдарованих переходять приміщення будинку під літ. 3-1, 3-2, 3-3, 3-4 та 3-5, веранда а-6, споруди В №1 залишаються в загальному користуванні. Право власності на інші 53/100 частин домоволодіння в порядку спадкування після [PERSON] набув позивач [PERSON] (свідоцтво про право на спадщину за законом від 07.08.1996). Із технічних паспортів на спірне домоволодіння від 21.05.1987 та від 07.03.2016, а також із поверхового плану будинку від 30.12.1973, вбачається, що будинок фактично поділено на дві частини із різними входами, приміщення однієї позначені цифрою 2 (2-1, 2-2 і так далі), інші цифрою 3. Згідно відповіді Департаменту житлового господарства від 16.04.2021 №1716 вбачається, що з 21.12.2016 звернень щодо присвоєння поштових адрес квартирам [ADDRESS] та [ADDRESS] не надходило. Відповідачем долучено квитанції на оплату комунальних послуг щодо спірного будинку із яких вбачається наявність двох особових рахунків на одні послуги. Щодо місця проживання спадкодавця та спадкоємців. Із паспорта громадянина України позивача вбачається що місце його проживання зареєстровано у спірному будинку з 12.08.1982. Викладене підтверджується також будинковою книгою. В свою чергу, у паспорті громадянина України відповідача, реєстрації її місця проживання у спірному домоволодінні зазначена із вказівкою на квартиру [ADDRESS] . Аналогічне місце реєстрації казано і в довідці про реєстрацію місця проживання чоловіка відповідача [PERSON] . У довідках Відділу обліку проживання фізичних осіб управління у сфері державної реєстрації департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур ДМР без дати №10/5-1498 та 10/05-1481 вказано про реєстрацію місця проживання позивача у спірному домоволодінні. У довідці цього ж органу від 24.12.2020 №10/5-2240, а також довідках Квартального комітету №7 Бабушкінської у м. Дніпрі ради без дати №141, від 28.01.2016 №8 від квітня 2016 №44 не вказано про реєстрацію місця проживання відповідача у спірному домоволодінні. Факт реєстрації місця проживання і фактичного проживання сторін та спадкодавців у спінорному будинку на час смерті останніх визнається сторонами. Спадкові відносини. Свідоцтвами про смерть підтверджується факт смерті батьків сторін спору [PERSON] [INFO] , а [PERSON] [INFO] . Із спадкових справ після вказаних осіб вбачається факт отримання відповідачем свідоцтв про право на спадщину за законом по 47/200 частин спірного домоволодіння після кожного. Такі свідоцта видано на підставі заяв відповідача від 21.01.2016 та довідок Квартального комітету №7 Бабушкінської у м. Дніпрі ради від 28.01.2016 №8 та від квітня 2016 року №44. Право власності за вказаними свідоцтвами зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину після [PERSON] та [PERSON] з підстав суперечностей у довідках про зареєстрованих осіб у домоволодінні [ADDRESS] . Допитані у суді свідки, зокрема [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] підтвердили факт поділу вказаного будинку на дві частини та проживання позивача і його батьків в різних його частинах. Інші свідки цієї обставини не спростували. За подання позову позивачем сплачено судовий збір в сумі 12 522,10 грн. Ключовим питання, яке постало перед судом у цій справі є питання чи прийняв позивач [PERSON] спадщину після своїх батьків: [PERSON] та [PERSON] . Законодавство та висновки Верховного Суду, що застосовані судом. За приписами п.5 прикінцевих та перехідних положень, правила книги шостої Цивільного кодексу України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом. У відповідності до ст.529 ЦК Української РСР, при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. За приписами ст.549 ЦК Української РСР, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Під фактичним вступом у володіння або управління спадковим майном, що підтверджує факт прийняття спадщини, маються на увазі різні дії спадкоємця по управлінню, розпорядженню і користуванню цим майном, підтриманню його в належному стані або сплату податків та інших платежів тощо (висновки постанови Верховного Суду від 02.07.2025 у справі №302/681/22). За приписами ст.1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. За приписами ч.1 ст.1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Верховний Суд неодноразово зазначав, що для вирішення питання щодо наявності підстав для застосування до спірних правовідносин положень частини третьої статті 1268 ЦК України необхідним є встановлення місця проживання спадкодавця і спадкоємця. Верховний Суд у постанові від 21.10.2020 у справі №569/15147/17 за подібних правовідносин зазначив: «Частина третя статті 1268 ЦК України вимагає наявність фактичного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не лише реєстрацію місця проживання за адресою спадкодавця, що можуть бути відмінними один від одного.». У відповідності до приписів статей 12, 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У відповідності до ч.1 ст.82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін та інші проти України» рішення ЄСПЛ від 10.02.2010), постанови КЦС ВС від 07.10.2020 у справі №465/3586/17, від 08.10.2020 у справі №712/22134/12, від 05.10.2020 у справі №347/637/18, від 27.10.2020 у справі №243/11349/18. Висновки. Оскільки [PERSON] помер у 1996 році і в сторін не виникає заперечень з приводу прийняття його спадщини у встановлений строк відповідачем [PERSON] , до його спадщини застосовуються правила ЦК Української РСР. [PERSON] померла у 2005 році, відповідно до її спадщини застосуються правила книги шостої Цивільного кодексу України. З огляду на наведене позивачу необхідно було довести наступні факти: 1) вчинення ним дій по управлінню, розпорядженню і користуванню спадковим майном батька [PERSON] , підтриманню його в належному стані або сплату платежів щодо такого майна протягом шести місяців після 04.12.1996 (ст.549 ЦК Української РСР); 2) фактичного свого проживання разом із спадкодавцем - матір`ю [PERSON] станом на 03.04.2005 (ст.1268 ЦК України). Мотивуючи позовні вимоги позивач фактично обмежується покликанням на факт спільного проживання разом із батьками в будинку [ADDRESS] зі свого народження до дня їх смерті. Сторонами фактично визнається факт проживання спадкоємців та позивача в будинку [ADDRESS] , тому аналіз доказів щодо місця реєстрації позивача суд не здійснює. Разом із тим судом встановлено, що єдиним власником домоволодіння [PERSON] у договорі дарування від 20.01.1976 визначено порядку користування вказаним будинком. На момент смерті обох спадкодавців спірне домоволодіння було розділено на дві частини, які мали різні входи та різні рахунки на оплату комунальних послуг. Позивач, який був власником 57/100 частин домоволодіння, в судовому засіданні визнав що разом із сім`єю проживав в одній частині будинку, а його батьки (спадкодавці) із відповідачем в іншій частині. Викладене додаткового підтверджується поверховими планами будинку та наданими відповідачем квитанціями на оплату комунальних послуг, а також узгоджується із показаннями свідків. Відтак встановлено, що на момент смерті [PERSON] (2005) остання та позивач проживали в різних, розділених між собою частинах будинку, які окремо забезпечувалися комунальними послугами. З огляду на наведене суд приходить до висновку про окреме проживання позивача та спадкодавця [PERSON] на день її смерті. Щодо спадщини після [PERSON] у 1996 році то суд виходить із того, що позивач як до 1996 року так і після проживав та користувався частиною спірного домоволодіння. При цьому позивач не мотивує свої вимоги тою обставиною, що після смерті батька [PERSON] він збільшив обсяг майна, яким він став управляти, розпоряджатися і користуватися, підтримувати в належному стані або почав нести витрати тощо такого майна. З огляду на наведене суд приходить до переконання про не доведення позивачем факту фактично вступу в управління та/або володіння спадковим майном [PERSON] . Відповідні висновки узгоджуються із наведеними вище висновками Верховного Суду. При цьому той факт, що юридично такий будинок є одним об`єктом нерухомості та також факт реєстрації місця проживання у ньому позивача та спадкодавців не вказує ані про їх фактичне спільне проживання, ані про волевиявлення позивача на прийняття спадщини шляхом фактичного вступу у володіння та користування спадковим майном. Факт надання позивачем допомоги батькам, їх спільне проведення часу (про що запитував свідків представник позивача) не має значення для вирішення справи. Відтак вказані доводи позивача судом відхиляються. З огляду на недоведеність позивачем фактів прийняття спадщини після своїх батьків, суд приходить до переконання про відсутність порушеного, оспорюваного чи невизнаного права позивача, що є підставою для відмови у задоволенні позову. Розподіл судових витрат. Оскільки суд відмовляє у задоволенні позову, сплачений позивачем судовий збір не підлягає відшкодуванню. Відповідачем судових витрат до відшкодування не з`являлося. Відтак відсутні підстави для розподілу судових витрат. На підставі наведеного суд,

Outcome: dismissed