Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-13 00:00:00

[PERSON] , діючи через представника адвоката Беллу Володимира Михайловича, звернулася до Міжгірського районного суду Закарпатської області з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей. В обґрунтування позову посилалась на те, що 21 липня 2014 року між сторонами було зареєстровано шлюб. Після одруження позивачка обрала прізвище [PERSON] . В шлюбі у сторін народилось двоє дітей: син [PERSON] , [INFO] та донька [PERSON] , [INFO] . З 2021 року відповідач почав їздити на заробітки за кордон до Чеської Республіки. Востаннє виїхав на заробітки за кордон в грудні 2024 року й відсторонився від сім`ї, припинив сімейні відносини. Сторони тривалий час не спілкуються, не підтримують шлюбних стосунків, між ними відсутнє порозуміння й відносини, які притаманні сім`ї. Шлюб між сторонами носить формальний характер, а тому його збереження суперечить їх спільним інтересам. У зв`язку з цим позивачка просила розірвати шлюб. Після розірвання шлюбу позивачка бажає повернути дошлюбне прізвище [PERSON] . Спільні малолітні діти [PERSON] та [PERSON] проживають разом з позивачкою. Відповідач участі в їх утриманні не бере, при цьому працює за кордоном і має фінансові можливості сплачувати на утримання малолітніх дітей аліменти в розмірі по 10\~000 грн на кожного щомісячно. Ухвалою судді від 06 серпня 2025 року було відкрито провадження в справі, постановлено проводити її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Відповідач [PERSON] , діючи через представницю адвокату Гренджа В.Ю., подав до суду заяву про визнання позовних вимог в частині розірвання шлюбу та відзив на позов, яким визнав позовні вимоги в частині стягнення аліментів частково в розмірі 3\~000 грн щомісячно на кожну дитину. Відзив обґрунтував тим, що працює в Чеській Республіці офіційно та отримує незначні доходи. Водночас відповідач має на утриманні непрацездатних батьків, а відтак не має можливості сплачувати аліменти на утримання дітей у зазначеному позивачкою розмірі. Позивачка [PERSON] , через представника адвоката Беллу В.М., подала відповідь на відзив. Висловила заперечення про викладених у відзиві доводів. Стверджує, що відповідно до відомостей, отриманих із відкритих джерел заробітна плата будівельника в Чеській Республіці є значно вищою, ніж твердить відповідач. Заявляє про наявність у батьків відповідача, які не є недієздатними, ще трьох дітей, які також зобов`язані їх утримувати. Стверджує, що відповідач не утримує своїх батьків. В судовому засіданні представник позивачки адвокат Белла В.М. підтримав заявлений позов із викладених у ньому підстав. Просив задовольнити позовні вимоги повністю. Представниця відповідача адвоката Гренджа В.Ю. в судовому засіданні підтвердила визнання позову в частині розірвання шлюбу. В частині стягнення аліментів позов визнала частково, не заперечила проти стягнення аліментів у розмірі 3\~000 грн на кожну дитину щомісячно. Суд, дослідивши подані учасниками докази, перевіривши їх на відповідність критеріям належності, допустимості й достовірності та достатності у взаємозв`язку для вирішення спору, встановив такі фактичні обставини справи. [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, який 21 липня 2014 року був зареєстрований виконкомом Колочавської сільської ради Міжгірського району Закарпатської області, про що у книзі реєстрації шлюбів складено відповідний актовий запис № 26 та видано свідоцтво про одруження серії [NUMBER] від 21.07.2014 (а.с. 7), оригінал якого долучено до матеріалів справи. З свідоцтва про шлюб вбачається, що після реєстрації шлюбу дошлюбне прізвище дружини « [PERSON] » змінено на прізвище « [PERSON] ». В шлюбі у сторін народилось двоє дітей: син [PERSON] , [INFO] та донька [PERSON] , [INFO] , що відповідно підтверджується свідоцтвами про народження серії [NUMBER] від 08.06.2015 (а.с. 14) та серії [NUMBER] (а.с. 15). Подружні стосунки між сторонами припинені з причини розбіжності характерів та поглядів на життя, через відсутність взаєморозуміння, що в цілому призвело до втрати почуття любові та довіри один до одного та припинення шлюбних відносин, у зв`язку з чим позивачка звернулась до суду з цим позовом про розірвання шлюбу. Відповідач визнав позов у цій частині. Частинами 3 і 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою, чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Положеннями ч.2 ст. 104, ч.3 ст. 105, ч.1 ст.110 Сімейного кодексу України (далі СК України) передбачено право подружжя на розірвання шлюбу за позовом одного із них на підставі рішення суду. Згідно ст.111 СК України суд вживає заходи до збереження шлюбу, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Сторони уважають за неможливе продовжувати шлюбні відносини, тому суд не може зобов`язати їх до примирення. Відповідно до статті 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їх неповнолітньої дитини, що мають істотне значення. Суд уважає, що позовні вимоги [PERSON] обґрунтовані та підлягають задоволенню у повному обсязі. Підстав до збереження шлюбу, враховуючи висловлені позиції обома сторонами, судом не встановлено. Оскільки позивачка наполягає на розірванні шлюбу, а відповідач визнає позов у цій частині то відмова в розірванні шлюбу може мати ознаки примушення сторін до шлюбу та шлюбних відносин, що є неприпустимим. Повно та всебічно дослідивши матеріали справи, вивчивши обґрунтування заявлених [PERSON] позовних вимог, беручи до уваги визнання позову відповідачем [PERSON] , суд висновує, що шлюб між сторонами не може бути збережений. Суд доходить висновку, що заявлені [PERSON] позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню, оскільки подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б їх інтересам. Відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Оскільки позивачка бажає відновити дошлюбне прізвище « [PERSON] » суд уважає, що в цій частині позов належить задовольнити. Малолітні діти: син [PERSON] , [INFO] та донька [PERSON] , [INFO] проживають разом з позивачкою, що підтверджується довідкою виконкому Колочавської сільської ради Хустського району Закарпатської області від 25.07.2025 № 2341 (а.с. 13) й визнано сторонами. З довідок Колочавської гімназії Колочавської сільської ради Хустського району Закарпатської області від 24.07.2025 слідує, що позивачка працює вчителем початкових класів у зазначеній гімназії (а.с. 16), а малолітні діти сторін є учнями цієї гімназії (а.с. 18 і 19). До позовної заяви [PERSON] було додано документ про ультразвукове обстеження серця КПН ЛПУ Міжгірська районна поліклініка (а.с. 20), а також медичні документи й акти виконаних робіт [PERSON] , щодо [PERSON] (а.с. 21-24). Посилаючись на зазначені докази позивачка в першій заяві по суті справи стверджувала, що син сторін [PERSON] хворіє та потрібні кошти на його лікування. Стверджувала, що в 2025 році [PERSON] витратила на лікування сина біля 100\~000 грн. Положеннями ст. 77 і 78 ЦПК України встановлено критерії належності й допустимості доказів, дотримання яких є необхідним для можливості врахування наявних у джерелах доказів відомостей при вирішенні спору. Суд зауважує, що предметом цього позову є, зокрема, стягнення аліментів на утримання малолітніх дітей. Позивачка не заявляла вимог про стягнення додаткових витрат на дитину в порядку ст. 185 СК України. Надаючи оцінку зазначеним доказам, перевіривши їх на відповідність критеріям належності й допустимості суд констатує таке. З документа про ультразвукове обстеження серця КПН ЛПУ Міжгірська районна поліклініка (а.с. 20) слідує, що [PERSON] пройшов зазначене обстеження. Проте зазначений документ не містить відомостей, які входять до предмету доказування, зокрема визначених ч. 1 ст. 182 СК України. Відтак суд висновує про неналежність зазначеного доказу й не бере його до уваги при встановленні фактичних обставин справи. З тих же міркувань визнаються неналежними й не враховуються судом при вирішенні справи медичні документи й акти виконаних робіт [PERSON] , щодо [PERSON] (а.с. 21-24). Крім того щодо останніх суд зауважує про наявність суттєвих недоліків, внаслідок яких такі не можуть бути визнані допустимими доказами, зокрема відсутність підписів виконавців та відомостей щодо одиниць виміру (виду валюти) вартості робіт. Суд критично оцінює додану відповідачем довідку від 29.08.2025, видану ТОВ Strechy Janku чеською мовою з належним чином засвідченим перекладом на українську мову, про його квартальний заробіток. Надаючи таку оцінку суд виходить з того, що довідка не містить відомостей про те чи є зазначене місце роботи основним для відповідача, період фактичної роботи (дні, години) або виконаний обсяг робіт, за які було нараховано зазначений заробіток, а також відсутність у ньому інформації щодо валюти, в якій було проведено нарахування заробітку. Суд критично оцінює надані позивачкою письмові докази на підтвердження вартості найму житла як такі, що подані іноземною мовою, без засвідченого перекладу, а також не містять відомостей, які входять до предмету доказування в справі. Суд не бере до уваги роздруківку з пошуковика Гугл з наявними відомостями огляду від ШІ та новинного вебсайту про розмір мінімальної заробітної плати в Чеській Республіці. З доданих позивачкою роздруківок оголошень про наявність вакансій в Чеській Республіці слідує наявність пропозицій працевлаштування будівельників на роботу із розміром заробітної плати 110\~400-128\~900 грн ( 57\~000-61\~800 чеських крон) на місяць. Суд зауважує, зазначені докази не містять відомості щодо отримуваного відповідачем заробітку, проте дають додаткові підстави для критичної оцінки доводів [PERSON] щодо отримуваних ним доходів. Свідоцтвом про народження серії [NUMBER] підтверджується, що відповідач має батьків [PERSON] та [PERSON] . Згідно з відомостями довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12ААГ № 892752 батько позивача [PERSON] є особою з інвалідністю другої групи. Відповідно до пенсійного посвідчення № [NUMBER] [PERSON] є пенсіонером, отримує пенсію по інвалідності, розмір якої станом на час розгляду цього спору, згідно з відомостями довідки про доходи №\~9440\~4446\~8442\~2413, становить 3\~038,00 грн щомісячно. Згідно з відомостями довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12ААГ № 710121 мати позивача [PERSON] є особою з інвалідністю другої групи. Відповідно до пенсійного посвідчення № [NUMBER] [PERSON] є пенсіонером, отримує пенсію по інвалідності, розмір якої станом на час розгляду цього спору, згідно з відомостями довідки про доходи №\~4133\~9410\~0171\~1124, становить 3\~038,00 грн щомісячно. Під час судового розгляду було встановлено, що сторони по справі постійно проживали разом, при цьому відповідач систематично виїжджав на заробітки за кордон. Після його крайнього виїзду в кінці 2024 року відповідачка зібрала його речі, які забрали батьки відповідача й з того часу спільне проживання між сторонами припинено. Відтак суд критично оцінює довідку виконавчого комітету Синевирської сільської ради Хустського району Закарпатської області від 16.09.2025 № 968 та акт обстеження від 16 вересня 2025 року про фактичне проживання відповідача з батьками. Суд бере до уваги наявність у [PERSON] та [PERSON] , окрім відповідача [PERSON] , інших дітей двох доньок та одного сина. Зазначені обставини, за відсутності інших належних допустимих й достовірних доказів, ставлять під обґрунтований сумнів, факт участі відповідача в утриманні батьків. При цьому суд також враховує наявність у них доходів у виді пенсії, що підтверджено, наданими відповідачем доказами. Відтак суд, не залишаючи поза увагою обов`язку повнолітніх дітей брати участь в утриманні батьків, між тим, за наявними в матеріалах справи доказами, не встановив, відповідно до ст. 202 СК України, реального існування у батьків [PERSON] потреби в матеріальному утримання й обсягів такого утримання, які б впливали на зменшення обов`язку останнього утримувати своїх малолітніх дітей. Суд бере до уваги й уважає встановленими на підставі досліджених доказів і внаслідок визнання сторонами обставини, щодо проживання малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] з позивачкою, а також відсутність фінансового матеріального забезпечення дітей з боку батька [PERSON] . З`ясовуючи можливість відповідача [PERSON] брати участь в утриманні спільних малолітніх дітей сторін суд бере до уваги визнання ним факту офіційного працевлаштування в Чеській Республіці, а також те, що він є працездатного віку, здоровий та не має фізичних вад, які б перешкоджали йому заробляти своєю працею. Інших обставин, які б свідчили про наявність факторів, що можуть негативно впливати на можливість відповідача працювати й отримувати заробіток нарівні з іншими працівниками суд на підставі наданих сторонами доказів не встановив. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України (далі СК України) батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частинами 1-3 ст. 181 СК України встановлено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у СК України. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Відповідно до частин сьомої-дев`ятої статті 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Згідно з частиною першою статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права. Відповідно до пунктів 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами,першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. У рішенні від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України» (заява №10383/09) ЄСПЛ зауважив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним. Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Суд зауважує, що принцип забезпечення найкращих інтересів для дитини виражається через такі засади, як рівність, пріоритетність сімейних форм виховання, забезпечення всебічного та гармонійного розвитку дитини тощо. Водночас у кожній конкретній справі реалізація принципу «найкращих інтересів дитини» потребує диференційованого підходу, який, з урахуванням конкретних життєвих обставин, суд застосовує під час вирішення питань, що стосуються прав та інтересів дитини. Суд зазначає, що у цьому спорі між батьками, як і в інших спорах, що стосуються прав та інтересів дітей, визначальне значення мають найкращі інтереси дитини, а саме вчинення батьками як особами, які несуть відповідальність за дитину, дій або прийняття ними рішень в інтересах дитини, тобто створення найкращих умов, необхідних для її утримання, забезпечення потреб у благах, що сприятимуть гармонічному, здоровому і нормальному розвитку такої дитини як особистості у фізичний, розумовій, моральній, духовній і соціальній сферах. У спорі між батьками, який випливає з сімейних відносин, суд керується справедливою рівновагою між інтересами дитини та інтересами обох батьків, яка має бути спрямована на задоволення індивідуальних потреб дитини відповідно до її віку, статі, стану здоров`я, особливостей розвитку, життєвого досвіду, родинної, культурної та етнічної належності, тобто отримання дитиною належного матеріального утримання від обох батьків. Відповідно до практики ЄСПЛ рівність прав батьків є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені інтереси дитини у спорі, а вже тільки потім права батьків. Отже, з огляду на об`єктивні обставини спору насамперед повинні бути визначені та враховані інтереси дитини. Тому поведінка батьків має забезпечувати найкращі інтереси дитини. Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку (стаття 8 Закону України «Про охорону дитинства»). Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття. У статті 181 СК України встановлено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до частин першої та другої статті 179 СК України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Отже, статтею 179 СК України врегульовано питання права власності на аліменти, а також їх призначення. Суд зауважує, що тлумачення приписів статті 179 СК України дає підстави зазначити, що аліменти - це кошти особливого призначення, їх належить використовувати для потреб дитини. На одержувача аліментів покладається обов`язок розпоряджатися аліментами лише за цільовим призначенням в інтересах дитини. З врахуванням правових висновків Верховного Суду, зокрема висловленого в постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 червня2021 року в справі №\~904/5726/19 у процесуальному законодавстві діє принцип «jura novit curia» («суд знає закони»), який полягає в тому, що: 1) суд знає право; 2) суд самостійно здійснює пошук правових норм щодо спору безвідносно до посилання сторін; 3) суд самостійно застосовує право до фактичних обставин спору (da mihi factum, dabo tibi jus). Відповідно до Трудового кодексу Чеської Республіки (абзац 7 XVIII.1 Мінімальна заробітна плата (Розділ 111 Трудового кодексу) https://ppropo.mpsv.cz/XVIII1Minimalnimzdaanejnizsiurov ) місячна мінімальна заробітна плата на 2025 рік за тижневий робочий час 40 годин оголошена у розмірі 20 800 чеських крон, а погодинна мінімальна заробітна плата 124,40 чеських крон. Відповідно до офіційного курсу Національного Банку України станом на дату звернення з цим позовом до суду розмір мінімальної заробітної плати в Чеській Республіці в гривнях становить 40\~776,32 грн (20\~800 х 1,9604). З положень ч. 5 ст. 183 Сімейного кодексу України слідує, що законодавець уважає обґрунтованим й таким, що не потребує додаткового доведення в суді розмір аліментів на двох дітей 1/3 доходів платника аліментів. Від установленого в Чеській Республіці мінімального розміру заробітної плати зазначена частка становить у грошовому виразі в гривні суму 13\~592,10 грн, тобто по 6\~796 грн на кожного з двох дітей. Розглядаючи справу в межах заявлених позовних вимог, враховуючи встановлені обставини, виходячи з найкращих інтересів дітей,

Outcome: partial