Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-13 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути на його користь з відповідача заборгованість за кредитним договором №A486CT155101307371 від 15.05.2024 у розмірі 22754,77 грн станом на 28.04.2025, яка складається з наступного: 14610,89 грн - загальний залишок заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту); 7456,07 грн - загальний залишок заборгованості за процентами; 687,81 грн - загальний залишок заборгованості за пенею. В обґрунтування позову зазначено, що 15.05.2024 [PERSON] , будучи клієнтом банку, уклала з банком кредитний договір A486CT155101307371 щодо надання останній кредиту в розмірі 15000,00 грн строком на 36 місяців (до 14.05.2027) зі сплатою процентів у розмірі 75,00% річних. Зазначає, що відповідно до п.11 заяви про надання послуг «Швидка готівка» та/або паспорту споживчого кредиту «Швидка готівка» у випадку порушення клієнтом зобов`язань із погашення заборгованості клієнт сплачує банку пеню в розмірі 0.07% (не менше 1 грн) від суми простроченої заборгованості по кредиту за кожен день прострочки, з відповідними обмеженнями. Вважає, що при стягненні неустойки слід застосовувати не загальне, а спеціальне законодавство, яке регулює безпосередньо відносини щодо споживчого кредитування, тобто\~Закону України «Про споживче кредитування». Вказує, що на договори споживчого кредиту, які будуть укладатися після спливу тридцятого дня включно з дня набрання чинності\~Законом №3498-ІХ\~(набрав чинності 24.12.2023 + 30 днів = 23.01.2024) вимога пункту 6 Розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону не поширюється, та нарахування пені не забороняється. Позивач стверджує, що в порушення умов кредитного договору відповідач свої зобов`язання за вказаним договором не виконав і станом на 28.04.2025 заборгованість відповідача за даним кредитним договором складала суму в розмірі 22754,77 грн, яка складається з: 14610,89 грн - загальний залишок заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту); 7456,07 грн - загальний залишок заборгованості за процентами; 687,81 грн - загальний залишок заборгованості за пенею. Ухвалою Богунського районного суду м.\~Житомира від 16.05.2025 відкрито провадження у справі, ухвалено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін; визначено сторонам строк для подачі заяв по суті справи. Інших заяв по суті справи до суду не надійшло. Сторони не скористались своїм правом та не подали до суду клопотань про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін. Згідно з ч.5 ст.\~279\~ЦПК\~України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позовна заява, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов наступного висновку. З матеріалів справи вбачається,\~що 15.05.2024 [PERSON] підписала анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в АТ «А-Банк» (а.с.5). 15.05.2024 [PERSON] підписала заяву про надання послуги «Швидка готівка» №А486СТ155101307371, у якій просила надати кредит в розмірі 15000,00 грн строком на 36 місяців зі сплатою процентів в розмірі 75% на рік (а.с.7 на звороті - 10). У вказаній заяві клієнт погодила з товариством розмір щомісячного платежу, що складає 1069,20 грн, номер платіжної картки, яка є доступом до поточного рахунку, на який зараховується сума кредиту\~980499011413807. У пункті 10 Заяви про надання кредиту зазначено, що загальна сума до повернення з урахуванням суми кредиту, відсотків та комісій становить 38490,64 грн. Загальну вартість кредиту у розмірі 38490,64 грн та відображено також у таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки (а.с. 9). Вказані заява та таблиця підписані [PERSON] та шляхом накладення електронного підпису. Відповідно до меморіального ордеру №TR.36810673.64603,5891 від 15.05.2024 ПАТ «Акцент-Банк» перерахувало [PERSON] 15 000 грн, призначення платежу: видача кредиту №А486СТ155101307371 від 15.05.2024 (а.с.11). Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість відповідача за вказаним кредитним договором, станом на 28.04.2025 заборгованість відповідача за даним кредитним договором складала суму в розмірі 22754,77 грн, яка складається з: 14610,89 грн - загальний залишок заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту); 7456,07 грн - загальний залишок заборгованості за процентами; 687,81 грн - загальний залишок заборгованості за пенею (а.с. 10 на звороті). Згідно з пунктом 1 частини другої\~статті 11 ЦК України\~підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема договори та інші правочини. Відповідно до\~статті 6 ЦК України\~сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша\~статті 627 ЦК України). Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). Згідно зі\~статтею 526 ЦК України\~зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України). Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України). Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. Частиною першою\~статті 1054 ЦК України\~передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до частини першої статті 1048\~ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Зважаючи на те, що відповідач не повернула фактично отримані та використані кошти кредиту, не сплатила відсотки за користування кредитом, суд вбачає обґрунтованими вимоги позивача про стягнення зі [PERSON] 14610,89 грн - загальний залишок заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту); 7456,07 грн - загальний залишок заборгованості за процентами. Разом з тим, позивач просить стягнути з відповідача також 687,81 грн - загальний залишок заборгованості за пенею. Частинами першою, третьою статті 549\~ЦК України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. За змістом статей 550, 551\~ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання. Предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Неустойка за своєю правовою природою володіє акцесорним характером і, будучи цивільно-правовою санкцією, у всіх випадках є елементом самого забезпеченого зобов`язання. Відповідно до\~ст. 2 Закону України «Про споживче кредитування»\~метою цього\~Закону\~є захист прав та законних інтересів споживачів і кредитодавців, створення належного конкурентного середовища на ринках фінансових послуг та підвищення довіри до нього, забезпечення сприятливих умов для розвитку економіки України, гармонізація законодавства України із законодавством Європейського Союзу та міжнародними стандартами. Стаття 3 Закону України «Про споживче кредитування»\~визначає, що цей Закон регулює відносини між кредитодавцями, кредитними посередниками та споживачами під час надання послуг споживчого кредитування, а також відносини, що виникають у зв`язку з врегулюванням простроченої заборгованості за договорами про споживчий кредит та іншими договорами, передбаченими частиною другою цієї статті. Згідно із п. 11 ч. 1\~ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування»\~споживчий кредит (кредит) - грошові кошти, що надаються споживачу (позичальникові) на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. Позивач у позові посилається на те, що пунктом 6 прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування», визначено: «У разі прострочення споживачем у період з 1 березня 2020 року до припинення зобов`язань за договором про споживчий кредит, укладеним до тридцятого дня включно з дня набрання чинності\~Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», у тому числі того, строк дії якого продовжено після набрання чинності\~Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», споживач звільняється від відповідальності перед кредитодавцем за таке прострочення. У тому числі, але не виключно, споживач у разі допущення такого прострочення звільняється від обов`язку сплати кредитодавцю неустойки (штрафу, пені) та інших платежів, передбачених договором про споживчий кредит за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) споживачем зобов`язань за таким договором. Забороняється збільшення процентної ставки за користування кредитом з інших причин, ніж передбачені частиною четвертою\~статті 1056-1 Цивільного кодексу України, у разі невиконання зобов`язань за договором про споживчий кредит у період, зазначений у цьому пункті. Дія положень цього пункту поширюється, у тому числі, на кредити, визначені частиною другою\~статті 3 цього Закону. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена договором про споживчий кредит, нараховані за період, зазначений у цьому пункті, за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) зобов`язань за таким договором, підлягають списанню кредитодавцем». Позивач вважає, що неустойка не застосовується до кредитів, що були укладені до 24.01.2024, а з 24.01.2024 вже заборона відсутня. Такі твердження позивача суд вважає безпідставними з огляду на таке. Закон України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг»\~3498-IX прийнятий Верховною Радою України 22.11.2023 та набув чинності 24.12.2023. При розбіжності між загальним і спеціальним нормативно-правовим актом перевага надається спеціальному, якщо він не скасований виданим пізніше загальним актом. З матеріалів справи вбачається, що кредитний договір, за яким нараховано пеню за користування кредитними коштами, укладено 15.05.2024. Таким чином правовідносини щодо споживчого кредиту з 24.01.2024 не врегульовані спеціальною нормою права, відтак застосуванню підлягає загальна норма права\~Цивільного Кодексу України. Відповідно до\~Закону України від 15.03.2022 №2120-IX «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану»,\~розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України\~доповнено пунктом 18, який передбачає, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної\~статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Встановлено, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). 24.02.2022\~Указом Президента України №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні»\~у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої\~статті 106 Конституції України,\~Закону України «Про правовий режим воєнного стану»\~введено в Україні воєнний стан із 05 год 30 хв 24.02.2022, який неодноразово продовжувався та діє по цей час. На час розгляду справи положення пункту 18\~розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України\~є чинними. Відповідно до частини 1\~статті 4 ЦК України\~основу цивільного законодавства України становить\~Конституція України. Основним актом цивільного законодавства є\~Цивільний кодекс\~України (частина 2\~статті 4 ЦК України). Отже, частина друга\~статті 4 ЦК України\~закріплює пріоритет норм цього\~Кодексу\~над нормами інших законів. До того ж такий спосіб вирішення колізії норм\~ЦК України\~з нормами інших законів - з констатацією пріоритету норм цього\~Кодексу\~над нормами інших законів підтримувався як Конституційним Судом України (Рішення від 13.03.2012 у справі №5-рп/2012), так і Верховним Судом України (постанови від 30.10.2013 у справі №6-59цс13, від 16.12.2015 у справі № 6-2023цс15). Вказане узгоджується і з правовою позицією, висловленою у постановах Великої Палати Верховного Суду від 22.06.2021 у справі №334/3161/17 (пункт 17), від 18.01.2022 у справі №910/17048/17 (пункт 78), від 29.06.2022 у справі №477/874/19 (пункт 69)). Також, Верховний Суд вже викладав висновки щодо застосування пункту 18\~Прикінцевих та перехідних положень ЦК України\~до зобов`язань, які виникли на підставі окремих договорів. Зокрема, вказувалося, що на кредитний договір розповсюджується дія пункту 18\~Прикінцевих та перехідних положень ЦК України\~(постанови Верховного Суду від 18.10.2023 у справі №706/68/23, від 12.02.2025 №758/5318/23, згідно з якими, тлумачення пункту 18\~Прикінцевих та перехідних положень ЦК України\~свідчить, що законодавець передбачив особливості у регулюванні наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання) певних грошових зобов`язань. Така особливість проявляється: (1) в періоді існування особливих правових наслідків. Таким є період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування; (2) в договорах, на які поширюються специфічні правові наслідки. Такими є договір позики, кредитний договір, і в тому числі договір про споживчий кредит; (3) у встановленні спеціальних правових наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання). Такі наслідки полягають в тому, що позичальник звільняється від відповідальності, визначеної частиною другою\~статті 625 ЦК України, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. У разі якщо неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24.02.2022 за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). \~\~\~З аналізу положень пункту 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» та статей\~1046, 1049, 1050, 1054 ЦК України, суд доходить висновку про те, що на договір про споживчий кредит, укладений між сторонами у справі, розповсюджується дія пункту 18\~розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України, а відтак позичальник [PERSON] звільняється від обов`язку сплати на користь позикодавця неустойки за прострочення виконання зобов`язань за договором, які були нараховані у період дії в Україні воєнного стану, тобто з 24.02.2022, а нарахована позикодавцем неустойка, що передбачена відповідним договором, підлягає списанню позикодавцем. Строк дії таких обмежень триває включно із 24.02.2022 і на період дії воєнного, надзвичайного стану та тридцятиденний строк після його припинення або скасування. \~З урахуванням наведеного, суд вважає, що вимоги позивача про стягнення із [PERSON] пені в розмірі 687,81 грн, нарахованої внаслідок неналежного виконання позичальником своїх зобов`язань, є необґрунтованими, а тому задоволенню не підлягають. На підставі вищевикладеного, суд вбачає підстави для часткового задоволення позову. Відповідно до\~ст.141\~ЦПК України\~з відповідача\~на користь\~позивача належить\~стягнути витрати\~по сплаті\~судового збору,пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи викладене,

Outcome: partial