Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-13 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду із позовом до відповідачки [PERSON] , яким просить встановити факт проживання однією сім`єю [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] , з 01.01.2004 по 30.04.2023; визнати спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] квартиру за адресою: [ADDRESS] ; погріб № 258 площею 5 кв.м. , розташований в підвальному приміщенні триповерхового корпусу авто гаражного кооперативу «ПОРШЕНЬ», гараж № [NUMBER] площею 18 кв.м., розташований на першому поверсі триповерхового корпусу автогаражного кооперативу «ПОРШЕНЬ», що за адресою: м. Харків, вул. Бучми,11; автомобіль марки WOLKSWAGEN PASSAT тип загальний легковий універсал - В, номер шасі [NUMBER] , Ж 2010 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] ; визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частину квартири за адресою: [ADDRESS] , на 1/2 частину погріба № 258 площею 5 кв.м., розташованого в підвальному приміщенні триповерхового корпусу авто гаражного кооперативу «ПОРШЕНЬ», на 1/2 частину гаража № [NUMBER] , площею 18 кв.м., розташованого на першому поверсі триповерхового корпусу автогаражного кооперативу «ПОРШЕНЬ», що за адресою: м. Харків, вул. Бучми, 11 та на частину автомобіля марки WOLKSWAGEN PASSAT, тип загальний легковий універсал - В, номер шасі [NUMBER] , 2010 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , як на частку у спільній сумісній власності; виключити все вищеперелічене майно, по його частини із спадкової маси спадкодавця [PERSON] , який помер [INFO] . Позовні вимоги мотивовані тим, що [INFO] у віці 73 роки помер [PERSON] , який на момент смерті постійно проживав у с. Тернова Харківського району Харківської області. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина. У визначений законом строк позивачка подала заяву до П`ятої ХМДНК, як особа, яка претендує на спадщину, оскільки проживала з [PERSON] однією сім`єю, як чоловік та дружина, без реєстрації шлюбу, в період з 1992 року по день його смерті, та здійснила його поховання. 11.05.2023 заведено спадкову справу № 70636624. Спадкоємицею за законом першої черги є відповідачка [PERSON] , як донька спадкодавця. Нотаріальною конторою було надано роз`яснення про відмову у вчиненні нотаріальних дій через те, що ступінь спорідненості між мною та померлим не відслідковується. З померлим [PERSON] проживали однією сім`єю, як чоловік та дружина, без укладення шлюбу з вказаного вище часу та кожен із них не перебували у іншому, зареєстрованому шлюбі. Зареєстрований шлюб позивачки був розірваний у 1976, шлюб [PERSON] розірваний рішенням суду у 1982. [PERSON] був громадянином, який постраждав внаслідок Чорнобильської катастрофи 1-ої категорії, а також інвалідом 2-ї групи за рішенням МСЕК, за життя перебував на обліку в УПФУ в Московському районі м. Харкова, отримував пенсію з 1994 року. Їх сімейний бюджет складався із пенсії чоловіка, заробітної плати [PERSON] , яка увесь цей період часу працювала продавцем у магазині « [INFO] » у м. Харкові, та пенсії останньої з 2003 року. Перебуваючи на пенсії за віком, позивачка продовжувана працювати у різних сферах - продавцем на ринку з вересня 2003 по лютий 2014,, з 2015 по лютий 2023 працювала по догляду за літніми людьми. Спочатку вони проживали у квартирі, яка належала чоловіку, за адресою: [ADDRESS] . З 1994 переважно проживали у [ADDRESS] , який належав матері [PERSON] . [PERSON] , яка у 1998 подарувала його [PERSON] . Рішення про переїзд на переважне проживання у с. Тернова прийняли спільно, так як потребувала догляду мати чоловіка, якій вже на той час виповнилося 80 років, стан здоров`я самого [PERSON] , підірване внаслідок участі у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, з віком ускладнювався, він часто перебував на стаціонарному та амбулаторному лікуванні, дуже втомлювався та краще почувався на свіжому повітрі у сільській місцевості, а з 1994 року [PERSON] вийшов на пенсію. Оскільки [PERSON] мала вже похилий вік, неї було зручніше доглядати за свекрухою та чоловіком, за умови їх проживання при наймі в одному місці. Оскільки в м. Харкові вони залишили квартиру за адресою: [ADDRESS] , яка потребувала періодичного нагляду, сплати комунальних платежів тощо, а чоловік не мав ні змоги, ні бажання цим займатися та повністю передовірив ці функції мені, для чого навіть надав нотаріально завірену довіреність на вчинення цих дій від 22.09.2009. У листопаді 2003 померла мати [PERSON] та останній успадкував майно, яке належало його матері, зокрема, земельну ділянку, розташовану на території Тернівської сільської ради. Тоді вони разом обробляли земельну ділянку, насаджували огородину, доглядали за садом, здійснювали поточні ремонти житлового будинку та господарських споруд. Добудували житловий будинок, який був у власності [PERSON] з 1998. За спільним рішенням та за кошти спільного бюджету ними у 2001 році добудовано веранду, погріб. У 2009 вони з Ростовським побудували літню кухню. У вересні 2005 позивачка продала належну неї трикімнатну квартиру та частину коштів, виручених з продажу квартири, подарувала своєму синові, іншу частину внесла до нашого спільного з [PERSON] бюджету. В еквіваленті на долари США це було 25000 доларів. Ці кошти були втрачені на спільні потреби, зокрема, в грудні 199 придбали автомобіль марки Жигулі, зареєстрували його на ім`я [PERSON] . Спільно з [PERSON] вели домогосподарство, проживали в одному житловому приміщенні, забезпечували себе всім необхідним для життя, вели спільне господарство, повністю об`єднуючи і витрачаючи кошти, спільно вирішували усі побутові проблеми. Протягом усього спільного життя придбавали речі домашнього вжитку, побутову техніку, докуповували меблі, господарчий інвентар, посуд для спільного користування, оскільки їх відносини були спрямовані на довго тривалість, що, зрештою, й відбулося, однією сім`єю, як чоловік та дружина, без реєстрації шлюбу ми прожили більше 20 років. Відносини припинилися смертю чоловіка. [PERSON] здійснила поховання, а до смерті доглядала за чоловіком. Внаслідок бойових дій на території с. Тернова був значно пошкоджений житловий будинок [ADDRESS] , у якому ми с [PERSON] проживали. Усі необхідні документи для відкриття кримінального провадження, пов`язаного зі спричиненою шкодою та для отримання компенсації подавала [PERSON] , про що свідчать, Витяг з ЄРДР за кримінальним провадженням № 12023221340000524, із якого вбачається, що заявником є [PERSON] . Після того, як будинок у с. Тернова був пошкоджений, вони з [PERSON] переселилися в с.м.т . Новопокровку Чугуївського району Харківської області, де спільно проживали за адресою: [ADDRESS] та були взяті на облік як ВПО з 23,05.2022 по день його смерті. Під час перебування у фактичних шлюбних відносинах, за спільним рішенням та за кошти спільного бюджету у 2011 ними була придбана однокімнатна квартира за адресою: [ADDRESS] . Квартира на праві власності зареєстрована за [PERSON] 15.02.2011, загальна вартість квартири 35101грн. Також у період спільного проживання придбавалися автомобілі, останній з яких - автомобіль марки WOLKSWAGEN PASSAT, 2010 року випуску, р.н. [NUMBER] , куплено у 2020 році та зареєстровано на [PERSON] . Окрім того, у період спільного ними придбано погріб № 258, площею 5 кв.м. , розташований в підвальному приміщенні триповерхового корпусу АГК «ПОРШЕНЬ» та гараж № [NUMBER] , площею 18 кв.м., розташований на першому поверсі триповерхового корпусу АГК «ПОРШЕНЬ», що за адресою: [ADDRESS] . Попри те, що однією сім`єю, як чоловік та дружина, без реєстрації шлюбу з [PERSON] проживали з 1992, встановити факт просить з 01.01.2004, з огляду на те, що діючим законодавством факт проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу передбачено лише зі вступом в чинність СК України, а тому правовідносини регулюються нормами ЦК редакції 01.01.2004, який набрав чинності разом із СК України 01.01.2004. Відповідачка скористалася правом надання відзиву проти позову, яким повністю заперечує зазначеним позивачкою [PERSON] обставинам, просить у задоволені позовних вимог відмовити повністю. Так, відзив мотивований тим, що позивачка нібито проживала разом із померлим [PERSON] однією сім`єю з 1992 по день смерті останнього. Вказані обставини не відповідають дійсності. Позивач та спадкодавець дійсно були знайомі, підтримували дружні стосунки, Позивач бувала часто в гостях у спадкодавця, іноді допомагала йому за кошти, які спадкодавець завжди оплачував за її допомогу, однак ніколи не проживала з ним однією сім`єю. Надані позивачкою на підтвердження факту проживання однією сім`єю фотокарток (при цьому зазначає, що всі фотокартки були зроблені в період з 2014 по 2022), підтверджують лише факт перебування у дружніх стосунках зі спадкодавцем. Жодних інших письмових доказів, які б підтверджували факт проживання позивачці та спадкодавця однією сім`єю без реєстрації шлюбу не надано. Довіреність про право користування квартирою [ADDRESS] , свідчить лише про те, що довіритель довіряв та надав неї право отримувати різні довідки в комунальних службах. В той же час така допомога завжди була оплатною. Вказане не може свідчити про проживання однією сім`єю довірителя і повіреного. Довідка Новопрокопівської селищної ради №1042 від 04.10.2023 свідчить лише про те, що позивачка та спадкодавець були взяті на облік як ВПО за однією адресою. Так, відповідачці відомо, що в період окупації с. Тернова батько дійсно проживав разом із позивачкою в одному будинку, оскільки він не міг покинути подругу в такий складний час та і разом в окупації було простіше. Після звільнення селища вони разом переїхали до смт Новопокровка та зареєструвалися як ВПО за однією адресою. Ймовірно, саме тому і Позивач була заявником в правоохоронні органи щодо пошкодження будинку і така заява не може підтверджувати факт сумісного проживання. В свою чергу, факт того, що позивачка та [PERSON] не проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу підтверджується: договором купівлі-продажу квартири [ADDRESS] та цей договір посвідчено при наявності заяви відчужувана [PERSON] , про те що він не перебував у шлюбі на момент набуття права власності на частку квартири; договором купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , де покупець зробив заяву, що не перебуває у зареєстрованому шлюбі; довідкою з місця проживання КП «Жилкомсервіс» №428 від 28.02.2011, згідно якої [PERSON] проживає і постійно зареєстрований за адресою: [ADDRESS] і в цьому житловому приміщенні проживає один; довідкою з місця проживання про склад сім`ї і прописку КП «Жилкомсервіс» №244 від 08.01.2011, згідно якої [PERSON] проживає і постійно зареєстрований в [ADDRESS] . В цьому житловому приміщенні проживає один. Далі, відповідачка зазначає, що спадкодавець завжди самостійно оплачував комунальні послуги, іноді йому допомагала відповідачка. Жодні інші особи в цьому участі не приймали. Звертає увагу суду, що позивачкою не надано жодних доказів ведення спільного побуту; наявності спільного бюджету, здійснення спільних витрат на утримання квартири/будинку тощо. Похованням [PERSON] займалася відповідачка та понесла витрати, зокрема, на оплату поминального обіду. Далі, квартира [ADDRESS] є особистою приватною власністю [PERSON] . Так, батьку належала на праві особистої приватної власності 48/100 двокімнатної комунальної квартири [ADDRESS] . Квартира приватизована батьком у 1995. В 2011 батько відповідачці вирішив продати кімнату та придбати собі однокімнатну маленьку квартиру. 10.02.2011 [PERSON] продав належну йому частку вказаної вище квартири за 160000грн. на підставі договору купівлі-продажу, де у п.4.12 зазначено, що останній не перебував у шлюбі на момент набуття права власності. Того ж дня 10.02.2011 [PERSON] придбав квартиру [ADDRESS] . Далі, [PERSON] є членом АГК «Поршень» з 18.11.2014, має гаражний бокс № [NUMBER] кв.м., погріб №258-5 кв.м. у підвальному приміщенні корпуса. Пайові суми виплачені при будівництві. Гаражний бокс не приватизований. Відтак, право власності на гаражний бокс у [PERSON] не виникло. Враховуючи викладене, вбачається, що спірна квартира, гаражний бокс та погріб не можуть бути визнані спільною сумісною власністю будь-яких осіб, незалежно від обґрунтованості позовної вимоги про встановлення факту проживання однією сім`єю. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, надавши заяву про розгляд справи без участі представника П`ятої ХМДНК. В судовому засіданні позивачка та її представник позивача повністю підтвердили доводи та обставини, викладені у позові, просили позовні вимоги задовольнити, відмовившись від позовних вимог щодо визнання права на погріб та гараж, оскільки такі вимоги залишились не доведеними. Відповідачка та її представник підтримали доводи, викладені у відзиву, повністю заперечуючи позовні вимоги, просить у задоволенні позову відмовити повністю. Суд, вивчивши доводи позивача, заперечення відповідача, вислухавши сторони та їх представників, дослідивши матеріали цивільної справи та надані сторонами докази, пояснення свідків сторін, вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню, виходячи із такого. Відповідно до положень ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюванних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Так, правовідносини сторін щодо встановлення факту проживання чоловіка та жінки, що не перебувають в шлюбі між собою врегульовано Сімейним Кодексом України. Відповідно до ч. 2, ч. 4 ст. 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Відповідно до ч. 1 ст. 36 СК України шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя. Згідно із ст. 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу. Отже, при застосуванні положень ст. 74 СК України слід виходити з того, що вказана норма поширюється на випадки, коли чоловік і жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі та між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю. Крім того, для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору на підставі ст. 74 СК України, суд повинен встановити факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу в період, протягом якого було придбано спірне майно. Таким чином, з наведеного головною ознакою подружніх відносин є наявність факту спільного проживання та ведення спільного господарства, тобто прийняття участі у спільних витратах, спрямованих на забезпечення життєдіяльності сім`ї. Проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом, законною) підставою для виникнення у них деяких прав та обов`язків, зокрема права спільної сумісної власності на майно. Визнання майна таким, що належить на праві спільної сумісної власності жінці та чоловікові, які проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою, відбувається шляхом встановлення факту проживання однією сім`єю, ведення спільного побуту, виконання взаємних прав та обов`язків. Позивачка просить встановити факт спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу [PERSON] та [PERSON] з 01.01.2004 по 30.04.2023. Відповідно до правил п. 1 ч. 1 ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин. Відповідно до вимог ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , був зареєстрованим та проживав з 1982 за адресою: [ADDRESS] , а з 23.02.2011 за адресою: [ADDRESS] . Квартира [ADDRESS] зареєстрована на праві власності за [PERSON] . [INFO] у с.м.т Новопокровка, Чугуївсього району Харківської області [PERSON] , помер. Такі обставини вбачаються із копій довідок КП «Жилкомсервіс», Відомостей з Реєстру прав власності на нерухоме майно, копії свідоцтва про смерть (т.1 а.с.16,18-20,130,131). Позивачкою [PERSON] у підтвердження факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу з [PERSON] з 01.01.2004 по 30.04.2023 суду надано такі докази: копія свідоцтва розірвання шлюбу [PERSON] [INFO] , копія договору дарування жилого будинку з надвірними будівлями, розташованого в [ADDRESS] , копія свідоцтва про право на спадщину від 19.05.2004 та спадкове майно у виді приватизованої земельної ділянки розміром 4,85га, розташованої на території Тернівської сільської ради Харківської району, Харківської області, яка належала [PERSON] , копія довіреності від 22.09.2009, якою [PERSON] уповноважив [PERSON] користуватися належною йому квартирою [ADDRESS] з наданням права управління квартирою, Витяг з ЄРДР від 22.03.2023 на підставі заяви [PERSON] від 21.03.2023 з правової кваліфікацією ч.1 ст.438 КК України, довідка Новопокровської селищної ради Чугуївського району Харківської області від 04.10.2023 №1042, ксерокопія паспорту громадянина України [PERSON] , копія посвідчення, виданого [PERSON] як учаснику ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, копія посвідчення, виданого [PERSON] , як інваліду ІІ групи ветерана війни-інваліда війни, ксерокопія паспорту громадянки України [PERSON] , копії фотознімків сімейного архіву, копія договору-замовлення на організацію та проведення поховання від 01.05.2023, лікарське свідоцтво про смерть [PERSON] , померлого [INFO] , виписка із медичної картки амбулаторного (стаціонарного)хворого №2926 КНП «Чугуївська центральна лікарня ім. М.І. Кононенка» про перебування на лікуванні [PERSON] у період з 19.08.2022 по 29.08.2022, виписка з медичної картки стаціонарного хворого №3730 КНП» Міська клінічна лікарня №7» про перебування на лікуванні [PERSON] у період з 30.09.2022 по 07.10.2022, висновок лікаря-ендокринолога вказаного медичного закладу від 06.10.2022, інформація Липецької сільської військової адміністрації Харківського району Харківської області №347 від 20.06.2024 (т.1 а.с.17-22,55-83, 181, 185-189, 219, т.2 а.с.11, 21,). Так, із Витягу з ЄРДР від 22.03.2023 вбачається, що 22.03.2023 відкрите кримінальне провадження №12023221340000524 на підставі заяви [PERSON] від 21.03.2023 за фактом того, що у період з травня по вересень 2022 мало місце порушення законів та звичаїв війни військовослужбовцями підрозділів збройних сил чи інших відомств рф, що полягали у здійснені обстрілів невстановленим видом озброєння по будинку за адресою: [ADDRESS] , внаслідок чого пошкоджено домоволодіння за вищевказаною адресою (т.1 а.с.60). Із довідки Новопокровської селищної ради Чугуївського району Харківської області від 04.10.2023 №1042, видної [PERSON] вбачається, що дійсно на день смерті [PERSON] 30.04.2023, вони сумісно проживали та були взяті на облік як внутрішньо-переміщені особи з 23.05.2022 по день його смерті за адресою: [ADDRESS] (т.1 а.с.54,61). Із копії договору-замовлення на організацію та проведення поховання від 01.05.2023 вбачається, що замовником таких послуг є [PERSON] , місто поховання смт Новопокровка 01.05.2023 (т.1 а.с.181). Із інформації Липецької сільської військової адміністрації Харківського району Харківської області №347 від 20.06.2024 вбачається, що [PERSON] , [INFO] , дійсно проживала з 1999 по 14.05.2022 за адресою: [ADDRESS] , разом з [PERSON] , [INFO] т.2 а.с.21). Із постанови П`ятої Харківської міської державної нотаріальної контори від 01.11.2023 №2204 про відмову у вчинені нотаріальної дії вбачається, що [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті померлого [INFO] [PERSON] , через не підтвердження факту родинних відносин між спадкоємцем та [PERSON] (т.1 а.с.21). Відповідно до положень ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними засобами; висновками експертів; показаннями свідків. Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмету доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справ суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст.80 ЦПК України). Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини, які містяться у вказаних матеріалах, не визнані відповідними рішеннями суду, а тому підлягають доведенню на загальних підставах. Досліджуючи вказані обставини, суд виходить із того, що факт знаходження позивачці та відповідача у фактичних шлюбних відносинах без реєстрації шлюбу має бути підтверджений належними і допустимими доказами, а саме наявністю між відповідними особами взаємних прав і обов`язків притаманних подружжю. Судом встановлено, а надані позивачем вищеперелічені докази, на думку суду, свідчать про тривалий строк проживання однією сім`єю, пов`язані спільним побутом що необхідно в розумінні положень ст. 3 СК України. Далі, судом опитані свідки сторони позивача [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , із пояснень яких вбачається наявність між [PERSON] та [PERSON] у період з січня 2004 по травень 2023 усталених відносин, притаманних подружжю та спільного проживання. Так, свідок [PERSON] в судовому засіданні зазначила, що знала покійного [PERSON] з 1982 року, як сусіда з часу вселення в будинок на [ADDRESS] . З 90-х років знає [PERSON] , оскільки остання стала проживати разом з [PERSON] .. Товаришували сім`ями, оскільки чоловіки були чорнобильцями. Разом з [PERSON] займалися оформленням пенсій чоловікам. В 2010, 2011 роках отримали грошову компенсацію недоотриманих попередньо сум чорнобильських виплат у розмірі 132000грн. Вони радилися, що продати, що купити разом тощо. У с. Тернову приїжджала та бачила, що вони вели сумісно господарство. [PERSON] хворів та [PERSON] доглядала, їздила по лікарням. Також свідку відомо, що [PERSON] продала свою квартиру, потім купили однокімнатну квартиру. Взимку жили в м. Харкові, всі інші пори року - в с. Терновій, де саджали огород, тримали господарство. Коли [PERSON] через стан здоров`я необхідно була медична допомога, то [PERSON] неї телефонувала та просила викликати у с. Тернову ШМД. Також свідку відомо, що вони купили автомобіль, [PERSON] та [PERSON] були завжди разом, останній без неї, її допомоги - не міг існувати. Про існування у [PERSON] доньки дізналася вже, коли його не стало. Знає, що підтримував [PERSON] родинні стосунки із сином [PERSON] , бачила, як разом ремонтували автомобіль, кілька разів бачила біля будинку їх спілкування з [PERSON] . Свідок [PERSON] в судовому засіданні зазначив, що [PERSON] був його близьким другом, а [PERSON] - його дружиною. Покійного знає з 90-х, проживали у с. Тернова, де проживала його матір. Покійний [PERSON] був з ним відвертим, годинами розмовляли, тобто між ними була така тісна чоловіча дружба. Відомо, що [PERSON] працювала, жили з [PERSON] разом, вели господарство, бюджет, сумісно відпочивали. [PERSON] був чорнобильцем, хворів та по соціальним органам, лікарням його супроводжувала лише [PERSON] , а також самостійно вирішувала усі необхідні питання. Свідок повідомив суду про складний період життя [PERSON] , коли останній був позбавлений можливості ходити, йому порадили або операцію, або їхати до [PERSON] звернувся з проханням відвести його з [PERSON] в Полтавську область. Свідок на автомобілі [PERSON] разом із [PERSON] та сестрою [PERSON] - [PERSON] , відвіз його до м. Полтави. Транспортували [PERSON] , розклавши сидіння, оскільки сидіти останній вже не міг. [PERSON] була з ним постійно, як, зрештою, й у всіх лікарнях. Свідок також повідомив, що підвищення чорнобильської пенсії - виключна заслуга [PERSON] , яка їздила до архіву у м. Київ, зверталась до адвокатів, в суди від імені [PERSON] . Крім того, возили його по лікарням м. Чугуєва та м. Харкова. У [PERSON] є донька, про яку останній говорив, що він неї не потрібен, неї потрібні лише гроші, які він й давав. У [PERSON] була гідна пенсія, [PERSON] працювала, розпоряджалась доходами вона, купували побутові речі тощо. З м. Харкова допомагав перевозити холодильник до села. Свідку також відомо, що у м. Харкові у [PERSON] була квартира з підселенням, яку вони продали за 20000 доларів та додавши ще 10000, придбали іншу квартиру. Такими подробицями [PERSON] ділився з [PERSON] . Оскільки їх дні народження співпадають, то святкували їх разом. У селі всі сприймали їх як родину. Свідок також зазначив, що був присутній на похоронах [PERSON] у с. Новопокровці, куди вони з [PERSON] переїхали як ВПО після окупації с. Тернова. На похоронах вперше побачив доньку [PERSON] , яка до села, до батька ніколи не приїжджала. З моргу [PERSON] забирала [PERSON] , хто саме організовував поховання, йому невідомо. Свідок також додав, що йому відомо про придбання подружжям за час тривалого життя разом, за сумісні кошти автомобілі, починаючи з «Москвич», потім ВАЗ 2106, потім Рено, та останній Фольксфаген. Коли [PERSON] був вже повністю лежачим, догляд за ним здійснювала лише [PERSON] , як справжня дружина. Свідок [PERSON] в судовому засіданні зазначила, що знала [PERSON] з дитинства і все його життя, разом виросли. Були сусідами у с. Тернова. [PERSON] знає з 90-х років. Познайомились, так як вона була дружиною [PERSON] та разом з ним проживала, вела спільне господарство, спочатку разом із матір`ю [PERSON] , а після смерті останньої - залишились проживати та вели господарство вдвох. Подружжя придбало техніку, робили ремонт будинку, купили авто тощо. Свята, дні народження святкували усі разом, приїжджали брат, двоюрідна сестра, були сусіди та друзі. Доньку [PERSON] ніколи не бачила, онуку також. Свідку відомо, що [PERSON] придбав квартиру у м. Харкові, куди їздила та бачила, що родили ремонт. Іноді [PERSON] разом із [PERSON] проживав у м. Харкові. Також свідок зазначила, що [PERSON] хворів, за ним доглядала дружина. Приблизно з 2005 року постійно жили в с. Терновій, добудували отриманий у спадщину після смерті матері [PERSON] будинок. Наполягає, що вважала [PERSON] дружиною [PERSON] . Свідок [PERSON] в судовому засіданні зазначила, що приблизно у 1990 [PERSON] познайомила її з [PERSON] та представила його, як чоловіка. Вона приїздила до них в с. Тернову, де вони проживали разом, вели господарство. Свідок допомагала садити картоплю тощо, іноді займала гроші. Пам`ятає, що у 1994 [PERSON] робив пропозицію [PERSON] одружитися, та її пропонували стати свідком такої події, однак [PERSON] відшуковувалася. На думку свідка, [PERSON] не мала ніякої вигоди, тому не реєстрували шлюб. [PERSON] був учасником ЧАЕС, оформив пенсію, дуже хворів. [PERSON] возила по лікарням, всіляко доглядала та турбувалась за чоловіком. З березня по жовтень проживали у селі, набідувались один до одного родинами. В 2005 по 2022 приходжали до своєї квартири у м. Харкові. Коли почалася війна, переїхали із с. Тернова разом, оскільки [PERSON] його не кинула. Відомо, що проживали у с. Новопокровка, де проживав брат [PERSON] . Крім того, свідок додала, що проживає в м. Харкові, з [PERSON] мали дружні стосунки. Коли приїжджала до них у гості в с. Тернова, ніколи родичів [PERSON] , не бачила. Іноді зичила у нього грошові кошти, розуміючи що їх бюджет загальний, вони заробляли, зокрема, на городі. Свідок [PERSON] , яка в судовому зазначила, що є племінницею, донькою померлої сестри [PERSON] . [PERSON] є цивільною дружиною її дядька. [PERSON] знає з 1995. Коли дядько [PERSON] представив її, як свою дружину. Спілкувались часто, вона з батьками проживала у м. Харкові, дядько - у с. Тернова у родинному будинку, який залишився після смерті його матері. [PERSON] проживала разом з [PERSON] при житті матері останнього, так і після її смерті, однією сім`єю. Вели разом господарство, робили ремонт у будинку тощо. Доньки [PERSON] там не бачила, за все життя бачила її рази три - чотири. Знає достеменно, що [PERSON] не доглядала за батьком. Коли свідок приїжджала до дядька, то бачила, що [PERSON] господаркою у будинку. [PERSON] пам`ятає, що у 2018 році допомагала їм в ремонті, клеїла шпалери разом зі своїм на той час майбутнім чоловіком, оскільки у 2016/2018 проживала на дачі у с. Тернова, а тому часто навідували один одного. Дядько був учасником ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, тому з часом часто хворів, перебував на стаціонарному лікуванні і разом з ним була [PERSON] , яка постійно та всіляко йому допомагала та доглядала його. Матір [PERSON] добре спілкувалась з братом - [PERSON] , навідувались кожний вихідний. [PERSON] з [PERSON] вели город, підсобне господарство, [PERSON] при цьому, працювала в магазині в м. Харкові. Неї ніколи не спадало на думку те, що вони офіційно не розписані, оскільки з дитинства сприймала їх чоловіком та дружиною. Свідок [PERSON] в судовому засіданні зазначив, що [PERSON] рідна сестра. Приблизно з 1991/1992 [PERSON] та [PERSON] працювали разом, а потім й стали проживати разом. [PERSON] вважав своїм зятем. Починали вони жити в квартирі з підселенням. Жили без достатку, був лише диван. У [PERSON] у с. Тернова жила мати, яка хворіла та потребувала догляду. Оскільки [PERSON] був учасникам ЧАЕС, то наслідком цього став часто хворіти. [PERSON] допомагала йому во всьому, добилася компенсації чорнобильської пенсії, возила по лікарням тощо. Потім вони продали кімнату в квартирі з підселенням та купили однокімнатну ізольовану квартиру. Жили в основному в с. Тернова, оскільки там огород, господарство, з якого отримували прибуток. Свідок також возив [PERSON] лікуватися, допомагав з перевезенням меблів. Знає, що свою кухонні меблі віддав син [PERSON] та установив у придбаній ними однокімнатній квартирі. Часто заїжджав до них в с. Тернову, не рідше, ніж раз на тиждень, оскільки займався заготівлею та продажом м`яса. Знає, що робили [PERSON] операцію на хребті, також вирізали аденому. [PERSON] весь час була з ним, без неї він навіть до лікаря не ходив. Тобто, цілком турботу, догляд за [PERSON] здійснювала [PERSON] , як його дружина. Далі, свідок зазначив, що у 2022 вони переїхали в с.Новопокровку, т.я. Тернова обстрілювалася. Ранком [INFO] сповістили, що [PERSON] помер. Приїхавши до с. Новопокровка, намагались сповістити доньку [PERSON] про смерть батька, однак не могли додзвонитися, т.я. телефона доньки у нього не було. А коли вже додзвонилися, то [PERSON] сказала, що приїхати не може. Усіма справами щодо забирання з моргу, поховання тощо займалися разом з сестрою [PERSON] . Потім на кладовищі побачив доньку [PERSON] - [PERSON] . Також свідок зазначив, що лише [PERSON] приймала участь у житті [PERSON] , добудовала літню кухню у домоволодінні його матері, робили ремонти у придбаної квартирі, займалися господарством у селі, а коли [PERSON] хворів, був лежачим, то саме сестра здійснювала догляд за ним, возила по лікарям тощо. Судом також опитані свідки сторони відповідача, між свідченнями яких мали місця розбіжності, протиріччя. Усі свідки підтвредили наявність у [PERSON] майна, знали [PERSON] , як знайому або подругу [PERSON] , який мав доре здоровьє, іноді лікувався у медичних закладах, хто саме допомагав, доглядав його деяким свідкам невідомо або не памятають, а певні обставини - відомі зі слів [PERSON] . Так, свідок [PERSON] в судовому засіданні зазначила, що знає [PERSON] , як знайому двоюрідного брата [PERSON] , [PERSON] - племінниця. У с. Терновій проживала до 2022, переїхала до м. Харкова як ВПО. [PERSON] з 1990 років проживав у с. Тернова у будинку своєї матері, з ним були близькі відносини, постійно спілкувались, були у гостях. [PERSON] приїжджала до брата на свята, вони мали дружні стосунки, спільного господарства та бюджету не вели. Після смерті матері, [PERSON] продовжив проживати у її будинку, вів господарство, тримав птицю тощо. Господарство вів самостійно, іноді допомагали сусіди. Коли були проблеми зі здоров`ям, хребтом, у 2000 роках його возили родичі до м. Полтави, до [PERSON] . Спільного бюджету із [PERSON] не було, його гроші зберігались окремо у сестри [PERSON] , іноді гроші зичили у нього. Після розірвання шлюбу з колишньою дружиною, у нього залишилась кімната з підселенням. Як учасник ЧАЕС отримав компенсацію, купив автомобіль РЕНО, продав та купив нову квартиру. З 2004 по 2015 [PERSON] проживав один. Коли були у гостях, [PERSON] не бачила, на наявність жіночих речей у будинку, не звертала уваги. Крім того, свідок пояснила, що [PERSON] бачила раз на місяць, іноді у літньої кухні, іноді з [PERSON] , іноді у будинку. Чи була [PERSON] на ювілеї (60 років) [PERSON] свідок не пам`ятає, доньки [PERSON] на ювілеї не було. Взагалі [PERSON] у с. Тернова бачила рідко, один раз у 1990 роках, вони спілкувались. Також свідок додала, що через проблему зі здоров`ям [PERSON] лягав до Чорнобильської лікарні, за ним доглядала сусідка. [PERSON] операцію, його навідувала донька, що відомо свідку зі слів останньої. Близьких стосунків після розлучення у [PERSON] не було, весь час проживав один. Дружні стосунки підтримував з братом. Свідок [PERSON] в судовому засіданні зазначив, що [PERSON] - брат. [PERSON] знає, як подругу [PERSON] , [PERSON] не знає. Від подальших пояснень свідка [PERSON] , сторона відповідача відмовилась. Свідок [PERSON] в судовому засіданні зазначила, що [PERSON] - двоюрідний брат, [PERSON] племінниця, із [PERSON] знайома. [PERSON] з 1990 постійно проживав у батьківському будинку, з матір`ю у с. Тернова. До них приїжджали друзі, знайомі. [PERSON] при житті матері [PERSON] , разом з ними не проживала, ним допомагали сусіди, родичі. З 2004 по 2022 свідок проживала у с. Тернова. З [PERSON] дружили, підтримували зв`язок, регулярно спілкувалася. Їх будинки у с. Тернова розташовані за 300 метрів один від одного. Влітку приїжджали до с. Тернова часто, проживали до холодів, взимку рідко. [PERSON] у м. Харкові мав квартиру, приїжджав до міста самостійно, іноді з [PERSON] . Останню подавав, як свою знайому, з якою раніше працювали. Коли свідок заходила до будинку [PERSON] у с. Тернова, не бачила, щоб він проживав з якою-небудь жінкою, оскільки останній взагалі бажав жити самостійно. Брат доглядав огород, йому допомагали сусіди. Спільне господарство, бюджет ні з ким не мав, все робив самостійно. Гроші зберігав у сестри, іноді гроші позичав та не з ким з цього приводу не радився. Коли отримав грошову компенсацію, як учасник ЧАЕС, приїхав до [PERSON] та поклав у банк. Чи була на той момент з ним [PERSON] , не пам`ятає. Свідку відомо, що оформлення соціальної виплати як учаснику ЧАЕС, займалися групою осіб, хто саме, невідомо. Після розлучення, теща подарувала кімнату з підселенням, яку [PERSON] продав, додавши «чорнобильські» кошти, придбав квартиру у м. Харкові. [PERSON] хворів, після операції на хребті у 2015 бачила разом з ним [PERSON] , хто саме з ним їздив до лікаря [PERSON] , свідку не відомо. Загалом свідок зазначила, що незважаючи на хвороби, [PERSON] був «ходячим» та у сторонньому догляду не потребував. Зі слів [PERSON] відомо, що батька 2 разу на місяць навідувала. [PERSON] був товариською людиною, з усіма добре спілкувався. Помер [PERSON] у 2023 у с. Новопокровка, де також мешкала і [PERSON] , дружили як сусіди. На момент смерті [PERSON] - [PERSON] була з ним. Хто викликав ШМД, організовував поховання тощо, не відомо. Коли приїхали на поховання, було багато людей, в тому числі і [PERSON] . Свідок бачила, що [PERSON] доставала продукти, оплачували послуги у церкві, зі слів останньої - все замовляла саме вона. Із моргу забирала [PERSON] , оскільки [PERSON] затримувалась. Свідок [PERSON] в судовому засіданні зазначила, що у с. Тернова проживає з народження та до війни 2022. [PERSON] - рідний брат чоловіка, [PERSON] племінниця останнього, [PERSON] відома, як знайома [PERSON] . З померлим підтримували відносини, постійно спілкувались, знали про його життя. У будинку [PERSON] була рідко, часто був чоловік, який допомагав йому по господарству. Відомо, що [PERSON] переніс операцію у 2014, його навідували у лікарні, при цьому, донька кожний день, а скільки разів [PERSON] , не відомо. До лікаря [PERSON] не супроводжувала [PERSON] . У період з 2004 по 2022 стан здоров`я у [PERSON] був нормальний, після операції - задовільний, в сторонній допомозі не потребував. У вказаний період у [PERSON] ніколи сім`ї не було, проживав один, так як у нього нікого не було. Коли приїжджали до [PERSON] , разів 5 були на днях народженнях, бачила [PERSON] , до кого остання приїжджала, невідомо. Донька [PERSON] приїжджала до батька нечасто. У с. Новопокровка у них були родичі, тому переїхали як ВПО, [PERSON] також там проживала. Від опитування інших свідків сторона відповідача в подальшому відмовилась. Далі, у т.1 на а.с.219, т.2 на а.с 21, що встановлено вище у тексту рішення, міститься інформація начальника Липецької сільської військової адміністрації Харкіського району Харківської області від 20.06.2024 №347 [PERSON] про те, що [PERSON] дійсно проживала з 1999 по 14.05.2022 за адресою: [ADDRESS] , разом із [PERSON] . Представник відповідача просить визнати недопустимим та недостовірним такий доказ, посилаючись на те, що із відповіді на його запити, Липецька сільська військова адміністрація в особі начальника О. Слабченка, повідомила, зокрема, що станом на 28.08.2024 не підтверджені відомості щодо проживання [PERSON] без реєстрації місця проживання по 14.05.2022 в с. Тернова Харківського району Харківської області. Так, із змісту відповідей Липецької сільської військової адміністрації в особі начальника О. Слабченка від 05.08.2024 №1372 (т.1 а.с.241,242), від 28.08.2024 3485 (т.1 а.с.485), від 06.09.2024 №1568 загалом вбачається, що на час звернення на території Липецької громади не завершені роботи з розмінування. Населені пункти зазнають систематичних обстрілів з боку рф, що унеможливлює завершення проведення в тому числі архівних документів. Територія Липецької ТГ з 11.05.2024 віднесена до території активних бойових дій. При розгляді звернень громадян щодо підтвердження фактичного проживання на території населених пунктів Липецької ТГ із зазначенням конкретних періодів проживання враховується наявність підтверджень не менш, як двох свідків - громадян, які мають зареєстроване місце проживання на території конкретного населеного пункту громади. Підтвердження свідків, які зазначили проживання у селі Тернова Харківського району Харківської області станом на серпень 2024, не відповідає дійсності через відсутність в с. Тернова цивільного населення. Свідок [PERSON] зареєструвала місце проживання у с. Тернова у 2000, що унеможливлює підтвердження факту проживання [PERSON] з 1999 в зазначеному населеному пункті. Свідок [PERSON] не зареєстрований у с. Тернова. На підставі тільки заяви [PERSON] не має можливості підтвердити відомості щодо проживання [PERSON] без реєстрації місця проживання з 1999 по [INFO] в с. Тернова Харківського району Харківської області. Між тим, в судовому засіданні шляхом отримання свідчень як сторони позивачки так і сторони відповідачки, усі свідки, без виключення заявили, що у вказаний період [PERSON] постійно проживав у батьківському будинку в с. Тернова Харківського району, Харківської області. Отже, незалежно від об`єктивних причин ненадання запитуваємої інформації у Липецької громади, судом факт проживання [PERSON] у с. Тернова встановлений на підставі інших досліджених вище доказів. Відомості, викладені у інформації начальника Липецької сільської військової адміністрації Харківського району Харківської області від 20.06.2024 №347 [PERSON] про те, що [PERSON] дійсно проживала з 1999 по 14.05.2022 за адресою: [ADDRESS] , разом із [PERSON] , знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду, про що суд дійшов висновку через відсутність будь-яких сумнівів щодо наданої інформації, яка не спростована стороною відповідача в розумінні положень ст.ст. 76-81 ЦПК України. Далі, судом проаналізовані надані сторонами копії договорів-замовлення на організацію та проведення поховання. Так, у т.1 на а.с. 167 міститься наданий представником відповідача копія договору- замовлення на організацію та проведення поховання, укладений між [PERSON] та ФОП [PERSON] з найменуванням послуг виконавця (труна, хрест те інше)від 01.05.2023 вартістю 14750грн., без підписів сторін, печатки, реквізітів. На а.с. 182, т.1 міститься надана позивачем копія договору-замовлення на організацію та проведення поховання 02.05.2023, укладений між [PERSON] та ФОП [PERSON] з найменуванням однакових послуг виконавця (труна, хрест те інше) від 01.05.2023, без печатки, підписів. Такі суперечливі один одному документи сторонами належним чином не підтверджені та не спростовані, між тим судом встановлено, що на момент смерті [PERSON] з ним знаходилась [PERSON] , якою суду надано необхідні документи для здійснення поховання, яка організовувала поховання, помини, в чому в подальшому також приймала участь і відповідачка. Із наданих копій фотознімків чітко вбачається, що у вказаний період [PERSON] та [PERSON] були разом, поряд і такі світлини також свідчать про стосунки близьких один до одного людей. Отже, вищевстановлені обставини, документи, фотознімки, аналіз пояснень перелічених свідків обох сторін, дає суду дійти висновку, що незважаючи на наявність певних розбіжностей, що [PERSON] та [PERSON] проживали з 2004 по 30.04.2023 спочатку у с. Тернова Харківського району Харківської області, а потім у с. Новопокровка Чугуївського району Харківської області. Оцінюючи покази свідків, суд вважає, що пояснення свідків позивачки носять послідовний та чіткий характер у частині спільного проживання [PERSON] із [PERSON] за однією адресою, наявності у них спільного побуту, усталених, стабільних відносин, спільна присутність, допомога [PERSON] у соціальному житті, побуту, опікування здоров`ям [PERSON] , догляд за станом здоров`я тощо, а тому, суд дійшов висновку, що такі встановлені обставини у своєї сукупності, свідчать про виникнення між ними взаємних прав та обов`язків, притаманних подружжю, а тому факт спільного проживання у вказаний вище період позивачки з [PERSON] підтверджений. Інших доказів, які б спростували вказані обставини суду не надано. Посилання сторони відповідача, що [PERSON] приймала участь у житті батька, допомагала матеріально, сплачуючи комунальні послуги на утримання спірної квартири та ствердження про те, що допомога з боку [PERSON] її батьку була лише платною, не знайшли свого підтвердження, будь яких належних доказів таким доводам, суду не надано. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 23 вересня 2021 року у справі № 204/6931/20 (провадження № 61-13801св21) вказано, що "становлення факту проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без реєстрації шлюбу передбачає доведення перед судом факту спільного їх проживання, наявності у них спільного побуту, виникнення між ними у зв`язку із цим взаємних прав та обов`язків, притаманних подружжю. Під спільним проживанням слід розуміти постійне фактичне мешкання чоловіка та жінки за однією адресою, збереження ними у такому житлі переважної більшості своїх речей, зокрема щоденного побутового вжитку, сприйняття ними цього місця проживання як свого основного, незалежно від того, що будь-хто із них за особливістю своєї роботи/служби зумовлений тривалий час бути відсутнім за цим місцем проживання (несення військової служби, вахтовий метод роботи). Спільний побут, в свою чергу, передбачає ведення жінкою та чоловіком спільного господарства, наявність спільного бюджету, витрат, придбання майна для спільного користування, в тому числі за спільні кошти та внаслідок спільної праці, спільна участь в утриманні житла, його ремонт, спільне харчування, піклування чоловіка та жінки один про одного/надання взаємної допомоги тощо. До прав та обов`язків, притаманних подружжю, слід віднести зокрема, але не виключно, існування між чоловіком та жінкою, реалізацію ними особистих немайнових прав, передбачених главою 6 СК України, тощо. При цьому має бути встановлена і доведена саме сукупність вказаних усталених обставин та відносин, оскільки самі по собі, наприклад, факти перебування у близьких стосунках чоловіка та жінки або спільна присутність їх на святах, або пересилання коштів, або періодичний спільний відпочинок, або проживання за однією адресою, факт реєстрації за такою адресою при відсутності інших наведених вище ознак не можуть свідчити, що між чоловіком та жінкою склались та мали місце усталені відносини, притаманні подружжю. Наведені вище правові висновки суду повністю узгоджуються із правовими позиціями, викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі №554/8023/15-ц, постановах Верховного Суду від 26 вересня 2018 року у справі №244/4801/13-ц, від 28 листопада 2018 року в справі №127/11013/17, від 16 січня 2019 року у справі №343/1821/16-ц, від 27 лютого 2019 року у справі№522/25049/16-ц, від 27 березня 2019 року у справі №354/693/17-ц, від 17 квітня 2019 року у справі №490/6060/15-ц, від 15 серпня 2019 року у справі №588/350/15, від 23 вересня 2019 року у справі № 279/2014/15-ц, від 10 жовтня 2019 року у справі №748/897/18, від 11 грудня 2019 року в справі №712/14547/16-ц, від 12 грудня 2019 року у справі №490/4949/17, від 18 грудня 2019 року в справі №761/3325/17-ц, від 24 січня 2020 року в справі №490/10757/16-ц, від 09 листопада 2020 року №757/8786/15-ц. Належними та допустимими доказами проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу можуть бути, зокрема, але не виключно: свідоцтва про народження дітей; довідки з місця проживання; свідчення свідків; листи ділового та особистого характеру тощо; свідоцтво про смерть одного із "подружжя"; свідоцтва про народження дітей, в яких чоловік у добровільному порядку записаний як батько; виписки з по господарських домових книг про реєстрацію чи вселення; докази про спільне придбання майна як рухомого, так і нерухомого (чеки, квитанції, свідоцтва про право власності); заяви, анкети, квитанції, заповіти, ділова та особиста переписка, з яких вбачається, що "подружжя" вважали себе чоловіком та дружиною, піклувалися один про одного; довідки житлових організацій, сільських рад про спільне проживання та ведення господарства та ін. Аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховного Суду від 15 липня 2020 року по справі №524/10054/16. В контексті визначення можливих доказів, їх оцінки як достатніх слід також відзначити, що згідно усталеної судової практики самі лише показання свідків та спільні фотографії не можуть бути єдиною підставою для встановлення факту спільного проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу (постанова Верховного Суду від 12 грудня 2019 року по справі №466/3769/16-ц)". За змістом частини 3 ст. 12, ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц). У цивільних справах суд повинен вирішити, чи існує вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує на довіру. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України). У частині другій статті 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до частини першої статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Згідно з частинами першою, другою статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. В даному випадку судом повно та всебічно досліджено обставини справи, перевіривши їх доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємного зв`язку. Судом прийнято до уваги пояснення значної кількості свідків сторони позивача та свідків з боку відповідача, оглянуті фотознімки, крім того досліджені інші письмові докази, що у своєї сукупності , на думку суду, свідчать про те, що між сторонами склались та мали місце усталені відносини, які притаманні подружжю. Далі, відповідно до ч.2 ст. 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Повертаючись до приписів ст. 74 СК України, положення якої зазначають, що якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу. З урахуванням зазначеного, вирішуючи спір про поділ майна, необхідно установити як обсяг спільного нажитого майна, так і з`ясувати час та джерела його придбання, а вирішуючи питання про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, суд має установити факти спільного проживання однією сім`єю; спільний побут; взаємні права та обов`язки (статті 3, 74 СК України), що зазначено у постанові Верховного Суду України від 20 лютого 2012 року у справі № 6-97цс11. Так, судом встановлено, що [PERSON] належала на праві приватної власності 48/100 двокімнатної комунальної квартири [ADDRESS] , яка приватизована 12.05.1995. 10.02.2011 на підставі договору купівлі-продажу частини комунальної квартири [PERSON] продав 48/100 частини комунальної квартири [ADDRESS] . Із п.2.1 вказаного договору вбачається, що продаж 48/100 частини вищевказаної квартири за домовленістю сторін вчиняється за 160000грн (т.1 а.с.126,127). 10.02.2011 [PERSON] придбав у власність однокімнатну квартиру [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу квартири від 10.02.2011. Із п.3 вказаного договору вбачається, що продаж здійснено за 35101грн. (т.1 а.с.128,129). Отже, вищенаведене свідчить про той факт, що в один день [PERSON] продав квартиру, яка належала йому на праві особистої приватної власності та придбав іншу квартиру за ціну значно нижчу за суму, яку він отримав від продажу своєї квартири. Відповідно до положень п.п.1,3,4 ч. 1 ст. 57 СК України - особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним до шлюбу; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто; житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду"; Якщо у придбання майна вкладені крім спільних коштів і кошти, що належали одному з подружжя, то частка у цьому майні, відповідно до розміру внеску, є його особистою приватною власністю (ч.7 ст. 57 СК України). Законодавець визначив у статтях 57 та 58 СК України випадки для подружжя, за яких майно є особистою приватною власністю. Такий же підхід має бути застосований і до жінки та чоловіка, які проживали однією сім`єю, але не перебували у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі. Зокрема, особистою приватною власністю для жінки та чоловіка, які проживали однією сім`єю, але не перебували у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, є: майно, набуте нею, ним до проживання однією сім`єю; майно, набуте нею, ним за час проживання однією сім`єю, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно, набуте нею, ним за час проживання однією сім`єю, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Таким чином, набута [PERSON] квартира [ADDRESS] - є його особистою приватною власністю незалежно від спільного проживання з [PERSON] . Інших доказів, які б спростовували висновки суду в цієї частині, не надано, а тому у суду відсутні правові підстави для визнання спірної квартири, як майна у спільної сумісної власності. Далі, об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Згідно частини першої статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка, зокрема, є майно: набуте нею, ним до шлюбу; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 червня 2018 року у справі № 711/5108/17 (провадження № 61-1935св18) зроблено висновок по застосуванню пункту 3 частини першої статті 57 СК України та вказано, що «у випадку набуття одним із подружжя за час шлюбу майна за власні кошти, таке майно є особистою приватною власністю». Тлумачення статті 61 СК України свідчить, що спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були набуті. Відповідно до частини першої статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18) зроблено висновок, що «у статті 60 СК України закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і стаття 368 ЦК України. Частиною першою статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує». Тобто, той із подружжя, який заявляє про спростування зазначеної презумпції, зобов`язаний довести обставини, що її спростовують, на підставі належних та допустимих доказів. (ухвала від 29.04.2020 ,справа № 753/20335/18;провадження № 61-3765ск20). Судом також встановлено, що у період спільного проживання позивачки з [PERSON] був придбаний автомобіль марки WOLKSWAGEN PASSAT тип загальний легковий універсал - В, номер шасі [NUMBER] ,Ж 2010 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , у 2017 році, який зареєстровано за [PERSON] (т.1 а.с. 22, 26-38). Згідно з положеннями ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Частиною 3 ст. 368 ЦК України також визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ч.І ст. 355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), на- лежить їм на праві спільної власності (спільне майно). Відповідно до положень ст. 70 СК України передбачається, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до ч. 1 ст. 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором . Частиною 2 вказаної статті визначено, що на майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою, поширюються положення глави 8 цього Кодексу. У постанові від 03 липня 2019 року у справі № 554/8023/15 (провадження № 14-130цс19) Велика Палата Верховного Суду зауважила, що, вирішуючи питання про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, суд має установити факти спільного проживання однією сім`єю; спільний побут; взаємні права та обов`язки (статті 3, 74 СК України), і підсумувала, що майно, набуте під час спільного проживання особами, які не перебувають у зареєстрованому шлюбі між собою, є об`єктом їхньої спільної сумісної власності, якщо: 1) майно придбане внаслідок спільної праці таких осіб як сім`ї (при цьому спільною працею осіб слід вважати їхні спільні або індивідуальні трудові зусилля, унаслідок яких вони одержали спільні або особисті доходи, об`єднані в майбутньому для набуття спільного майна, ведення ними спільного господарства, побуту та бюджету); 2) інше не встановлено письмовою угодою між ними. Отже, під час вирішення спору щодо поділу майна, набутого сім`єю, суд має установити не лише обставини щодо факту спільного проживання сторін у справі, а й ті обставини, що спірне майно було придбане сторонами внаслідок їхньої спільної праці. Критеріями, за якими майну може бути надано статус спільної сумісної власності, є: 1) час набуття такого майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття); 3) мета придбання майна, відповідно до якої йому може бути надано правовий статус спільної власності подружжя. Подібні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 05 жовтня 2022 року у справі № 686/15993/21, від 09 листопада 2022 року у справі № 753/10315/19, від 16 листопада 2022 року у справі № 199/3941/20. З урахуванням зазначеного, вирішуючи спір про поділ майна, необхідно установити як обсяг спільного нажитого майна, так і з`ясувати час та джерела його придбання, а вирішуючи питання про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, суд має установити факти спільного проживання однією сім`єю; спільний побут; взаємні права та обов`язки (статті 3, 74 СК України). У постанові Верховного Суду України від 20 лютого 2012 року у справі № 6-97цс11 роз`яснено, що для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору на підставі статті 74 СК України суд повинен встановити факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу у період, протягом якого було придбано спірне майно. У постанові Верховного Суду від 08 грудня 2021 року у справі № 531/295/19 (провадження № 61-3071св21) зазначено, що для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору на підставі статті 74 СК України, суд повинен встановити факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу в період, протягом якого було придбано спірне майно. Отже, проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом, законною) підставою для виникнення у них деяких прав та обов`язків, зокрема права спільної сумісної власності на майно. Визнання майна таким, що належить на праві спільної сумісної власності жінці та чоловікові, які проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою, відбувається шляхом встановлення факту проживання однією сім`єю, ведення спільного побуту, виконання взаємних прав та обов`язків. Сутність презумпції спільності права власності на майно жінки та чоловіка, які проживали однією сім`єю, але не перебували у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, яке набуте ними за час спільного проживання, полягає в тому, що на певний об`єкт поширюється правовий режим спільного сумісного майна, що не потребує доказування та встановлення інших обставин, крім набуття майна за час спільного проживання. Проте за наявності спору така презумпція може бути спростована, тому тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається саме на заінтересовану особу, яка її оспорює «Постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 29.03.2024, справа №331/817/22; 61-555св23). Таким чином, враховуючи, що стороною позивача доведено факт проживання однією сім`єю з [PERSON] у період з 2004 до 30.04.2023, з урахуванням вищенаведної судової практики, автомобіль марки WOLKSWAGEN PASSAT тип загальний легковий універсал - В, номер шасі [NUMBER] ,Ж 2010 року випуску, р.н. [NUMBER] , придбаний у період спільного проживання та зареєстрований 27.06.2017 на ім`я [PERSON] , є об`єктом права спільної сумісної власності, а тому в розумінні положень ст. 70 СК України частки такого майна є рівними. В ході судового розгляду позивачка та її представник відмовились від позовних вимог щодо визнання спільною сумісною власністю погріб № 258, площею 5 кв.м., розташований в підвальному приміщенні триповерхового корпусу авто гаражного кооперативу «ПОРШЕНЬ», гараж № [NUMBER] , площею 18 кв.м., розташований на першому поверсі триповерхового корпусу АГК «ПОРШЕНЬ», що за адресою: м. Харків, вул. Бучми,11, а тому суд не розглядає такі вимоги в цієї частині позову. Далі, позивачка просить виключити майно, яке просить визнати спільною сумісною власністю з [PERSON] із спадкової маси спадкодавця. Відповідно до статей 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно правовою позицією Верховного Суду, викладеною у поставі від 16 червня 2021 року у справі № 570/997/19 (провадження № 61-16257св20), "...визначення судом частки співвласника у праві спільної власності на нерухоме майно за померлим не узгоджується з вимогами чинного законодавства, оскільки у такому разі судом буде вирішено питання про права особи, яка не має цивільної процесуальної правоздатності та дієздатності, що свідчить, у тому числі, про неефективність способу захисту права особи відповідно до положень статті 16 ЦК України. У такому випадку спадкоємець не позбавлений можливості захисту своїх прав шляхом подання позову про визнання права власності в порядку спадкування". Отже, у разі смерті одного з подружжя частка у праві власності на спадкове майно якого не виділялася, право власності на неї не припиняється, а переходить до його спадкоємців. А у спадкоємця, який прийняв спадщину право власності на неї виникає з моменту відкриття спадщини, незалежно від отримання свідоцтва про право власності на спадкове майно, тому такий спадкоємець може захищати свої порушені права на таке спадкове майно в судовому порядку. Відтак, оскільки судом встановлено факт сумісного проживання однією сім`єю [PERSON] та [PERSON] з січня 2004 по 30.04.2023, визнано спільною сумісною власністю автомобіль марки WOLKSWAGEN PASSAT тип загальний легковий універсал - В, номер шасі [NUMBER] , [NUMBER] року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] та за [PERSON] визнається право власності на частину вказаного транспортного засобу, в частині виключення цього майна із спадкової маси, необхідно відмовити. У відповідності до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Отже, повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємного зв`язку, встановивши, що позивачем доведено факт спільного проживання з [PERSON] однією сім`єю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу у період, протягом якого було придбано майно у вигляді автомобілю, та наявності у цей період між [PERSON] та [PERSON] відносин, притаманних подружжю та встановлення спірної квартири особистою приватною власністю [PERSON] , суд дійшов висновку про частково задоволення позовних вимог. Відповідно до правил ст.141 ЦПК України розподіляє судові витрати на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, які складають задоволення позовних вимог немайнового характеру повністю в розмірі 1073грн. та частково - 536,50грн., та майнової вимоги в розмірі 2146грн., а загалом - в розмірі 3755,50грн., які підлягають стягненню на користь позивача відповідачем. Інші судові витрати суд залишає за позивачем.

Outcome: approved