Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-13 00:00:00

\~ \~ \~ \~13.09.2024 [PERSON] звернулася до Ковпаківського районного суду м. Суми з позовом до [PERSON] про стягнення додаткових витрат на дитину, в якому вона зазначила про те, що сторони по справі перебували у шлюбі з 24.11.2017 до 15.06.2022, від шлюбу мають дитину [PERSON] . 04.08.2022 Ковпаківський районний суд м. Суми видав судовий наказ, яким було стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої дитини доньки [PERSON] в розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу) , але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, починаючи стягнення з 02.08.2022. У 2021-2022 роках, до початку повномасштабного вторгнення російської федерації проти України, донька [PERSON] відвідувала Сумський дошкільний навчальний заклад (ясла-садок) № 25 Білосніжка м. Суми, Сумської обл. . З початку воєнного стану до 01.04.2022 вищезазначений заклад не працював. Міністерство освіти та науки України надало рекомендації від 22.06.2022 щодо закладів дошкільної освіти. З 01.04.2022 до 01.09.2022 Сумський дошкільний навчальний заклад (ясла-садок) № 25 Білосніжка працював дистанційно. З 01.09.2022 до 01.09.2023 Сумський дошкільний навчальний заклад (ясла-садок) № 25 Білосніжка працював за змішаною формою (у дистанційному форматі та офлайн за присутності батьків) . З 01.09.2023 до 01.10.2023 садочок працював неповний день з 08:00 до 13:00. Крім того, батьки були зобов`язані постійно знаходитися біля садочку для того, щоб забирати дитину у випадку повітряної тривоги. Зважаючи на такий режим роботи дитячих садочків, позивачка, яка працює, не мала можливості бути присутньою на заняттях з дитиною в садочку, чергувати біля дитячого садочку та забирати у повітряну тривогу в неї не було можливості. Відповідач після розірвання шлюбу не бере ніякої участі у вихованні дитини, у дитячий садочок не з`являється, ніякої ініціативи не проявляє, через що позивачка була вимушена знайти дошкільний заклад для того, щоб дитина мала можливість розвиватися у час, коли садочки не працювали, а потім той, який би працював на час тривоги. Так, 09.06.2022 між ФОП [PERSON] та позивачкою було укладено договір про надання послуг догляду за дитиною, на неповний робочий день (з 09:00 до 13:00) з вартістю 3000 грн. на місяць. 29.06.2022 позивачкою було здійснено оплату послуги догляду за малолітньою дитиною у розмірі 3000 грн. (акт наданих послуг № 113 від 22.07.2022) . 19.08.2022 позивачкою було здійснено оплату послуги надання догляду за малолітньою дитиною у розмірі 3000 грн. (акт наданих послуг № 113а від 19.08.2022) . 29.09.2022 позивачкою було здійснено оплату послуги надання догляду за малолітньою дитиною у розмірі 3000 грн. (акт наданих послуг № 143 від 29.09.2022) . 30.10.2022 позивачкою було здійснено оплату послуги надання догляду за малолітньою дитиною у розмірі 3000 грн. (акт наданих послуг № 153 від 30.10.2022 та квитанція) . 24.10.2022 [PERSON] направила поштою лист до відповідача в якому повідомила про те, що з 09.06.2022 їхній спільній доньці надаються послуги догляду за малолітньою дитиною, а державний дошкільний заклад, який відвідувала дитина до початку повномасштабного вторгнення, не працює. Вона просила компенсувати 50 % витраченої суми за послуги догляду за донькою, а саме: 4500 грн. за період з 09.06.2022 до 29.09.2022. 03.11.2022 позивачка повторно надіслала лист з повідомленням про те, що з 08.11.2022 донька [PERSON] починає відвідувати приватний дошкільний навчальний заклад на повний, 8-годинний день, у зв`язку з цим збільшується помісячна оплата за послуги надання догляду за дитиною. З 08.11.2022 оплата, згідно договору про надання послуг, буде складати 8400 грн. , тобто відповідна компенсація з відповідача становитиме 4200 грн/місяць. Вона також зазначила про те, що на момент дії воєнного стану в Україні відвідування комунального дошкільного закладу, в якому перебувала [PERSON] до початку повномасштабного вторгнення, не дозволене без присутності одного з батьків. Вона просила, що у разі, якщо є інші пропозиції щодо виховного процесу, зазначити варіанти, оскільки інших вона не знайшла. 19.11.2022 відповідач надав письмову відповідь, в якій зазначив про те, що він вважає необґрунтованими вимоги позивачки, оскільки він щомісячно сплачує аліменти у розмірі 3300 грн. , ніде офіційно не працює та має ще одну дитину на утриманні, відповідно не має змоги сплачувати додаткові потреби на дитину. 08.11.2022 між ТОВ Я КРАЩИЙ Дитячий центр розвитку та [PERSON] було укладено договір № 0811/1 по догляду за дитиною на повний день, щомісячна вартість якого складала 8420 грн. . 07.12.2023 позивачка здійснила оплату за послуги денного догляду за дитиною за період з 08.11.2022 до 07.12.2022 в сумі 8420 грн. (акт наданих послуг № 143 від 07.12.2022) . 08.12.2022 сторони уклали додаткову угоду № 1 до договору № 0811/1 від 08.11.2022 про те, що за період часу з 08.12.2022 до 17.01.2023 оплата за 1 абонемент складає 8450 грн. , а починаючи з 16.01.2023 оплата становитиме 8750 грн. . 08.11.2022 було здійснено оплату послуг денного догляду за дитиною за період часу з 08.11.2022 до 07.12.2022 в розмірі 8420 грн. (квитанція № 17 від 08.11.2022) . 08.12.2022 було здійснено оплату послуг денного догляду за дитиною за період часу з 08.12.2022 до 17.01.2023 в розмірі 8450 грн. (квитанція № 20 від 08.12.2022 та акт № 22 від 17.01.2023) . 18.01.2023 були сплачені кошти у розмірі 8750 грн. за послуги денного догляду за дитиною за період часу з 18.01.2023 до 17.02.2023 (акт № 30 від 20.02.2023 та квитанція № 7C53-C4ТМ-0РС5-5М8Н від 18.01.2023) . 19.01.2023 було здійснено оплату за послуги денного догляду за дитиною за період часу з 20.12.2023 до 19.01.2024 в сумі 9300 грн. (акт наданих послуг № 212) . 20.02.2023 було здійснено оплату за послуги денного догляду за дитиною за період часу з 20.02.2023 дл 19.03.2023 в сумі 8750 грн. (акт наданих послуг № 58 від 20.03.2023 та квитанція № 157527970 від 20.02.2023) . 20.03.2023 були сплачені послуги денного догляду за дитиною у період часу з 21.03.2023 до 20.04.2023 в розмірі 8750 грн. (акт наданих послуг № 74 від 21.04.2023 та платіжна інструкція № 9300-0384-2315-7898) . 24.04.2023 було здійснено оплату за послуги денного догляду за дитиною за період часу з 24.04.2023 до 23.05.2023 в сумі 8750 грн. (акт наданих послуг № 97 від 23.05.2023 та платіжна інструкція № 9303-5294-2526-7262) . 25.05.2023 було здійснено оплату за послуги денного догляду за дитиною за період часу з 25.05.2023 до 24.06.2023 в сумі 8750 грн. (акт наданих послуг № 112 від 24.06.2023 та платіжна інструкція № 9303-6363-7447-3548) . 04.09.2023 було сплачено кошти у розмірі 6030 грн. за послуги денного догляду за дитиною за період часу з 04.09.2023 до 03.10.2023 (акт надання послуг № 130 від 04.09.2023 та квитанція № 174371994) . 06.10.2023 було сплачено кошти у розмірі 8750 грн. за послуги денного догляду за дитиною за період часу з 05.10.2023 до 04.11.2023 (акт надання послуг № 157 від 04.11.2023 та квитанція № 177322625) . 06.11.2023 між ТОВ Я КРАЩИЙ та позивачкою було укладено додаткову угоду № 2 до договору від 08.11.2022 по догляду за дитиною, згідно якому, починаючи з 06.11.2023 оплата складає 9300 грн. . 20.11.2023 були сплачені кошти в розмірі 9300 грн. за послуги денного догляду за дитиною за період часу з 20.11.2023 до 19.12.2023 (акт наданих послуг № 192 від 20.11.2023 та квитанція № 181757435) . 20.12.2023 позивачка здійснила оплату за послуги денного догляду за дитиною за період часу з 20.12.2023 до 19.01.2024 в сумі 9300 грн. (акт наданих послуг № 212 від 20.12.2023 та квитанція № 184921975) . 22.01.2024 було здійснено оплату за послуги денного догляду за дитиною за період часу з 22.01.2024 до 21.02.2024 в сумі 9300 грн. (акт наданих послуг № 17 від 22.01.2024 та квитанція № 188024837) . 22.02.2024 було здійснено оплату за послуги денного догляду за дитиною за період часу з 22.02.2024 до 21.03.2024 в сумі 9300 грн. (акт наданих послуг № 35 від 22.02.2024 та квитанція № 191443810) . 29.03.2024 було здійснено оплату за послуги денного догляду за дитиною за період часу з 29.03.2024 до 28.04.2024 в сумі 9300 грн. (квитанція № 195439536) . Загалом [PERSON] сплатила за відвідування дитячих садочків донькою [PERSON] суму в розмірі 155170 грн. , відповідно, відповідач має сплати половину, а саме: 77585 грн. . В обґрунтування заявлених позовних вимог позивачка зазначила про те, що ст. 185 СК України передбачено те, що той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо) . Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. П. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів від 15.05.2006 № 3 роз`яснено, що до передбаченої ст. 185 Сімейного кодексу України участі в додаткових витратах утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо) , можна притягти лише батьків. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. При одночасному розгляді вимог про стягнення аліментів і додаткових витрат їх має бути визначено у рішенні окремо. Батьки зобов`язані брати участь у додаткових витратах на свою дитину, лише при обов`язковій умові, якщо це обумовлено розвитком її здібностей, хворобою тощо. Цей перелік не є вичерпним сюди входять усі потреби дитини, які не покриваються аліментами на її утримання. Згідно довідці ТОВ Я КРАЩИЙ донька сторін [PERSON] перебуває в групі повного дня з 08:00 до 17:30. [PERSON] відвідує додатково заняття з малювання, з англійської мови, музикальні заняття. Дитина на свій вік вміє вільно комунікувати з іншими вихованцями садку, вміє писати літери, знає багато віршів та пісень. Також зазначено про те, що на протязі всього часу, що дитина відвідує садок, приводить і забирає [PERSON] мама або бабуся дитини. Жодного разу батько не навідався до дитини в центр, не познайомився з вихователями та керівництвом, не цікавився освітніми досягненнями дитини. Потреба у приватному дитячому садочку викликана була тим, що комунальні садки працювали неповний день та з умовою забирання дитини під час повітряної тривоги батьками. Позивачка не має можливості сидіти з дитиною на дистанційному навчанні вдома, не може забирати дитину під час повітряної тривоги, яка трапляється часто по кілька разів на день, батько дитини відмовився брати участь у освітньому вихованні дитини, пропозицій щодо забирання дитини у тривоги з садочку або іншого альтернативного рішення не було. Відповідно, приватний садочок, який працює повний день, має велику кількість цікавих гуртків з висококваліфікованими педагогами та викладачами, які враховують здібності та інтереси дитини, має укриття на території садка, чим дає можливість не забирати дитину додому та розвивати її здібності, є єдиним виходом для пристосування в умовах воєнного стану та гармонійного розвитку дитину в період війни. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН Про права дитини від 20.11.1989, яка була ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27.02.1991, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. В постанові Верховного Суду України від 13.09.2017 у справі № 6-1489цс17 було зроблено висновок про те, що СК України виходить з принципу рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону, брати участь у додаткових витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає дитина. При визначенні розміру стягнення з одного з батьків суд відносить частину витрат на іншого. Згідно ч. 1 ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Це положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається цією статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат, у тому числі у зв`язку з розвитком певних її здібностей, у зв`язку з її хронічною хворобою, лікуванням, каліцтвом тощо. Визначення таких особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними в кожному конкретному випадку. За ч. 2 ст. 185 СК України розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення . Отже, витрати пов`язані з відвідуванням дитиною [PERSON] приватного дитячого садка у час коли інші садочки не працювали, коли не була можливість розвивати здібності дитини іншим шляхом, є додатковими витратами, оплата коштів підтверджується квитанціями про оплату та актами, а тому половина суми в розмірі 77585 грн. підлягає стягненню з батька дитини [PERSON] . Також позивачка заявила вимогу про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 7000 грн. (вхідний № 35715/24 від 13.09.2024) (а. с. 1-4) . \~ \~ \~ \~28.10.2024 представниця відповідача [PERSON] адвокат Семерня Ірина Юріївна надала до канцелярії Ковпаківського районного суду м. Суми відзив на позовну заяву, в якому вона зазначила про те, що, ознайомившись з матеріалами судової справи, відповідач заперечує проти задоволення позовних вимог у повному обсязі, у зв`язку з таким. З 24.11.2017 до 15.06.2022 [PERSON] та [PERSON] перебували в шлюбі, від якого мають дитину [PERSON] . Ковпаківським районним судом м. Суми 04.08.2022 було видано судовий наказ, з резолютивної частини якого вбачається, що з відповідача було стягнуто аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] в розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку. Слід зазначити про те, що [PERSON] сумлінно ставиться до виконання своїх батьківських обов`язків, заборгованість зі сплати аліментів відсутня. Також варто зазначити про те, що для [PERSON] , як для батька своєї дитини [PERSON] , забезпечення її найкращих інтересів має першочергове значення. Матеріалами судової справи підтверджується, що позивачка має намір стягнути з відповідача додаткові витрати на утримання дитини, мотивуючи це тим, що, починаючи з 09.06.2022, [PERSON] відвідувала приватний садочок (у зв`язку з введенням правового режиму воєнного стану на території України та змішаною формою навчання в дошкільних закладах) . Акцентовано увагу суду на тому, що відповідач, відповідав на листи позивачки та неодноразово зазначав про те, що має ще одну неповнолітню дитину, а введення в Україні військового стану суттєво погіршило його матеріальний стан. Позивачка де-факто просить стягнути з відповідача додаткові витрати, починаючи з 09.06.2022, при цьому ігноруючи те, що аліменти на утримання дитини стягуються з 02.08.2022. Крім того, додаткові витрати на відвідування [PERSON] приватних садочків, позивачка має намір стягнути до квітня 2024 року, включно. При цьому позовна заява не містить жодного обґрунтування неможливості відвідувати дитиною державний садочок в 2024 році. Відповідно до ст. 8 Закону України Про охорону дитинства кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо) . Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно (ч. 2 ст. 185 СК України) . Аналіз відповідних норм Закону вказує на те, що в окремих випадках, за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину, вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину. Це положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких визначений зазначеною статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей чи то страждає на тяжку хворобу. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба) , так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті) . Наявність таких особливих обставини підлягають доведенню в судовому засіданні. Такі особливі обставини є індивідуальними у кожному конкретному випадку, які підлягають доведенню особою, яка пред`явила такий позов. Вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, необхідно враховувати, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Проаналізувавши вищезазначені норми матеріального права слід прийти до висновку, що навчання дитини в приватному садочку не відноситься до тих особливих обставин, які передбачають можливість стягнення додаткових витрат з батьків на утримання дитини. Отже, такі витрати не є додатковими витратами, які викликані особливими обставинами, у розумінні ст. 185 СК України. Крім того, позивачка не довела існування особливих обставин, які зумовили б необхідність платного навчання дитини в приватному садочку протягом двох років, при наявності можливості навчання у державних закладах освіти, не навела мотивів вибору освітнього закладу, що, зокрема, залежить від матеріальних можливостей та бажання батьків, а також погодження такого вибору з батьком дитини. [PERSON] не було надано доказів на підтвердження того, що між нею та відповідачем були узгоджені питання щодо навчання доньки в приватному садочку, який було обрано позивачкою на власний розсуд, без погодження із відповідачем. Зауважує, що відвідування [PERSON] занять з малювання, англійської мови, занять з музики тощо не може вважатися розвитком особливих здібностей дитини та відповідно бути особливими обставинами в розумінні ст. 185 СК України. Понесення таких витрат є добровільним волевиявленням матері дитини, так як, відповідно до ст. 53 Конституції України, держава забезпечує доступність і безоплатність дошкільної, повної загальної середньої, професійно-технічної, вищої освіти в державних і комунальних навчальних закладах; розвиток дошкільної, повної загальної середньої, позашкільної, професійно-технічної, вищої і післядипломної освіти, різних форм навчання; надання державних стипендій та пільг учням і студентам. Позивачкою, знов таки, не було доведено погодження з відповідачем необхідності відвідування дитиною вищезазначених додаткових занять. Таким чином, підстави для задоволення позовних вимог про стягнення додаткових витрат на утримання дитини відсутні, адже витрати на [PERSON] поглинаються сплаченими відповідачем аліментами. Щодо стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 7000 грн. , зазначається наступне. Положеннями ст. 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. П. 3.2. Рішення Конституційного Суду України від 30.09.2009 № 23-рп/2009 передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності) , а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції. Так, у справі Схід/Захід Альянс Лімітед проти України від 02.06.2014, заява № 19336/04 зазначено про те, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим (п. 268) (https://zakon.rada.gov.ua/laws/show/974_994#Text) . В рішенні Європейського суду з прав людини Лавентс проти Латвії від 28.11.2002 зазначено про те, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір (https://zakon.rada.gov.ua/laws/show/980_175#Text) . Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п. 12 ч. 3 ст. 2 ЦПК України) . Згідно ст. 11 ЦПК України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними і публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо. Згідно ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг) , виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг) ; 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг) ; 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. При розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань (ч. 1 ст. 182 ЦПК України) . Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи. Матеріали судової справи № 592/15220/24 не містять детального розрахунку витрат на професійну правничу допомогу, а, отже, і подальше їх стягнення не є можливим. Враховуючи фактичні обставини справи, відповідач просив відмовити [PERSON] у задоволенні заявлених позовних вимог в повному обсязі (вхідний № 41322/24 від 28.10.2024) (а. с. 29-33) . \~ \~ \~ \~В подальшому, в додаткових поясненнях від 06.11.2024 представниця відповідача [PERSON] адвокат Семерня Ірина Юріївна зазначила про те, що нею було подано адвокатський запит до Управління освіти і науки Сумської міської ради, на який вона отримала відповідь (додана до додаткових пояснень) , зі змісту якої вбачається, що протягом 2023/2024 навчального року 34 заклади дошкільної освіти працювали у змішаному форматі, тобто де-факто була наявна реальна можливість відвідувати не лише приватні дошкільні навчальні заклади. Таким чином, навчання [PERSON] у приватному садочку неможливо віднести до тих особливих обставин, які передбачають можливість стягнення додаткових витрат з батьків на утримання дитини, в порядку передбаченому ст. 185 СК України (вхідний № 43147/24 від 08.11.2024) (а. с. 35, 36) . \~ \~ \~ \~В зв`язку зі вступом в справу № 592/15220/24 в якості представника відповідача [PERSON] адвоката Пономаренка Олександра Вікторовича, він подав до суду додаткові пояснення, в яких підтримав доводи, викладені попередньою представницею відповідача в відзиві на позовну заяву та в додаткових поясненнях, та надав пояснення по справі з посиланням на висновки щодо застосування відповідних норм права, викладених в постановах Верховного Суду при розгляді даної категорії справ про наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо) . Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення одноразово, періодично або постійно (ч. 2 ст. 185 СК України) . Аналіз відповідних приписів СК України свідчить про те, що, в окремих випадках, за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину, вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину. Ці правила стосуються особливих обставин, приблизний перелік яких визначений зазначеною статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей чи то страждає на тяжку хворобу. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба) , так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті) . Наявність таких особливих обставини підлягають доведенню в судовому засіданні. Такі особливі обставини є індивідуальними у кожному конкретному випадку, які підлягають доведенню особою, яка пред`явила такий позов. Таким правовий висновок викладений в постанові Верховного Суду від 08.05.2023 у справі № 756/9882/19, провадження № 61-2065св23. Відповідно до п. 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів № 3 від 15.05.2006, до передбаченої ст. 185 Сімейного кодексу України участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо) можна притягати лише батьків. У цих випадках ідеться про фактично зазначені або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. Додаткові витрати не є додатковим стягненням коштів на утримання дитини. Аліменти необхідні, щоб забезпечити нормальні матеріальні умови для життя дитини. В окремих випадках, за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину. Верховний Суд у постанові від 10.01.2019 у справі № 369/11745/16, провадження № 61-34801св18 погодився з висновком апеляційного суду про відмову в задоволенні позову в частині стягнення додаткових витрат, оскільки витрати на відвідування дитиною приватного дитячого садка не викликані особливими обставинами. В постанові Верховного Суду від 22.05.2019 у справі № 201/15248/16, провадження №61-4862св18 зазначено про те, що дитина навчається в приватній школі за бажанням матері, що не є крайньою необхідністю чи особливими обставинами в розумінні положень ст. 185 СК України. Верховний Суд у постанові від 09.09.2019 у справі № 344/5315/18, провадження № 61-6722св19 погодився з висновками судів першої та апеляційної інстанцій про те, що позивачка не навела особливих обставин, які б свідчили про необхідність понесення додаткових витрат, які викликані розвитком здібностей дитини, хворобою дитини тощо. Також позивачка не довела існування особливих обставин, які зумовили б потребу платного навчання дитини у приватній школі-садочку Перша ластівка при наявності можливості отримання дитиною безкоштовної середньої освіти, гарантованої державою, та не навела мотивів вибору освітнього закладу, що зокрема залежить від матеріальних можливостей та бажання батьків, а також погодження такого вибору з батьком дитини. Позивачка не надала доказів на підтвердження того, що між нею та відповідачем були узгоджені питання щодо навчання сина у приватній школі, в якій останній навчався. Цей заклад для відпочинку і загального оздоровлення дитини вибрано позивачкою на власний розсуд, без погодження із відповідачем. В постанові від 04.12.2019 у справі № 320/383/19, провадження № 61-18284св19 Верховний Суд зазначив про те, що доказами, які підтверджують наявність особливих обставин, що спричинили додаткові витрати на дитину, можуть бути документи, які підтверджують, зокрема, витрати на придбання спеціальних інструментів, призначених для розвитку здібностей людини (наприклад, музичного інструменту або спортивного спорядження тощо) , витрати на навчання дитини у платному навчальному закладі, на заняття у музичних, мистецьких або спортивних закладах, на додаткові заняття, висновки медико-соціальної експертної комісії, довідки медичних закладів та інші документи, що підтверджують відповідний стан здоров`я дитини (хвороба, каліцтво), і свідчать про необхідність додаткових витрат на лікування (на придбання ліків, спеціальний медичний догляд, санаторно-курортне лікування тощо). Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватися відповідними документами (наприклад, витрати на спеціальний медичний догляд довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо) (https://reyestr.court.gov.ua/Review/86565388) . Отже, розмір додаткових витрат на дитину, що викликані особливими обставинами, в розумінні ст. 185 СК України, повинен обґрунтовуватись відповідними письмовими доказами. В матеріалах справи відсутні докази на підтвердження того, що позивачка узгодила виникнення та наявність вказаних витрат з відповідачем. Як зазначено в позовній заяві, позивачка 09.06.2022 уклала з ФОП [PERSON] договір про надання послуг догляду за дитиною, на неповний робочий день (з 09.00 до 13.00) вартістю 3000 грн. на місяць, про що повідомила відповідача листом від 24.10.2022, тобто вже по факту отримання послуг та понесення витрат. Листом від 03.11.2022 позивачка також поставила відповідача перед фактом того, що їхня спільна донька починає відвідувати з 08.11.2022 приватний дитячий садок, оплата послуг за відвідування якого становитиме 8400 грн. на місяць, та зажадала відшкодування половини витрат. Однак, вказані позивачкою витрати не є додатковими витратами на дитину в розумінні ст. 185 СК України, оскільки вони не викликані особливими обставинами. Вказані витрати позивачка несе за власним бажанням на відвідування дитиною приватного дитячого садка і вони відносяться до основних витрат, які батьки несуть на утримання дітей. Тому витрати на послуги приватної няні та на відвідування дитиною приватного дитячого садка дитини в загальному розмірі 155170 грн. , понесені позивачкою на власний розсуд, в силі вимог ст. 185 СК України, не можуть вважатися додатковими витратами. В матеріалах справи наявні докази, які свідчать, що компетентними органами держави вживались всі можливі заходи для організації освітнього процесу дітей дошкільного віку в умовах воєнного стану з врахуванням безпекової ситуації в м. Суми, а тому твердження позивачки про те, що система державної дошкільної освіти в м. Суми не могла забезпечити її дитині належного освітнього процесу, не відповідають дійсності. Крім того в матеріалах справи відсутні будь-які докази працевлаштування позивачки в період відвідування її дитиною приватного дитячого садка та докази безперервності робочого процесу позивачки, які б не дозволяли їй забезпечити відвідування дитиною державного дошкільного освітнього закладу в умовах існуючої безпекової ситуації. З даною проблемою зіткнулась велика кількість мешканців м. Суми і роботодавці (як державні, так і приватні) усіляко сприяли і сприяють, надаючи своїм працівникам можливості для забезпечення відвідування їх дітьми дошкільних освітніх закладів. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: dismissed