Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-12 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду із позовом до Шегинівської сільської ради Яворівського району Львівської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору приватний нотаріус Яворівського районного нотаріального округу Келюх Марія Андріївна про визнання права власності. Покликається на те, що житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що по [ADDRESS] (до набрання чинності постановою Верховної Ради України від 17.07.2020 № 807-ІХ «Про утворення та ліквідацію районів» - «Мостиського району») Львівської області відносився до суспільної групи «колгоспний двір» та станом на 01.01.1988 - 15.04.1991 року головою такого була [PERSON] , 1925 р.н., а членами такого: син [PERSON] , 1960р.н., невістка [PERSON] , 1961р.н, онука [PERSON] , 1982р.н., онука [PERSON] 1983 р.н. та онук [PERSON] , 1986 р.н., а виходячи із принципу рівності часток у майні колгоспного двору, кожен із даних осіб володіли станом на 15.04.1991р. часткою у розмірі по 1/6 у такому майні. Зазначає, що [INFO] померла [PERSON] , після смерті якої відкрилася спадщина на належне їй майно, в тому числі на 1/6 частку у майні колгоспного двору. Ствердила, що після смерті [PERSON] спадщину прийняла [PERSON] (позивачка). Факт прийняття нею спадщини стверджується поданою до нотаріуса заявою про прийняття спадщини. З огляду на що вважає, що вона, [PERSON] , стала власником 1/3 частки (1/6 частки, як члена колгоспного двору + 1/6 частки, яку успадкували після смерті [PERSON] ) спірного будинковолодіння. Покликається на те, що з метою оформлення своїх спадкових прав [PERSON] , звернулася до нотаріуса, однак у позасудовому порядку отримати свідоцтво про право на спадщину на частину спірного житлового будинку не має можливості, так як такий відносився до суспільної групи «колгоспний двір». Ствердила, що у зв`язку з відсутністю належних правовстановлюючих документів на спірне будинковолодіння, нотаріус роз`яснив позивачці звернутися до суду із позовною заявою про визнання права власності на житловий будинок або його частку. З огляду на наведене, просить суд визнати за нею, позивачкою [PERSON] , право власності на 1/3 частки спірного будинковолодіння по [ADDRESS] . Треті особи із самостійними\~вимогами [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] звернулися до суду із позовом до [PERSON] та Шегинівської сільської ради Яворівського району Львівської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - приватний нотаріус Яворівського районного нотаріального округу Келюх Марія\~Андріївна про визнання права власності. В обґрунтування позовних вимог [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] покликаються на те, що як було зазначено вище, спірний житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за вищевказаною адресою відносився до суспільної групи «колгоспний двір» та станом на 01.01.1988 - 15.04.1991 року головою такого була [PERSON] , 1925 р.н., а членами такого: син [PERSON] , 1960р.н., невістка [PERSON] , 1961р.н, онука [PERSON] , 1982р.н., онука [PERSON] 1983 р.н. та онук [PERSON] , 1986 р.н., а виходячи із принципу рівності часток у майні колгоспного двору, кожен із даних осіб володіли станом на 15.04.1991р. часткою у розмірі по 1/6 у такому майні. Зазначають, що [INFO] помер [PERSON] , після смерті якого відкрилася спадщина на належне йому майно, в тому числі на 1/6 частку у майні колгоспного двору. Ствердили, що після смерті [PERSON] спадщину прийняв його син [PERSON] . Факт прийняття ним спадщини стверджується поданою до нотаріуса заявою про прийняття спадщини. З огляду на що вважають, що [PERSON] став власником 1/3 частки (1/6 частки, як члена колгоспного двору + 1/6 частки, яку успадкували після смерті батька [PERSON] ) спірного будинковолодіння. Вказують, що з метою оформлення своїх спадкових прав [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] звернулися до нотаріуса, однак у позасудовому порядку отримати свідоцтво про право на спадщину на частку у спірному житловому будинку не мають можливості, так як такий відносився до суспільної групи «колгоспний двір», відтак, за захистом свої прав змушений звертатися саме в судовому порядку. З огляду на наведене, просять суд визнати за [PERSON] право власності на 1/3 частки спірного будинковолодіння по [ADDRESS] ., а за [PERSON] та [PERSON] по 1/6 частці у такому. 13.12.2023 року ухвалою судді прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до Шегинівської сільської ради Яворівського району Львівської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору приватний нотаріус Яворівського районного нотаріального округу Келюх Марія\~Андріївна про визнання права власності. 22.08.2025 року прийнято до розгляду заяву позивачки за первісним позовом - [PERSON] в порядку ст.49 ЦПК України про зменшення розміру позовних вимог. 26.08.2025 року ухвалою судді позов третіх осіб із самостійними вимогами [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] до [PERSON] та Шегинівської сільської ради Яворівського району Львівської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - приватний нотаріус Яворівського районного нотаріального округу Келюх Марія Андріївна про визнання права власності прийнято до спільного розгляду з первісним позовом [PERSON] до Шегинівської сільської ради Яворівського району Львівської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору приватний нотаріус Яворівського районного нотаріального округу Келюх Марія Андріївна, про визнання права власності. Вимоги за позовом третіх осіб із самостійними вимогами [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] об`єднано в одне провадження з первісним позовом. Позивачка за первісним позовом та відповідачка за позовом третіх осіб із самостійними вимогами - [PERSON] , у підготовче судове засідання не з`явилась, проте скерувала на адресу суду заяву, в якій зазначає, що заявлені позовні вимоги підтримує та не заперечує щодо позовних вимоги третіх осіб із самостійними вимогами - [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Просила розгляд справи проводити у її відсутності. Представник відповідача - Шегинівської сільської ради Яворівського району Львівської області, в підготовче судове засідання не з`явився, проте надіслав на адресу суду клопотання в якому зазначив, що не заперечують проти позовних вимог позивачки за первісним позовом - [PERSON] , як і не заперечують щодо позовних вимог третіх осіб із самостійними вимогами [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Просили розглядати справу у їх відсутності. Третя особа приватний нотаріус Яворівського районного нотаріального округу Келюх Марія Андріївна, в підготовче судове засідання не з`явилася, проте надіслала заяву-повідомлення від 25.09.2025р. про здійснення розгляду даної справи у її відсутності; а також копії сторінок із спадкової справи за №48/2020, заведеної після смерті [PERSON] , котра померла [INFO] , інформаційну довідку зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) та інформаційну довідку зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори); копії сторінок із спадкової справи за №49/2020, заведеної після смерті [PERSON] , котрий помер [INFO] , інформаційну довідку зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) та інформаційну довідку зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори). Треті особи,\~які заявляють\~самостійні вимоги\~щодо предмета\~спору \~-\~ [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , в підготовче судове засідання не з`явилися, однак на адресу суду скерували клопотання про розгляд справи у їх відсутності. У вказаному клопотанні зазначили, що позовні вимоги підтримують. Оскільки розгляд справи відбувся за відсутності учасників справи, то відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. У ч.4 ст.206 ЦПК України зазначено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши подані документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги як за первісним позовом так і за позовом третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору, суд приходить до наступного висновку. Згідно ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною 1 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Кожна сторона повинна довести обставин, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, що врегульовано частиною 3 ст.12 ЦПК України. Судом встановлено, що будинковолодіння по [ADDRESS] (до набрання чинності постановою Верховної Ради України від 17.07.2020 № 807-ІХ «Про утворення та ліквідацію районів» - «Мостиського району») Львівської області відносилося до суспільної групи «колгоспний двір», головою такого була [PERSON] , 1925 р.н., а членами такого: син [PERSON] , 1960р.н., невістка [PERSON] , 1961р.н, онука [PERSON] , 1982р.н., онука [PERSON] 1983 р.н. та онук [PERSON] , 1986 р.н., що підтверджується виписками із по-господарської книги по селі Мишлятичі, - про суспільну групу двору та склад його членів станом з 01.01.1988-15.04.1991р.р. Всі зазначені члени колгоспного двору станом на 15.04.1991 року зберегли право на частку в майні такого. Згідно вимог\~ст.7\~Конституції СРСР\~1936 року колгоспним двором є родинно-трудове об`єднання осіб, всі або більшість працездатних членів якого є членами колгоспу, беруть участь особистою працею в колгоспному виробництві, отримують основні доходи від суспільного господарства колгоспу і, крім того, ведуть особисте підсобне господарство на присадибній земельній ділянці. Відповідно затверджених ЦСУ СРСР 13 квітня 1979 року № 11215 «Вказівок по веденню погосподарського обліку в сільських радах народних депутатів», визначення в сільській місцевості громадського типу господарства в погосподарській книзі та відомостей щодо членів колгоспного двору, що має правове значення, було покладено на сільські ради. Надалі порядок ведення погосподарського обліку в сільських радах визначався Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими постановою Державного комітету статистики СРСР від 12 травня 1985 року № 5-24/26, а згодом - Вказівками, затвердженими постановою Держкомстату СРСР від 25 травня 1990 року № 69. Згідно з п.9 зазначених Вказівок окремим господарством є особи, що проживають разом та ведуть спільне домашнє господарство. Відповідно до змісту Вказівок №5-24/26 і №69 суспільна група господарства визначалась залежно від роду занять голови господарства (сім`ї). Особи, які працюють у колгоспі, але не є членами колгоспу, належать до суспільної групи робітників або службовців залежно від займаної посади. Згідно Закону України «Про власність» від 15.04.1991 року, пункту 6 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» № 20 від 22.12.1995 року, право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба). Відповідно до ст.ст.120, 123 ЦК УРСР (в редакції 1963 року), чинного на час існування колгоспних дворів, майно колгоспного двору належало його членам на праві сумісної власності. Розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору. Спори щодо майна колишнього колгоспного двору мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору. Виходячи з вимог ст.ст.120, 123 ЦК України в редакції 1963 року, які діяли станом на 01.01.1988 - 15.04.1991р. і регулювали власність колгоспного двору, право на майно колгоспного двору (спірне будинковолодіння) в рівних частках мали: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , тобто кожен по 1/6 частці будинковолодіння за вищевказаною адресою. [INFO] відкрилась спадщина внаслідок смерті [PERSON] . До складу даної спадщини входило право на 1/6 частку спірного будинковолодіння за вищевказаною адресою, що належала йому як члену колгоспного двору. Згідно матеріалів справи, спадкодавець [PERSON] за життя своїм майном не розпорядився, заповіту не склав. У зв`язку з відсутністю заповіту, спадкування здійснюється за законом. Як вбачається з матеріалів справи, зокрема з копій сторінок спадкової справи №48/2022, заведеної після смерті [PERSON] ,\~котрий помер\~ [INFO] , син останнього [PERSON] у встановлений законом строк звернулася в нотаріальну контору із заявою про прийняття даної спадщини та на частину спадкового майна спадкоємцю [PERSON] було видано\~Свідоцтво про\~право на\~спадщину за\~законом. Тобто, у відповідності до вимог ст.ст. 1268, 1269 ЦК України [PERSON] вважається таким, що прийняв спадщину, яка відкрилась після смерті спадкодавця [PERSON] та став фактичним власником 1/3 частки у спірному будинковолодінні (1/6 частки, як члена колгоспного двору + 1/6 частки, яку успадкував після смерті батька [PERSON] ). Інші можливі\~спадкоємці,\~а саме [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , відповідно дружина та діти спадкодавця [PERSON] , заявили про відмову від належних їм часток у спадщині, які б належали таким за законом, після смерті останнього, що стверджується матеріалам спадкової справи за №48/2022. [INFO] відкрилась спадщина внаслідок смерті [PERSON] . До складу даної спадщини входило право на 1/6 частку спірного будинковолодіння за вищевказаною адресою, що належала їй як члену колгоспного двору. Згідно матеріалів\~справи,\~спадкодавиця [PERSON] \~за життя\~своїм майном\~розпорядився та\~склала заповіт,\~яким усе\~своє майно\~заповіла сину\~ [PERSON] . Згідно ч.1 ст.1266 ЦК України, внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини. Як вбачається з матеріалів справи, зокрема з копій сторінок спадкової справи №49/2022, заведеної після смерті [PERSON] ,\~котра померла\~ [INFO] , онука останньої [PERSON] \~(позивачка)у\~встановлений законом\~строк звернулася\~в нотаріальну\~контору із\~заявою про\~прийняття даної\~спадщини та на частину спадкового майна спадкоємиці [PERSON] було видано Свідоцтво про право на спадщину за законом. Тобто, у відповідності до вимог ст.ст. 1268, 1269 ЦК України [PERSON] вважається такою, що прийняла спадщину, яка відкрилась після смерті спадкодавиці [PERSON] та стала фактичним власником 1/3 частки у спірному будинковолодінні (1/6 частки, як члена колгоспного двору + 1/6 частки, яку успадкувала після смерті баби [PERSON] ). Інша можлива\~спадкоємиця,\~а саме [PERSON] , заявила про відмову від належної їй частки у спадщині, яка б належали такій за законом, після смерті останнього, що стверджується матеріалам спадкової справи за №49/2022. При цьому, нотаріусом позивачці за первісним позовом та третім особам, які заявляють самостійні вимоги було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії - у видачі свідоцтва про право на спадщину на дане спадкове майно - спірний житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, така відмова була зумовлена відсутністю належних правовстановлюючих документів, виданих на ім`я спадкодавця. Нотаріус роз`яснив даним особам можливість реалізації права на спадкування вказаного житлового будинку в судовому порядку. Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року №56, передбачала обов`язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п.4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п.20 Інструкції). Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. Так, до 01.01.2013р. державна реєстрація права особи на частку у майні колгоспного двору здійснювалась МБТІ, відповідно до Тимчасового положення про порядок державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно, затвердженим наказом Міністерства юстиції України №7/5 від 07.02.2002 року на підставі рішення, яке виносилось сільською радою про розподіл часток майна колгоспного двору. Пунктом 2 розділу II «Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та інших законодавчих актів України» (зі змінами, внесеними згідно із Законом України від 09.12.2011 року № 4152- VI) визначено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно в порядку визначеному цим Законом, буде здійснюватися з 1 січня 2013 року. З 1 січня 2013 року право власності на нерухоме майно посвідчуються на загальних засадах, свідоцтвом про право власності, що видає державний реєстратор прав з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав майно та їх обтяжень». Згідно з вимогами, які визначені ст.19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державний реєстратор з 01.01.2013 року, не посвідчує прав власності на об`єкт нерухомого майна та не видає свідоцтва про права власності на підставі рішення сільської ради про розподіл часток майна колгоспного двору між його співвласниками. Отже, через відсутність належних правовстановлюючих документів на спірний будинок з господарськими спорудами за вищевказаною адресою та через належність такого до суспільної групи «колгоспний двір» право позивачів за первісним позовом та позовом третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору на спірне будинковолодіння не може бути вирішено в позасудовому порядку, у зв`язку з чим такі звернулися до суду із вказаними позовами. Вказані обставини сторонами не оспорюються та підтверджуються наявними у справі письмовими доказами, а саме: копією свідоцтва про смерть [PERSON] серії [NUMBER] від 03.06.2022р., копією свідоцтва про смерть [PERSON] серії [NUMBER] від 10.08.2022р.; копією сторінок із спадкової справи за №48/2020, заведеної після смерті [PERSON] , котра померла [INFO] , інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) №75429866 від 15.01.2024р. та інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) №75429841 від 15.01.2024р.; копією сторінок із спадкової справи за №49/2020, заведеної після смерті [PERSON] , котрий помер [INFO] , інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) №81881679 від 16.07.2025р. та інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) №81881725 від 16.07.2025р.; копією технічного паспорта на спірне будинковолодіння; копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 21.04.1960р.; копією повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження №00040045938 від 09.06.2023р.; копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 22.05.1982р.; копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 09.09.2011р.; копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] ; копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 15.03.1986р.; копією паспортів позивачки та третіх осіб, які заявляють самостійні вимоги щодо предмету спору, іншими матеріалами справи. Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до іншої особи (спадкоємця). Згідно ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу (спадкоємці за законом). Статтею 1261 ЦК України передбачено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Правилами ст.1268 ЦК України встановлено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Прийнята спадщина визнається власністю спадкоємця з часу відкриття спадщини. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ч.1 ст.1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Згідно ч.1 ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно (ч.1 ст.1297 ЦК України). Практика Верхового Суду України (п.23 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30.05.2008 року) при розгляді справ даної категорії вказує на те, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Статтею 55 Конституції України передбачено право кожного на захист своїх прав і свобод від порушень і протиправних посягань будь-якими не забороненими законом засобами. Згідно зі статтею 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є, зокрема, визнання права. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 ЦК України). Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Права власника майна підлягають захисту шляхом пред`явлення позову про визнання права на належне йому майно за умови, якщо власник не може належним чином реалізувати свої правомочності у зв`язку з наявністю щодо цього права сумнівів або претензій з боку третіх осіб. Відповідно до ч.3 ст.12, ст.81 цього Кодексу, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази мають бути належними і допустимими у відповідності до вимог ст.ст.77-78 ЦПК України. Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Підсумовуючи вищенаведене, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги [PERSON] та вимоги і доводи третіх осіб із самостійними вимогами [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , оцінивши належним чином зібрані по справі докази кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв`язок у сукупності, виходячи із системного аналізу положень чинного законодавства України, суд вважає, що як позов [PERSON] так і позов третіх осіб, які заявляють самостійні вимоги щодо предмету спору [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] підлягають до задоволення у повному обсязі. Таким чином, за [PERSON] та [PERSON] слід визнати право власності по 1/3 частці житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами за адресою: [ADDRESS] (до набрання чинності постановою Верховної Ради України від 17.07.2020 № 807-ІХ «Про утворення та ліквідацію районів» - «Мостиського району») Львівської області, а за [PERSON] та [PERSON] право власності по 1/6 частці спірного будинковолодіння за кожною.

Outcome: approved