Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-15 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Укрглобал-Фінанс» в особі представника Руденка К.В. 17.09.2024 звернулося з позовом до суду про стягнення з [PERSON] заборгованості за договором про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 3918771 від 22.08.2023 станом на 24.04.2024 в загальному розмірі 142590,00 грн, з яких: 24500,00 грн - заборгованість за кредитом; 118090 грн - заборгованість за нарахованими процентами за період з 22.08.2023 по 24.04.2024. Крім того, просить стягнути із відповідача на користь позивача судові витрати по справі: 2 422,40 грн - сплачений судовий збір за подання позовної заяви; 5000,00 грн - витрати на правову допомогу. В обґрунтування позовних вимог представник позивача посилається на те, що 22.08.2023 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Лінеура Україна» та [PERSON] було укладено договір про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 3918771. Відповідно до умов договору відповідач отримав кредит у розмірі 24 500,00 грн строком на 360 днів. Кредитні кошти перераховані на платіжну картку відповідача № [NUMBER] емітовану АТ «Універсал Банк». Відсотки за користування кредитними коштами умовами договору встановлені у розмірі 2 % від суми кредиту за кожен день користування кредитом (730 % річних). 24.04.2024 між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «Факторингова компанія «Укрглобал-Фінанс» було укладено Договір факторингу № 24/04/2024, за яким позивачу передається право вимоги до кредиторів ТОВ «Лінеура Україна», в тому числі за договором № 3918771 від 22.08.2023. Відповідачем умови кредитного договору не виконувалися належним чином, що призвело до утворення заборгованості. Просить позов задовольнити. Ухвалою від 26.09.2024 у справі відкрито спрощене позовне провадження та призначено судовий розгляд на 28.10.2024 з викликом сторін. 25.10.2024 надійшов відзив на позов від представника відповідача, у якому він висловився про безпідставність позовних вимог посилаючись на неукладеність договору. Зокрема, вказав, що [PERSON] на сайті кредитора заповнив особисту та платіжну інформацію з метою ознайомитися з умовами кредитування. Після обрання суми кредиту та строку кредитування був сформований паспорт споживчого кредиту для ознайомлення. Також з паспортом відповідач отримав на номер телефону смс із кодом, який потрібно було ввести після ознайомлення з паспортом. [PERSON] ввів на веб-сайті код з метою підтвердження ознайомлення із паспортом, проте пропозиція відповідача не влаштувала і він припинив користування даним веб-ресурсом, жодного кредитного договору, правил, оферту чи акцепту [PERSON] не бачив та не підписував. Цього ж дня на рахунок відповідачу надійшла сума 24500грн. Про суму боргу та зміну кредитора відповідачу стало відомо із позовної заяви. Відповідач категорично не погоджується з позовом. 22.08.2023р відповідач ввів одноразовий ідентифікатор «H565» о 21:57:10. Однак кредитор використав двічі один і той самий ідентифікатор, фактично кредитором самостійно було погоджено кредитний договір і використано ідентифікатор для підтвердження ознайомлення із паспортом кредиту - як підпис кредитного договору. Ознайомлення із паспортом кредиту, його підписання споживачем не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки в паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту. Також представник відповідача зазначив, що заперечує стягнення витрат позивача на правову допомогу, оскільки надані позивачем докази не містять інформації про судову справу, відповідачем по якій є [PERSON] , окрім цього справа є шаблонною, а тому вимога про стягнення 5000,00 грн є неспівмірною. Тому просить в позові відмовити, відмовити у стягненні судових витрат та стягнути з позивача на користь відповідача судові витрати, докази на понесення яких будуть надані суду при розгляді справи. 28.10.2024 року розгляд справи не відбувся у зв`язку із клопотанням представника відповідача. 30.10.2024 року від представника позивача надійшла відповідь на відзив, у якій представник позивача ствердив про укладення із відповідачем кредитного договору N3918771 від 22.08.2023 року в електронному вигляді. Вважає, що про зазначене свідчить, зокрема, використання відповідачем під час укладення даного правочину номера мобільного телефону, введення своїх персональних даних, реквізитів банківської карти, використання одноразового ідентифікатора під час підписання договору. Кредитні кошти були перераховані відповідачу 22.08.2023 року на платіжну карту № [NUMBER] емітовану АТ «Універсалбанк». Зазначає, що сума кредиту була верифікована шляхом блокування певної суми коштів, яка відома тільки відповідачу. Зазначення суми блокування на платіжній карті підтверджує, що саме відповідач підтверджує верифікацію платіжної карти. Зазначає, що примірник договору, а також додатки до нього надсилаються клієнту одразу після його підписання, але до початку надання кредиту. Згідно отриманої інформації від первісного кредитора, Кредитний договір, Додаток №1 до Кредитного договору, паспорт споживчого кредиту та Інформаційне повідомлення про згоду на взаємодію з третіми особами було направлено на пошту відповідача [INFO] 22.08.23 року о 22:01год. Належність відповідачу даної електронної пошти підтверджується самим відповідачем у відзиві на позовну заяву. 27.08.2028 року відповідач сплатив проценти за користування кредитом у сумі 1225 гривень. Окрім цього, вказує, що відповідач не скористався правом на відмову від Кредитного договору на підставі ст.. 15 Закону України «Про споживче кредитування», п.5.3.2 Кредитного договору продовжив користуватися кредитом та порушив свої зобов`язання. Щодо правомірності стягнення витрат на професійну правничу допомогу в сумі 5000,00грн представник позивача вказав, що дана сума є співмірною із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт; обсягом наданих послуг та виконаних робіт; ціною позову. Окрім цього позивач заперечив стягнення з нього витрат на професійну правничу допомогу, оскільки не надано жодних доказів щодо понесення витрат та детального опису виконаних робіт адвокатом, доказів оплати. Тому просить задовольнити позов та зменшити витрати на професійну правничу допомогу відповідача. 12.11.2024 року у додаткових поясненнях представник відповідача зазначив, що у відповідача було відсутнє волевиявлення на укладення договору. Вказує, що наданий позивачем скріншот з ІТС первісного кредитора про доставку договору не підтверджує факту ознайомлення [PERSON] із самим кредитним договором. Та що договір для ознайомлення було надано вже після його підписання, що є не логічним, оскільки перед укладенням договору, вказаний примірник має бути наданий позичальнику для ознайомлення, тобто кредитор мав надати не тільки паспорт кредиту, а й оферту, яка б містила істотні умови кредитного договору. На паспорті споживчого кредиту та кредитному договорі міститься однаковий одноразовий ідентифікатор, який був введений у різний час, що вже ставить під сумнів дійсність укладання договору про надання коштів на умовах споживчого кредиту. З помилково перерахованих відповідачу 24500грн він 1225,00грн сплатив Товариству, і погоджується на повернення 23275,00грн. Правила та наданий кредитний договір не містить пункту\\умови про можливість перерахунку грошових коштів третьою особою, позивачем не доведено можливість ТОВ «Пейтек Україна» здійснювати переказ грошових коштів за кредитними договорами укладеними «Лінеура Україна». Щодо права вимоги позивача за договором факторингу, то відповідач ставить його під сумнів, оскільки вважає, що додані додатки не дають можливості встановити інформацію саме про передання права вимоги за кредитним договором №3918771. 16.12.2024 року розгляд справи відклався, оскільки не вдалося провести судове засідання у режимі відеоконференції. 24.01.2025 року не відбулося судове засідання у зв`язку із тимчасовою непрацездатністю головуючого судді та 19.02.2025 та 13.03.2025 у зв`язку із неявкою учасників та зайнятістю головуючого судді. 01.04.2025 року задоволено клопотання представника позивача і витребувано у АТ «Універсалбанк» відомості про те , чи емітовано на ім`я [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) платіжну карту № [NUMBER] ; виписку з карткового рахунку про рух грошових коштів, відкритого до платіжної карти за період з 22.08.2023 року по 17.08.2023 року з відображенням часу зарахування коштів; відомості про номер телефону, на який відправляється інформація про підтвердження здійснення операцій (фінансовий номер телефону) з платіжної картою № [NUMBER] в період 22.08.2023 року по 17.08.2023 року. 24.04.2025 року відкладено розгляд справи за клопотанням представника відповідача та 29.05.2025 року відкладено у зв`язку із збоєм в процесі звукофікації судового засідання. 24.06.2025 року та 19.08.2025 року оголошена перерва судового засідання у зв`язку із витребуванням у позивача оригіналу договору №24/04/24 від 24.04.2024 року з усіма додатками, укладеними між ТзОВ «Факторингова кампанія «Укрглобал-Фінанс» та ТзОВ «Факторингова Компанія «Лінеура Україна» для огляду в судовому засіданні. 15.09.2025 року оголошена перерва судового засідання за клопотанням представника відповідача. Під час розгляду справи представник відповідача позовні вимоги в судовому засіданні заперечив з підстав викладених у відзиві. Просив відмовити у задоволенні таких. Представник позивача у позовній заяві просив проводити розгляд справи у відсутності представника Товариства. В судове засідання 30.09.2025 року сторони не з`явилися, а тому суд у відповідності до ст.ст.223,247 ЦПК України судовий розгляд справи здійснив на підставі наявних матеріалів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши докази і письмові пояснення, що викладені у заявах по суті справи, суд дійшов до такого висновку. Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до положень статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За загальним правилом (ч.1 ст.13 ЦПК України) суд розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи, при цьому кожна сторона відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. 22.08.2023 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Лінеура Україна» та [PERSON] було укладено Договір № 3918771 про надання коштів на умовах споживчого кредиту, який відповідач підписав електронним підписом з використанням одноразового ідентифікатора H565 (а.с. 17 -35). Додатком № 1 до цього договору є Таблиця обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної процентної ставки за договором про споживчий кредит, в якій міститься Графік платежів та реквізити для оплати, які також підписані відповідачем [PERSON] з використанням одноразового ідентифікатора H565 (а.с. 36-37). До укладення договору про споживчий кредит з використанням ІТС Товариства позичальнику було направлено Паспорт споживчого кредиту, який містить усі необхідні відомості про істотні умови договору та орієнтовну загальну вартість кредиту розраховану від бажаної суми кредиту 24500,00 грн за 365 днів користування ним (а.с. 38-42). Відповідно до умов кредитного договору № 3918771 від 22.08.2023 Товариство надає споживачу кредит у гривні, а споживач зобов`язується одержати та повернути кредит, сплатити проценти за користування ним. Сума кредиту 24 500,00 грн (п. 1.2). Пунктом 1.2.1 Договору врегульовано, що за взаємною згодою сторін сума кредиту може бути збільшена, про що сторонами укладається Додатковий договір. При цьому сторони погодили, що збільшення суми кредиту можливе до дати здійснення клієнтом першого платежу за договором, відповідно до Графіку платежів. Строк кредиту 365 днів. Періодичність платежів зі сплати процентів - кожні 5 днів (п. 1.3). Детальні терміни (дати) повернення кредиту та сплати процентів, визначені в Таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної процентної ставки за договором про споживчий кредит, що є Додатком №1 до цього Договору. Тип процентної ставки - фіксована. Пунктом 1.4.1 договору врегульовано застосування стандартної процентної ставки, яка становить 2 % в день у межах строку кредиту, вказаного в п.1.3. Також умовами договору (п. 1.4.2) врегульовано застосування зниженої процентної ставки 1 % за кожен день користування кредитом на умовах, якщо клієнт до 27.08.2023 (включно) або протягом трьох календарних днів, що слідують за вказаною датою, сплатить кошти в сумі не менше суми першого платежу, визначеного в Графіку платежів, або здійснить часткове дострокове повернення кредиту. В додатку № 1 до Договору про надання споживчого кредиту наведена Таблиця обчислення загальної вартості для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит та міститься Графік платежів зі сплати процентів кожні 5 днів. Згідно п. 2.1, 2.2, 2.4, 2.5 Договору, кошти кредиту надаються товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування на банківський рахунок споживача за реквізитами платіжної картки № [NUMBER] . Сума кредиту (його частина) перераховується товариством протягом двох днів з моменту укладення цього договору. Кредит вважається наданим в день перерахування товариством суми кредиту (загального розміру) за реквізитами, згідно п. 2.1 Договору. Позивачем також на підтвердження своїх вимог було надано копію: Правил надання грошових коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту затверджених ТОВ «Лінеура Україна», які набрали чинності 09.05.2023 року. (а.с.59-68) згідно п.1.3. яких, вони підлягають опублікуванні на вебсайті Товариства та Додаток до Правил копію Форми інформаційного повідомлення про згоду на взаємодію з третіми особами (а.с.69). Відповідно до скріншоту ІТС ТзОВ «Лінеура Україна» , Кредитний договір, Додаток №1 до Кредитного договору, паспорт споживчого кредиту та Інформаційне повідомлення про згоду на взаємодію з третіми особами було направлено на пошту відповідача [INFO] 22.08.23 року о 22:01год. Належність відповідачу даної електронної пошти підтверджується самим відповідачем у відзиві на позовну заяву. (а.с.204) Згідно довідки № 20240426-2254від 26.04.2024 ТОВ «ПЕЙТЕК» та ТОВ «Лінеура Україна» уклали договір про надання платіжних послуг з переказу коштів без відкриття рахунку № 210222-1 від 21.02.2022 та відповідно до зазначеного договору 22.08.2023 о 21:59:22 було успішно перераховано кошти на суму 24 500,00 грн (номер транзакції в системі ТОВ «ПЕЙТЕК»: f95a7961-1caf-420d-90aa-149c94c688eb, номер транзакції в системі ТОВ «Лінеура Україна»: 39187711692730759, призначення платежу: зарахування на картку, маска картки [NUMBER] (а.с. 48). Перерахування кредитних коштів відповідачу також підтверджено інформацією АТ «Універсал Банк» від 11.04.2025, що надана на виконання ухвали суду від 01.04.2025 про витребування доказів. Інформацією підтверджено, що на ім`я відповідача емітовано платіжну карту № [NUMBER] . Номер телефону, на який відправляється інформація про підтвердження здійснення операцій (фінансовий номер телефону) за платіжною картою № [NUMBER] за період з 22.08.2023 року по 27.08.2023 року зазначено [NUMBER] . Випискою про рух коштів по банківській картці за період з 22.08.2023 року по 27.08.2023 підтверджено зарахування кредитних коштів у розмірі 24 500,00 грн та те, що відповідач користувався даними коштами. (а.с.65-67 т.2) 24.04.2024 між ТОВ «Лінеура Україна» (клієнт) та ТОВ «ФК «Укрглобал-Фінанс» (фактор) було укладено Договір факторингу № 24/04/24, відповідно до умов якого Клієнт відступає Фактору права вимоги, а Фактор набуває права вимоги від Клієнта та сплачує Клієнту за відступлення прав вимоги фінансування у сумі, що дорівнює ціні Договору у порядку та у строки встановлені цим Договором. (а.с.80-93) Відповідно до Витягу з Реєстру боржників до договору факторингу № 24/04/24 від 24.04.2024 до ТОВ «ФК «Укрглобал-Фінанс» перейшло право грошової вимоги до [PERSON] за Договором № 3918771 від 22.08.2023 в загальному розмірі 142590 грн, з яких: 24500 грн - сума заборгованості за сумою кредиту; 118090 грн - сума заборгованості за нарахованими процентами; (а.с. 95). В судовому засіданні досліджені витребувані ухвалою суду оригінал Договору факторингу № 24/04/24 від 24.04.2024 з Додатком №1 Реєстру боржників до договору факторингу, Додатком №2 Актом приймання - передачі Документації, Додатком №3 Актом повернення Прав вимоги,Додатком №4 Реєстром боржників, вони відповідають копіям поданим до матеріалів справи. Згідно оригіналу реєстру боржників до даного Договору Факторингу клієнт передав, а Фактор прийняв на умовах, визначених Договором права вимоги до відповідача, який вказаний під номером 6442, ІНП 3206705516, [PERSON] , [INFO] , телефон [NUMBER] , № кредитного договору №3918771 від 22.08.2023 р, термін отримання кредиту 364 дні, сума 24500 грн. Заборгованість за сумою кредиту 24500грн, заборгованість по нарахованим процентам 118090грн, 236 днів прострочення. До матеріалів справи додано розрахунок заборгованості за кредитним договором № 3918771 від 22.08.2023 станом на 24.04.2024, складений ТОВ «Лінеура Україна», що свідчить про те, що [PERSON] 28.08.2023 сплатив 1225 грн, які було зараховано на погашення процентів за користування кредитом (а.с. 49-58). У підсумку розрахунку станом на 24.04.2024 визначено заборгованість відповідача за кредитним договором у загальному розмірі 142590 грн, з яких: 24500 грн - тіло кредиту; 118090 грн - нараховані проценти. Посилаючись на невиконання відповідачем умов договору, позивач як новий кредитор у грошовому зобов`язанні просить стягнути з відповідача заборгованість за Договором № 3918771 від 22.08.2023 у загальному розмірі 142590,00 грн. Суд приймає до уваги подані представником позивача докази, на підставі яких встановлені обставини справи, та вважає їх належними, допустимими, достовірними, а їх сукупність достатньою для встановлення обставин, що мають значення для справи. Між сторонами існує спір, що виник з договірних правовідносин, які регулюються нормами цивільного права про зобов`язання та договір, а також спеціальним Законом України «Про споживче кредитування». Пункт 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України встановлює, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є зокрема договори та інші правочини. Згідно вимог ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. За нормами ч. 1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-комунікаційної системи, що використовується сторонами. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Цей строк починає спливати з моменту укладення договору (ч. 1, ч. 2 ст. 631 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі. Особливості укладання договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». Згідно з п. 6, п. 12 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших, електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір. Відповідно до ч. 1 ст. 641 ЦК України пропозицією укласти договір (офертою) є, зокрема, документи (інформація), розміщені у відкритому доступі в мережі Інтернет, які містять істотні умови договору і пропозицію укласти договір на зазначених умовах з кожним, хто звернеться. За змістом ч. 2 ст. 642 ЦК України, якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору, яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції (акцептом), якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом. Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави (Позика), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно з частиною 1 статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками (абз. 2 ч. 1 ст. 1046 ЦК України). У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. У відповідності до ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). За змістом ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору (п. 1 ч. 1 ст. 611 ЦК України). За правилом ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Статтею 1078 ЦК України передбачено, що предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до законну має право здійснювати факторингові операції (ч. 3 ст. 1079 ЦК). За правилами ч. 1 ст. 18 ЗУ «Про споживче кредитування» відступлення права вимоги за договором про споживчий кредит здійснюється відповідно до цивільного законодавства з урахуванням особливостей, встановлених цим законом. Кредитодавець, який відступив право вимоги за договором про споживчий кредит новому кредитору або залучив колекторську компанію до врегулювання простроченої заборгованості, зобов`язаний протягом 10 робочих днів з дати відступлення права вимоги за договором про споживчий кредит новому кредитору або залучення колекторської компанії повідомити споживача у спосіб, визначений частиною першою статті 25 цього Закону та передбачений договором про споживчий кредит, про такий факт та про передачу персональних даних споживача, а також надати інформацію про нового кредитора або колекторську компанію відповідно. До нового кредитора переходять передбачені цим законом зобов`язання кредитодавця, зокрема щодо взаємодії із споживачами при врегулюванні простроченої заборгованості (вимоги щодо етичної поведінки) (ч. 3 ст. 18 Закону). Наведені вище положення цивільного законодавства у своєму взаємозв`язку дають підстави для висновку, що істотними (необхідними) умовами кредитного договору є предмет - грошові кошти (кредит), проценти за користування кредитом та строк, на який надається кредит. Умови щодо суми кредиту та розміру процентів, порядку їх сплати становлять основне грошове зобов`язання у кредитному договорі, яке має виконуватись належним чином відповідно до умов договору. Кредитний договір може містити й інші умови, які випливають з його змісту та не суперечать закону, зокрема: умови щодо відповідальності сторін, зміни процентної ставки під час строку кредитування, надання кредитодавцем додаткових та супутніх послуг, припинення кредитування, розірвання договору тощо. Суд не бере до уваги твердження відповідача про неукладеність договору та те, що він ставить під сумнів перехід права вимоги позивачу за договором факторингу виходячи з наступного. З досліджених доказів суд вважає доведеним, що 22.08.2023 між ТОВ «Лінеура Україна» та [PERSON] за допомогою інформаційно-комунікаційної системи Товариства було укладено електронний Договір № 3918771 про надання коштів на умовах споживчого кредиту в сумі 24500,00 грн строком на 365 днів. Як зазначалось вище, даний Договір укладено в електронному вигляді, із застосуванням електронного підпису. Позивач надіслав відповідачу за допомогою засобів зв`язку на вказаний ним номер телефону одноразовий ідентифікатор, який використано для підтвердження підписання договору. Без використання відповідачем під час укладення даного правочину номера мобільного телефону, введення своїх персональних даних, реквізитів банківської карти, використання одноразового ідентифікатора під час підписання договору даний договір не був би укладений сторонами, відтак, цей правочин відповідно до Закону України «Про електронну комерцію», вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договорів, укладених у письмовій формі, та укладення цих договорів у запропонованій формі відповідало внутрішній волі відповідача. З огляду на викладене вище, суд вважає доведеним факт підписання [PERSON] електронного договору шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, відтак укладення договору узгоджуються з вимогами статей 6, 627 ЦК України та статей 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію». Сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов кредитного договору. При цьому, суд бере до уваги те, що відповідачем не вчинено жодних дій щодо розірвання кредитного договору, або визнання його недійсним, а відповідно до позиції Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду, викладеній в постанові від 10 січня 2019 року у справі № 526/405/13 факт не вчинення жодних дій щодо розірвання кредитних договорів, або визнання їх недійсними тривалий час, а також користуванням кредитними коштами та сплати відповідачем в рахунок часткового погашення заборгованості за кредитними договорами - є нічим іншим як визнання вище наведених кредитних договорів такими що укладені з досягненням всіх істотних умов, а також підтвердженням отриманням всіх благ передбачених кредитними договорами. Надання кредиту відповідачу [PERSON] здійснено в безготівковій формі шляхом переказу коштів на картку позичальника, яку він зазначив при укладанні кредитного договору, що підтверджується довідками платіжного провайдера а також інформацією АТ «Універсал Банк» від 11.04.2025, що надана на виконання ухвали суду від 01.04.2025 про витребування доказів якою підтверджено, що на ім`я відповідача емітовано платіжну карту № [NUMBER] . Номер телефону, на який відправляється інформація про підтвердження здійснення операцій (фінансовий номер телефону) за платіжною картою № [NUMBER] за період з 22.08.2023 року по 27.08.2023 року зазначено [NUMBER] . Випискою про рух коштів по банківській картці за період з 22.08.2023 року по 27.08.2023 підтверджено зарахування кредитних коштів у розмірі 24 500,00 грн. Також отримання даної суми не заперечується відповідачем. Отже, зазначений вище Договір про надання споживчого кредиту є укладеним на умовах, що зазначені у Договорі. Суд не бере до уваги твердження представника відповідача, що позивачем не доведено можливість ТОВ «Пейтек Україна» здійснювати переказ грошових коштів за кредитними договорами укладеними «Лінеура Україна», оскільки згідно довідки № 20240426-2254від 26.04.2024 ТОВ «Пейтек Україна» та ТОВ «Лінеура Україна» уклали договір про надання платіжних послуг, та згідно скріншоту ІТС ТОВ «Лінеура Україна» відповідач отримав на електронну пошту Інформаційне повідомлення про згоду на взаємодію з третіми особами. Представником позивача також долучено належні та допустимі докази, що підтверджують, що у відповідності до вимог закону, Товариство з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Укрглобал-Фінанс» набуло статусу нового кредитора та отримало право грошової вимоги до [PERSON] за кредитним договором № 3918771 від 22.08.2023. 24 квітня 2024 року між ТзОВ «Лінеура Україна» і ТзОВ «ФК «Укрглобал-Фінанс» укладено договір факторингу № 24/04/24, за умовами якого ТОВ «Лінеура Україна» за плату відступило позивачу своє право грошової вимоги до боржників за рядом договорів. В якості ціни за відступлення Прав вимоги Фактор сплачує Клієнту плату у розмірі 2 185 366 грн. 65 коп. шляхом перерахування вказаної суми на вказаний у реквізитах цього договору рахунок(Розділ 4). При цьому сторонами передбачено, що строк дії вказаного договору становить три роки, однак в будь якому випадку діє до повного його виконання сторонами. Згідно платіжної інструкції № 783 від 24.04.2024 року ТОВ «ФК «Укрглобал-Фінанс» перерахувало ТзОВ «Лінеура-Україна» 2 185 366 , 65 грн як плату за відступлення прав вимоги за договором про відступлення прав вимоги № 24/04/24 від 24.04.2024 року. (а.с.94) Отже, з огляду на наведені обставини та докази у справі, вбачається, що відбулася заміна кредитодавця, на підставі укладеного договору факторингу № 24/04/24 24.04.2024 року, а тому до ТзОВ «ФК «Укрглобал-Фінанс» перейшло право вимоги за договором № 3918771 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 22.08.2023року, що підтверджується Реєстром боржників від 24.04.2024 року до договору факторингу, який досліджений в судовому засіданні. Разом з тим, суд, перевіряючи розрахунок заборгованості в частині складової боргу за нарахованими процентами за користування кредитом, не може погодитися з його правильністю, з огляду на таке. З наявного в матеріалах справи розрахунку заборгованості за кредитним договором вбачається, що нарахування заборгованості за тілом кредиту та процентів здійснювалося на умовах та в сумах погоджених сторонами. 22 листопада 2023 року прийнято Закон України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» № 3498-ІХ (набрав чинності 24.12.2023), яким внесено зміни до ч. 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» (пп.6 п.5 Розділу І Закону № 3498-ІХ) та доповнено пунктом 17 розділ IV Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про споживче кредитування» (пп.13 п.5 Розділу І Закону № 3498-ІХ). Відповідно до ч. 5 ст. 8 Закону, максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %. При цьому, згідно п. 17 розділ IV Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування», тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг", установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: - протягом перших 120 днів - 2,5 %; - протягом наступних 120 днів - 1,5 %. Отже, як слідує з вищевказаних змін у законодавстві, що регулює питання споживчого кредитування, починаючи з 24.12.2023 року денна ставка має бути не більше 2,5%; з 23.04.2024 року денна ставка - не більше 1,5%; з 21.08.2024 - денна ставка не більше 1%. Відповідно до п. 2 розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону № 3498-ІХ, дія пункту 5 розділу I цього Закону поширюється на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності цим Законом, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим Законом. Досліджуючи розрахунок заборгованості по процентам за користування кредитом, суд встановив, що позивачем розмір заборгованості за нарахованими процентами обраховано за період з 23.08.2023 року по 27.08.2023року за зниженою відсотковою ставкою 1%, згідно п 1.4.2 Договору; за період з 28.08.2023 року по 24.04.2024 року за ставкою 2% за кожен день користування кредитом, згідно п.1.4.1 Договору. Визначаючи розмір заборгованості в частині процентів за користування позикою у межах погодженого сторонами договору строку надання кредиту, суд, з урахуванням вимог Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», виходячи з того, що денна ставка відсотків, починаючи з 24.12.2023 року має бути не більше 2,5%; з 23.04.2024року- не більше 1,5%; з 21.08.2024 року - не більше 1%, встановила, що борг за складовою заборгованості зі сплати процентів за користування позикою за період з 24.12.2023 року по 22.04.2024 року не перевищує максимальний розмір денної процентної ставки, оскільки за цей період позивачем здійснено розрахунок, виходячи із процентої ставки 2 % в день. Разом з тим, обчислення, наведені позивачем в частині заборгованості зі сплати процентів за користування кредитом за період з 23.04.2024 року по 24.04.2024року, що проведені за ставкою 2% за кожен день користування кредитом, не узгоджуються із приписами Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» № 3498-ІХ, якими визначено що, починаючи з 23 квітня 2024 року - по 20 серпня 2024 року денна ставка має становити не більше 1,5%. За проведеними обчисленнями, з урахуванням максимального розміру денної процентної, судом встановлено, що за період з 23 квітня 2024 року по 24 квітня 2024 року розмір процентів, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, становить 735 грн (2 днів х 367,50 грн в день). Отже, враховуючи, що [PERSON] 28.08.2023 сплачено 1225 грн, які зараховано на сплату процентів, то загальний розмір заборгованості по процентах становить 117845,00 грн. Матеріали справи не містять доказів повернення відповідачем отриманої за вказаним договором суми кредиту у розмірі 24500 грн., відтак, суд дійшов висновку, що вимоги позивача, як правонаступника первісного кредитора, про стягнення з відповідача заборгованості за тілом кредиту у розмірі 24500 грн та процентами в розмірі 117845грн за користування кредитними коштами за період з 22.08.2023 по 24.04.2024, що були обумовлені договором, є обґрунтованими та підлягають задоволенню. За наведених обставин, позов підлягає задоволенню частково. Враховуючи, що відповідач згідно копії довідки МСЕК Серії ЛВА-1 №207111 від 25.11.2003 р. (а.с.156-157) є інвалідом 1 групи, а отже, на підставі п. 9 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору, згідно із вимогами ст. 141 ЦПК України сплачений позивачем судовий збір у розмірі 2422,40 грн слід йому компенсувати за рахунок держави. Щодо понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу, суд дійшов такого висновку. Звертаючись до суду з даним позовом, позивач просив стягнути 5 000 гривень витрат на правову допомогу в рамках договору №03/07/2023 від 03.07.2023 року про надання юридичних послуг, які і заявив до стягнення з відповідача. На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу позивач надав Договір №03/07/2023 про надання юридичних послуг від 03.07.2023 року, укладений між ТОВ «Факторингова компанія «Укрглобал-Фінанс» з ФОП Руденко К.В. ( а.с.96-99); довіреність від 26.02.2024, якою уповноважено адвоката Руденка К.В. представляти інтереси ТОВ «ФК «Укрглобал-Фінанс»(а.с.101-102); копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльність серії ПТ № 2412 виданого 23.10.2018 на ім`я Руденка К.В.(а.с.100); акт від 03.06.2024 приймання-передачі наданих послуг № 70 до договору № 03.07.2023 про надання ТОВ «ФК «Укрглобал-Фінанс» юридичних послуг на загальну суму 50000,00 грн.(а.с.103); витяг з реєстру №1 до акту приймання передачі наданих юридичних послуг від 03.07.2023 року, де вказана послуга - Підготовка позовної заяви про стягнення заборгованості з [PERSON] за договором №3918771 про надання споживчого кредиту від 21.08.2024 року та клопотання про витребування доказів вартістю 5000,00 грн. (а.с.104); платіжну інструкцію № 913 від 06.06.2024 про перерахування ТОВ «ФК «Укрглобал-Фінанс» Руденку К.В. 100 000,00 грн згідно договору № 03/07/2023 від 03.07.2023 та акту №70 від 03.06.2024 (а.с.105). Даючи оцінку вищевказаному, суд виходить з того, що положеннями ст.59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Згідно зі ст.15 ЦПК України, учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п.12 ч.3 ст.2 ЦПК України). Разом з тим, чинне цивільно-процесуальне законодавство встановило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу. В частині 1 ст.137 ЦПК України зазначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (ч.2 ст.137 ЦПК України). Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч. 4ст. 137 ЦПК України). Підсумовуючи, можна зробити висновок, що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим. Відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Аналогічні висновки щодо підтвердження витрат, пов`язаних з оплатою професійної правничої допомоги, зроблені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16, додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, постанові Верховного Суду від 02 грудня 2020 року у справі № 742/2585/19. Враховуючи часткове задоволення позову, характер виконаної адвокатом роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, її складності та виконаної адвокатом роботи, усталеної практики у даній категорії справи, критерію необхідності та значимості процесуальних дій у справі, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення стягнення зазначеного розміру витрат на професійну правничу допомогу у сумі 3000 грн. Зазначена сума, на переконання суду, є розумною та такою, що відображає реальність адвокатських витрат (їх дійсність та необхідність), з урахуванням складності справи, необхідних процесуальних дій сторони, часу витраченого адвокатом на надання правової допомоги, часткового задоволення позову. Згідно ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складання повного судового рішення. Повний текст рішення складено 16 жовтня 2025 року.

Outcome: partial