Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-12 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду в інтересах свого малолітнього сина [PERSON] , а також від себе з позовом до [PERSON] , в якому просив визнати дії [PERSON] , щодо систематичного умисного невиконання пунктів 1 та 3 розпорядження №224 Дергачівського РДА від 04.05.2017, рішення суду у справі №619/3051/17, рішення суду у справі №619/4720/18, рішення суду у справі №619/414/22, рішення суду у справі №619/4451/23 у період часу з 25.09.2021 по 26.09.2024 такими, що порушують особисті та сімейні права малолітнього [PERSON] на спілкування, виховання, всебічний фізичний та духовний розвиток, оздоровлення, піклування про здоров`я його батьком [PERSON] ; стягнути з [PERSON] на користь малолітньої дитини [PERSON] моральну шкоду у розмірі 900 000 (дев`ятсот тисяч) гривень; визнати дії [PERSON] , щодо систематичного умисного невиконання пунктів 1 та 3 Розпорядження №224 Дергачівського РДА від 04.05.2017, рішення суду у справі №619/3051/17, рішення суду у справі №619/4720/18, рішення суду у справі №619/414/22, рішення суду у справі №619/4451/23 за період часу з 25.09.2021 по 26.09.2024 такими, що порушують особисті та сімейні права його як позивача на спілкування, виховання, всебічний фізичний та духовний розвиток, оздоровлення, піклування про здоров`я його сина [PERSON] ; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] моральну шкоду у розмірі 450 000 (чотириста п`ятдесят тисяч) гривень. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що у період часу з 25.09.2021 по 26.09.2024 відповідачка [PERSON] систематично порушувала: розпорядження №224 Дергачівського РДА від 04.05.2017, рішення суду у справі №619/3051/17, рішення суду у справі №619/4720/18, рішення суду у справі №619/414/22, рішення суду у справі №619/4451/23, щодо ненадання можливості сину [PERSON] на спілкування з батьком [PERSON] , а також ненадання можливості батьку приймати участь у вихованні сина, дбати про всебічний фізичний та духовний розвиток свого сина, піклуватися про його оздоровлення. Позивач вказує, що станом на 25.09.2021 року: 1. Діє Розпорядження, у якому у пункті 1 визначено адресу місця постійного мешкання дитини, пунктом 3 рекомендовано відповідачки не чинити перешкод батькові у вихованні дитини; 2. Діє рішення суду у справі №619/3051/17, яким: відповідачка зобов`язана усунути перешкоди у вихованні та спілкуванні з дитиною; відповідачка зобов`язана забезпечити контакт дитини з батьком без своєї присутності кожного вівторка та четверга та кожного другого та четвертого тижня кожної суботи та неділі; 3. Діє ухвала апеляційного суду у справі №619/3051/17 (додаток 3), якою роз`яснено відповідачці, що у разі бажання оздоровити дитину або залучити дитину до дитячих заходів під час дії рішення суду, вона повинна звертатися до суду за зміною способу участі у вихованні дитини, бо це нові позовні вимоги та в рамках поточного рішення не розглядались. 4. Діє рішення суду у справі №619/4720/18 (додаток 4), яким визначено додатковий спосіб участі: відповідачка зобов`язана забезпечити оздоровлення дитини батьком два тижні влітку. 5. Дитина 01.09.2021 року пішла у перший клас Малоданилівського ліцею. Відтак відповідачка станом на 25.09.2021 року має наступні зобов`язання: 1.Не змінювати одноосібно встановлене місце проживання дитини (ст. 162 Закону 2947-III); 2.Не перешкоджати вихованню, спілкуванню сина з батьком (ст. 157, 158, 159 Закону 2947-III); 3.Забезпечувати контакт дитини з батьком згідно з рішенням судів (ст. 159 Закону 2947-III); 4.Звертатися до суду для зміни способу участі у вихованні дитини, у разі якщо вона бажає оздоровити дитину або залучити дитину до дитячих заходів під час дії поточних рішень. Для врегулювання участі у вихованні дитини у Малоданилівському ліцеї позивач звертався до відповідачки та місцевих органів влади письмово заявами (додатки 5.1-5.6). Але відповідачка не бажала узгоджувати питання виховання дитини у Малоданилівському ліцеї. Відтак відповідачка умисно порушувала пункт 3 Розпорядження та рішення суду у справі №619/3051/17 у частині усунути перешкоди батькові у вихованні дитини. 12 та 14 жовтня 2021 відповідачка умисно не виконала рішення суду у справі №619/3051/17 у частині забезпечення контакту дитини з батьком, що було зафіксовано на відеозапис у присутності поліції. За наслідками протиправних дій 24.10.2021 було внесено відомості до ЄРДР та розпочато досудове розслідування №12021221230000608 (додаток 6.3). Ухвалою суду від 25.11.2021 року (додаток 6.4) було визнано дії відповідачки 12 та 14 жовтня 2021 року безпідставними та зобов`язано відновити виконавче провадження №[NUMBER], а 06.12.2021 року (додаток 6.5) поліцією було проведено бесіду з відповідачкою. [PERSON] вказує, що батьки відповідачки, [PERSON] та [PERSON] , тобто дід та баба малолітнього [PERSON] повністю підтримували протиправні дії відповідачки та приймали безпосередню участь у таких діях (бо мешкали разом з відповідачкою та дитиною), більш того умисно зверталися до різних служб з безпідставними звинуваченнями у бік батька, та всиляли дитині думки, що батько поганий та вчиняє погано. Батьки відповідачки зверталися до Служби у справах дітей, яка зверталась до поліції листом від 07.12.2021 року (додаток 6.6), де безпідставно звинувачували батька у домашньому насильстві. [PERSON] отримав відповідь поліції від 25.09.2024 року (додаток 6.7), якою встановлено, що батько жодних протиправних дій не вчиняв. Таким чином батьки відповідачки чинили психологічний тиск на батька. Постановою від 24.12.2021 року (додаток 6.8) було відновлено виконавче провадження №[NUMBER]. В межах виконавчого провадження був залучений медіатор [PERSON] (додаток 6.9). Але відповідачка постійно відмовлялась від медіації, що підтверджує повідомлення у месенджері Viber від виконавчої служби від 23.02.2022 року (додаток 6.10). Таким чином відповідачка продовжувала свої умисні протиправні дії. Через порушення відповідачкою пункту 3 Розпорядження та рішення суду у справі №619/3051/17 у частині усунути перешкоди у вихованні та спілкуванні з дитиною, батько звернувся до суду позовною заявою від 01.02.2022 року (додаток 7.1). Ухвалою від 09.02.2022 року (додаток 7.2) було відкрито провадження у справі №619/414/22. У електронному суді 10.02.2022 року була сформована та надіслана повістка відповідачки (додаток 7.3). Позивач зазначає, що на час звернення до суду відповідачка знаходилась у примусовому виконанні рішення суду №619/3051/17 у виконавчому провадженні №[NUMBER] але не бажала його виконувати та вирішити питання проведення шкільних канікул добровільно. Вважає, що [PERSON] умисно порушувала вимоги Розпорядження та рішення суду чим завдавала моральної шкоди дитині та батькові та змушувала батька вирішувати питання у судового порядку, що додатково завдавало психологічного стресу дитині та батькові. 24.02.2022 року Україна зазнала ворожого вторгнення з боку росії. Батько дитини 24.02.2022 року приїхав на особистому автомобілі до місця мешкання дитини та наполягав на евакуації дитини разом з відповідачкою до безпечного міста Полтава. Відповідачка безпідставно та категорично відмовила батькові евакуювати дитину (та її) у безпечне місце. Відповідачка залишила примусово дитину за місцем мешкання у небезпеці. Відповідачка погодилась підтримувати зв`язок за номером телефону [NUMBER] (додатки 8.1), який батько придбав сину в осені 2021 року та надав сину разом з телефоном та зарядним пристроєм. Але відповідачка під будь яким приводом перешкоджала дитині спілкуватися з батьком по телефону. Будь які спроби батька зв`язатися з відповідачкою за її номером [NUMBER] месенджером Viber (додатки 8.2-8.10) або смс повідомленнями (8.11-8.16) та за номером малолітньої дитини [NUMBER] смс повідомленнями (8.17-8.21) не мали успіху. Хоча повідомлення надходили та були прочитані. З 25.02.2022 відповідачка умисно повністю розірвала контакт дитини з батьком, відчужувала дитину від батька, вчиняла домашнє насильство над дитиною та батьком, повністю зруйнувала та знецінила роль батька у житті дитини. Фактично ізолювала дитину від рідного батька та будь якої допомоги від батька, в час коли дитина була повністю залежна від відповідачки та знаходилась в безпорадному стані в зв`язку з військовими діями в Україні. Вказує, що відповідачка свідомо використовувала безлад у державі, що дозволяло їй умисно не виконувати Розпорядження та рішення суду, в якому вона перебувала на примусовому виконанні. Після неодноразових безрезультативних спроб зв`язатися з дитиною та відповідачкою батько почав звертався до різних розшукових служб, чатів, державних установ (додатки 9.1-9.2). Батько звертався до ДПСУ заявою щодо перетину кордону його сином але згідно з відповіді ДПСУ від 18.04.2022 року (додаток 9.3) син не числився, як особа яка перетинала кордон України. Згідно з відповіді поліції від 19.05.2022 року (додаток 9.4) сина було оголошено в розшук з 22.04.2022 року. Після численних звернень у тому числі до поліції та прокуратури 25.05.2022 року було відкрито кримінальне провадження щодо зниклої без вісти дитини (додаток 9.5). Батько після відкриття кримінального провадження звертався до поліції про вчинення кримінального злочину (додатки 9.6-9.8). Відповідачка не виходила на зв`язок, телефоні були відключені, у месенджерах Viber, Telegram аккаунтів за відомими номерами не було. Батько з 25.02.2022 року постійно находився у психологічному напруженні не розуміючи де його син та що з ним коється. Постійно переймався цим питанням, прокидався серед ночі, погано спав та погано себе відчував. Фактично перебував у перманентному психологічному стресі. Згідно з відповідей поліції було встановлено, що відповідачка надавала пояснення, що начебто перебуває за межами України але жодних доказів батькові не надавалось. Згідно з відповіді Нацсоцслужби України станом на 08.08.2022 року (додаток 9.9) [PERSON] не перебував на консульському обліку. Будь яких підстав вважати що дитина знаходиться за межами України у батька не було. Вже у відповіді поліції від 13.09.2022 року (додаток 9.10) в діях відповідачки вбачалося ознаки домашнього насильства але скласти протокол не було можливості бо попередньо було встановлено що відповідачка перебуває за кордоном, а саме у ФРН. Батько знову звертався до посольства України у ФРН та отримав відповідь від 05.10.2022 року (додаток 9.11) що його син на консульському обліку у ФРН не перебуває. Відтак у батька не було підстав вважати що відповідачка з дитиною перебуває у ФРН. Поліцією не було встановлено адресу перебування дитини. Пізніше у відповіді поліції від 07.11.2022 року (додаток 9.12) знову було встановлено ознаки домашнього насильства але в зв`язку з тим, що місце перебування відповідачки було невідоме скласти протокол не представлялося можливим. Постановою слідчого від 31.10.2022 року (додаток 9.13), яку батько отримав поштою ознайомився 27.02.2023 року, було встановлено зі слів відповідачки, що вона разом з дитиною евакуювалась до ФРН та підтримує зв`язок дитини з батьком. Що повністю суперечило фактичним обставинам. Жодного контакту дитини з батьком не було з 25.02.2022 року. У відповіді ДПСУ від 02.12.2022 (додаток 9.14) на запит державного виконавця у виконавчому провадженні №[NUMBER] було встановлено що відповідачка не перетинала кордон України з 01.02.2022 року по 02.12.2022 року. Також у виконавчому провадженні не було інформації від боржника про зміну адреси реєстрації та виконання рішення суду. Відтак з 25.02.2022 по 08.03.2023 відповідачка умисно повністю розірвала контакт дитини з батьком, не погоджувала з батьком питання зміни місця мешкання дитини, виїзду дитини за межі України (хоча перебувала у примусовому виконанні судового рішення), умисно вчиняла над дитиною та батьком домашнє насильство, відчужувала дитину від батька, спотворювала та знецінювала роль батька у житті дитини, фактично повністю ізолювала дитину від батька, використовувала повну залежність дитини від себе та воєнний стан в Україні тобто використовувала безпорадний стан малолітньої особи. В цей період батько звертався до відповідачки на відомі телефонні номери [NUMBER] , [NUMBER] , електронні адреси [INFO] , [INFO] , месенджери Viber, Telegram (папка 10 зі скриншотами телефонування та смс повідомлень відповідачки та сину будуть надані окремо на USB флеш накопичувачі Goodram 64 GB) але відповідей не було. Відтак відповідачка умисно завдавала дитині та батькові психологічних страждань, хвилювань, неможливості дізнатися будь яку інформацію про дитину батькові а батькові про дитину, постійно тривала в психологічній напрузі дитину та батька, руйнувала особисті сімейні відносини дитини з батьком. Відповідачка умисно порушувала п.1 та п.3 Розпорядження та рішення суду у справі №619/3051/17 загалом 163 рази, що відповідно до статей 157, 158, 159, 162 Закону 2947-III беззаперечно тягнуть за собою виникнення моральної шкоди дитині та батькові. Враховуючи, що відповідачка дійсно могла одноосібно прийняти незаконне рішення про вивезення дитини за межі України в порушення п. 5 ст. 157 Закону 2947-III, знаходячись у примусовому виконанні рішення суду у виконавчому провадженні №[NUMBER], незаконно перетнути кордон України разом з дитиною та незаконно утримувати дитину у ФРН відповідно до статті 3 Конвенції про цивільно-правові аспекти міжнародного викрадення дітей, 1980 року, надалі - Конвенція 995_188, батько звернувся заявою до Міністерства юстиції України відповідно до статті 21 Конвенція 995_188 про право доступу до дитини (додаток 11.1). Заява досі не була розглянута в суді ФРН. З березня 2023 року батько почав звертатися до відповідачки офіційними листами (додатки 11.201-11.515 з 35 офіційними листами до відповідачки та відповідями державних органів влади) з додаванням в адресати листів уповноважені органи влади України. Жодної відповіді від відповідачки не надходило. Вказує, що у відповідях державних органів влади теж не було вирішено питання по суті. Батько згідно з рішенням суду №619/3051/17 і надалі намагався встановити зв`язок з дитиною та відповідачкою (папка 11.3 зі скриншотами телефонування та смс повідомлень відповідачки та сину будуть надані окремо на USB флеш накопичувачі Goodram 64 GB). Але як і раніше телефони були відключені, в месенджерах за номерами телефонів аккаунти були відсутні на електронні листи відповідей не було. Відтак умисні протиправні довготривалі дії та бездіяльність відповідачки на протязі з 25.02.2022 року по день звернення цією заявою (тридцять один місяць) могли призвести до повної втрати родинних та сімейних зв`язків дитини з батьком, а також повного відчуження дитини від батька, у тому числі до повної відмови дитини від будь яких контактів з батьком, що свідчило би про завдання малолітній дитині глибокої психологічної травми на все його життя. У відновленому виконавчому провадженні №[NUMBER] виконавцем 13.04.2023 було подано вимогу до відповідачки про повідомлення фактичного перебування (додаток 12.1). Вимога не була виконана. 19.05.2023 року виконавцем було зроблено виклик боржника (додаток 12.2) але на виклик відповідачка не відповіла. Пізніше до автоматизованої системи виконавчих проваджень 07.11.2023 року було долучено чергову вимогу виконавця (додаток 12.3) до відповідачки, яка знову не була виконана. У виконавчому провадженні робились інші запити. Жодних дій спрямованих на виконання рішення суду своєчасно та у повному обсязі боржником не вчинялося. У виконавчому провадженні №[NUMBER] проводиться перевірка виконання рішення суду боржником, складаються акти та виносяться постанови про накладення штрафів через невиконання рішення суду без поважних причин (додатки 12.401-12.462). Державним виконавцем було видано подання про вчинення кримінального злочину від 30.04.2024 року. За наслідками подання було відкрито кримінальне провадження (додаток 12.5). На боржника накладені інші обмеження: арешт коштів, арешт майна, обмеження керування авто, заборона перетину кордону (додатки 12.6-12.9). Відтак у законний спосіб встановлено неодноразове порушення рішення суду у справі №619/3051/17 (побачення з дитиною) з боку відповідачки та визнано, що рішення суду не виконано. У виконавчому провадженні [NUMBER] , яке було відкрито постановою державного виконавця від 11.05.2023 року (додаток 13.1), щодо примусового виконання судового рішення у справі №619/4720/18, винесено постанови про накладення штрафів на боржника (додатки 13.2-13.6). Винесене подання про вчинення кримінального злочину від 08.07.2024 року. Накладені інші обмеження на боржника: арешт коштів та майна (додатки 13.7-13.8). Відтак у законний спосіб встановлено неодноразове порушення рішення суду у справі №619/4720/18 з боку відповідачки та визнано, що рішення суду не виконано. Через систематичні протиправні дії відповідачки батько звернувся до суду позовною заявою від 04.09.2023 року (додаток 14.1) для встановлення додатково способу участі у спілкуванні з дитиною за допомогою різних засобів зв`язку, а також щодо надання інформації про дитину. Було відкрито провадження у цивільній справі №619/4451/23. Вже 12.03.2024 року було прийнято заочне рішення суду (додаток 14.2), яким частково задоволено позовні вимоги батька. Не погодившись з рішенням суду батько звернувся до апеляційного суду. 11.06.2024 року була прийнята заочна апеляційна постанова (додаток 14.3), якою частково задоволені позовні вимоги батька. Відтак рішеннями суду у справі №619/4451/23 в черговий раз було визнано порушення прав та інтересів малолітньої дитини на контакт з батьком. У цивільній справі №619/414/22 Котелевським районним судом 09.10.2023 було прийнято заочне рішення, яке набрало законної сили 09.11.2023 року (додаток 15.1), яким було задоволено позовні вимоги батька повністю. Рішення суду знову визнало порушення прав та інтересів малолітньої дитини на контакт з батьком. Постановою державного виконавця від 27.11.2023 року (додаток 15.2) було відкрито виконавче провадження з примусового виконання судового рішення. Постановою від 29.03.2024 року (додаток 15.3) було накладено штраф на боржника. Відтак у законний спосіб встановлено порушення рішення суду у справі №619/414/22 з боку відповідачки. Ураховуючи, що рішення суду у справі №619/3051/17 про усунення перешкод у вихованні та спілкуванні з дитиною є іншою дією по суті, яка не стосується забезпечення регулярних побачень дитини з батьком, постановою від 08.11.2023 року (додаток 16.1) було відкрито виконавче провадження №72819213. Державним виконавцем винесено постанови про накладення штрафів за невиконання рішення суду без поважних причин від 23.11.2023 року та від 04.01.2023 року (додатки 16.2-16.3). Винесено повідомлення про вчинення кримінального злочину (додаток 16.4). Внесено відомості до ЄРДР та розпочаті три окремі досудові розслідування за статтями 126-1, 356, ч.1 ст. 382 КК України (додаток 16.5). Відтак у законний спосіб встановлено неодноразове порушення рішення суду у справі №619/3051/17 (усунення перешкод у вихованні та спілкуванні з дитиною) з боку відповідачки та визнано що рішення суду не виконано. Ураховуючи, що відповідачка добровільно не виконала рішення суду у справі №619/4451/23, було відкрито три окремі виконавчі провадження. 1. Постановою від 25.07.2024 було відкрито виконавче провадження [NUMBER] (додаток 17.1). Постановою від 09.09.2024 року визначено місце побачення з дитиною. Постановою державного виконавця від 23.09.2024 року накладено штраф за невиконання боржником рішення суду без поважних причин (додаток 17.2). 2. Постановою від 25.07.2024 було відкрито виконавче провадження [NUMBER] (додаток 18.1). У виконавчому провадженні винесено постанови від 28.08.2024 та від 13.09.2024 року (додатки 18.2-18.3) про накладення штрафів за невиконання рішення суду без поважних причин. Державним виконавцем 20.09.2024 винесено подання про вчинення кримінального злочину (додаток18.3), яке вручено поліції 25.09.2024 року. Встановлено, що рішення суду не виконано. 3. Постановою від 30.08.2024 було відкрито виконавче провадження [NUMBER] (додаток 19.1). Постановою державного виконавця від 23.09.2024 року (додаток 19.2) накладено штраф за невиконання боржником рішення суду без поважних причин. Відтак у законний спосіб встановлено неодноразове порушення рішення суду у справі №619/4451/23 з боку відповідачки по трьом виконавчим провадженням, в одному з яких встановлено що рішення суду не виконано. Позивач аналізуючи обставини подій у період часу з 08.03.2023 року по дату подання позовної заяви, боржником не виконано рішення суду у справі №619/3051/17 - 228 разів; рішення суду у справі №619/4720/18 - 4 рази; рішення суду у справі №619/414/22 - 2 рази; рішення суду у справі №619/4451/23 - 19 разів. Невиконання рішення суду у справі №619/3051/17 в період з 25.09.2021 року по 07.03.2023 року склало 163 разів. Загалом відповідачкою не було виконано рішення судів 416 разів. По зазначеним судовим рішенням відкриті (відновлені) виконавчі провадження: №[NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER]. За наслідками проведених виконавчих дій у передбачений законом спосіб неодноразово встановлено систематичне невиконання боржником рішення суду без поважних причин. Виконавчі дії і надалі проводяться. У чотирьох виконавчих провадженнях встановлено, що рішення суду не виконано, винесені повідомлення до поліції про вчинення кримінальних злочинів. За наслідками таких повідомлень розпочаті досудові розслідування. У виконавчих провадженнях накладені різні обмеження на боржника: арешт коштів, арешт, майна, заборона керування авто, заборона виїзд за межі України. У виконавчих провадженнях №[NUMBER] та [NUMBER] прийняті ухвали суду від 06.09.2024 року про розшук боржника (додатки 20.1-20.2). Відтак протиправні дії відповідачки в період з 25.09.2021 по 26.09.2024 неодноразово встановлені та доведені. Усі зазначені 416 окремих порушень судових рішень України, а також пунктів 1 та 3 Розпорядження з боку відповідачки є порушеннями згідно статей 157, 158, 159, 162 Закон 2947-III, що беззаперечно тягнуть за собою виникнення моральної шкоди (висновок ВС у справі № 2-3897/10 від 21.04.2021 року), яка завдана в першу чергу малолітній дитині та батькові, який мешкає окремо від дитини та їх сімейним відносинам. Обґрунтування заподіяння моральної шкоди малолітній дитині та його батькові. [PERSON] вказує, що у справі що розглядається об`єктом правовідносин є особисті немайнові сімейні відносини між дитиною та батьком, який проживає окремо від дитини. Статті 157, 158, 159, 162 Закону 2947-III зобов`язують батька, який проживає з дитиною (відповідачка) відшкодувати моральну шкоду, завдану тому з батьків, хто проживає окремо від дитини. Статті 157, 158, 159, 162 Закону 2947-III направлені в першу чергу на захист особистих немайнових відносин дитини з батьком, як окремого учасника сімейних відносин. Відтак зазначені статті захищають особисті немайнові права дитини на контакт та турботу батька, через рішення органу опіки та піклування та рішення суду, коли вони порушуються батьком який проживає з дитиною. У разі їх порушення завдається моральна шкода в першу чергу особистим немайновим правам дитини на участь в його житті батька, який проживає окремо, хоча зазначено у статтях лише про обов`язкову компенсацію тільки такому батькові. Таке тлумачення закону позбавляє дитину на беззаперечне виникнення моральної шкоди завданої протиправними діями батька, який мешкає разом з дитиною. Слід врахувати що рішення органів опіки та піклування, а також рішення суду приймаються виключно в інтересах дитини та на захист його порушених прав на контакт з батьком, який проживає окремо. Отже наявність таких рішень свідчить про вже порушене право дитини, а відтак і завдання моральної шкоди дитині через порушення його особистих сімейних відносин з батьком, який проживає окремо. Права та інтереси дитини повинні бути першочерговими під час розгляду справи у суді (стаття 3 Конвенції про права дитини). Отже, якщо батько, який проживає з дитиною, порушує розпорядження та рішення суду він в першу чергу порушує особисті немайнові права дитини на контакт з батьком, який проживає окремо. Дитина була повністю позбавлена сімейних відносин з батьком який проживає окремо, що у розумінні вище наведених статей беззаперечно тягне за собою виникнення моральної шкоди. Дитина, яка проти волі була позбавлена сімейних відносин з батьком, який проживає окремо від неї, на значний тривалий період може повністю втратити сімейні та родинні зв`язки з батьком та безпідставно відмовлятись від будь яких контактів з батьком, що є глибокою психологічною травмою для дитини на все життя та беззаперечно є підставою для виникнення моральної шкоди та її відшкодування особою яка її завдала. З березня 2017 малолітня дитина та її батько постійно стикалися з умисними протиправними діями відповідачки, направленими на розірвання сімейних стосунків між ними. Такі дії відповідачки тривали і після прийняття Розпорядження у травні 2017 року і після прийняття рішення суду у липні 2018 року справі №619/3051/17, а пізніше і інших рішень судів. У зазначеній позовній заяві охоплюється період часу з 25.09.2021 року по час звернення до суду цією позовною заявою. Окремим важливим аспектом нанесення моральної шкоди є дії відповідачки, яка була обізнана з поданою позовною заявою від 24.09.2021 року (справа №619/4823/21) обізнана зо всіма фактами та доказами але все одно вчиняла ті ж самі протиправні дії. Під час розгляду справи №619/4823/21 у суді, провадження в якому було відкрито ухвалою від 15.11.2021 року, знаходячись у примусовому виконанні судового рішення №619/3051/17 з 24.12.2021 відповідачка все одно всіляко чинила перешкоди, налаштовувала дитину проти батька, спотворювала дії батька, знецінювала роль батька у житті дитини, постійно розповідала дитині що батько поганий, робить погані речі, поводиться погано, що батько злий, грубий, нікчемний, залякувала дитину постійними погрозами що батько його забере від матері назавжди, формувала у дитини образ батька - злочинця, який постійно залякує матір та робить їй погані речі тощо. А потім дитина все це розповідала батькові, іноді взагалі боялася розповідати вільно, бо відповідачка забороняла дитині розповідати будь що, дитина виходячи від матері завжди була засмучена та постійно озиралася та матір, дитина постійно боялася засмутити матір, невірним словом або дією, постійно знаходилась в тривозі та напрузі, що матір буде телефонувати та її про щось питати, коли дитина поверталася від батька, відповідачка постійно влаштовувала допити дитині, питала у дитини що робив батько, що говорив, як поводився, постійно висловлювала думку що батько не повинен так говорити, так робити, так поводитись, формуючи у дитини образ «ненормального батька», примушувала дитину погоджуватися з її думками фактично вчиняла систематичне психологічне насильство над дитиною, яка повністю залежала від відповідачки морально та матеріально. Коли батько щось пропонував дитині вона завжди хвилювалася, а що скаже відповідачка, чи знову буде наказувати або пояснювати що так не можна, це не треба робити тощо. Відтак дитина знаходилась під повним контролем відповідачки та повністю залежала від настрою відповідачки. Почуття дитини були повністю пригнічені почуттями невдоволення відповідачки, всі свої хвилювання відповідачка покладала на маленьку дитину, маніпулювала дитиною, постійно пропонувала якісь дитячі заходи замість спілкування з батьком, хоча була зобов`язана виконувати рішення суду. Відтак відповідачка всіляко нав`язувала дитині думки про те що зв`язок з батьком поганий, що вона постійно переживає за нього коли він з батьком, що батько ні чому гарному не навчить тощо. З огляду на такі умисні систематичні дії відповідачки син зазнавав постійного психологічного насильства, втручання в особисті немайнові сімейні відносини з батьком, постійно хвилювався та переживав, поводився іноді замкнуто, постійно боявся засмутити матір, та її рідних які її підтримували та постійно наголошували що батько поганий. Такий тягар негативної інформації з боку всіх оточуючих дитину рідних майже змушував дитину почуватися винним у тому що він спілкується з батьком. Але дитині подобалось спілкуватися з батьком, поряд з ним він почувався впевнено, спокійно, відкрито висловлював свої думки та побажання, завжди радів кожній зустрічі з батьком але цю радість виказував лише тоді коли був впевнений, що матір вже не бачить її разом з батьком. Батько все це бачив і чув, постійно намагався вирішувати питання без залучення сторонніх осіб але таку поведінку відповідачка сприймала як слабкість та умисно відмовлялась від будь яких погоджень поза межами рішень судів, чим свідомо завдавала постійного психологічного тиску на батька змушувала його звертатися для вирішення питань виховання, розвитку та лікування дитини до різних установ самостійно. Батько з 2017 року постійно намагався захищати сімейні відносини дитини з батьком від намагань відповідачки повністю розірвати такі стосунки. Відповідачка умисно використала обставини воєнних дій та воєнного стану в Україні для повного розірвання сімейних стосунків між дитиною та батьком, що їй не вдалося зробити у 2017 році. Батько постійно шукав (та шукає) свого сина, намагається встановити його адресу, постійно знаходиться у стресовому стані не розуміючи де його син та чому відповідачка так поводиться. Дитина не контактувала з батьком більше 31 місяця, це може призвести до руйнівних наслідків сімейним відносинам між дитиною та батьком, безпідставної відмови від спілкування, через повне знецінення батька у очах дитини та спотворення образу батька та дій батька з боку відповідачки. Відтак дитина зазнала набагато більшої руйнівної моральної шкоди та психологічного травми від протиправних дій відповідачки. Зазначає, що завдана шкода дитині набагато більша ніж шкода батькові з урахуванням повної залежності малолітньої дитини від відповідачки, та неспроможністю малолітньої дитини самостійно захищатися від порушення особистих родинних відносин з батьком, безпорадністю яка виникла під час воєнного стану розмір моральної шкоди повинен бути вдвічі більший ніж моральна шкода завдана батькові. Попередній розрахунок понесеної моральної шкоди завданої батькові враховуючи, що протиправні дії відповідачки не припинились, а навпаки фактично призвели до повного руйнування особистих сімейних відносин зі своїм рідним малолітнім сином та повного розірвання сімейних зв`язків від умисних систематичних дій (бездіяльності) відповідачки складає 150 000 (сто п`ятдесят тисяч) гривень за кожен рік, отже 450 000 (чотириста п`ятдесят тисяч) гривень за весь вказаний період у позовній заяві (з 25.09.2021 року по 26.09.2024 року). Тоді розрахунок понесеної моральної шкоди малолітній дитині складає 900 000 (дев`ятсот тисяч) гривень. Остаточний розрахунок понесеної моральної шкоди буде визначено фахівцем. Ухвалою Дергачівського районого суду Харківської області відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, призначено судове засідання. Ухвалою Дергачівського районного суду Харківської області від 20.11.2024 у справі були призначені судово-психологічні експертизи, проведення яких доручено спеціалісту психологу [PERSON] . На виконання ухвал суду 04.03.2025 психологом [PERSON] до суду надіслані висновки №11/02/25-СВВ від 11.02.2025 та №26/02/25-СІВ, стосовно проведеного психологічного обстеження. Відповідно до висновку експерта №11/02/25-СВВ від 11.02.2025, [PERSON] дійсно спричинені моральні страждання (моральна шкода) внаслідок порушення його особистих сімейних відносин з його сином, [PERSON] , в період з 25.09.2021 року по 26.09.2024 року. Експерт вказав, що на підставі проведеного дослідження можна зробити висновок, що [PERSON] зазнає психологічного насильства з боку матері їх спільної дитини - [PERSON] - через тривале відчуження дитини від батька. Грошовий еквівалент моральних страждань (моральної шкоди), спричинених [PERSON] внаслідок порушення його особистих сімейних відносин з його дитиною, [PERSON] , в період часу з 25.09.2021 року по 26.09.2024 року та психологічне насильство з боку матері їх спільної дитини - [PERSON] - через тривале відчуження дитини від батька можна визначити у розмірі від 450 000 (чотириста п`ятдесят тисяч) гривень. З висновку №26/02/25-СІВ від 26.02.2025 вбачається, що ізоляція дитини від контактів з батьком може мати непоправні негативні наслідки для гармонійного розвитку дитини, [PERSON] , [INFO] . Неможливість контакту з батьком, фактичне зникнення батька з життя дитини однозначно шкодить гармонійному розвитку дитини. Різка зміна місця проживання та розрив відносин з батьком, з яким дитина, [PERSON] , [INFO] , регулярно контактувала, може завдати страждань дитині, [PERSON] , [INFO] . Дитина, [PERSON] , [INFO] , може боятися контакту з батьком в ситуації, коли матір каже, що батько хоче забрати дитину від матері. Можна зробити висновок, що дитина, [PERSON] , [INFO] , дійсно зазнає психологічного насильства з боку матері через обмеження волевиявлення щодо спілкування з батьком. У судовому засіданні позивач, який також діє в нтересах малолітнього [PERSON] позов підтримав у повному обсязі, з підстав викладиних у ньому, просив їх задовольнити з урахуванням висновків експерта Відповідачка у судове засідання вкотре не з`явився, викликався своєчасно та належним чином за останньою відомою адресою місця реєстрації на території Малоданилівської ОТГ, за адресою її можливого перебування: Kirchweg 151, Bremen 28201, а також додатково відповідач повідомлялася шляхом розміщення оголошення на офіційному вебпорталі судової влади України, відповідно до ч. 11 ст. 128 ЦПК України, а також шляхом направлення судових повісток на обидві відомі електронні адреси відповідачки. Направлена на адресу відповідачки судова кореспонденція за адресою у с-ще Мала Данилівка повернута до суду поштовим зв`язком без вручення із довідками АТ «Укрпошти» «за закінченням терміну зберігання», судова кореспонденція, що була направлена за адресою можливого її перебування відповідачки: Kirchweg 151, Bremen 28201, відновідно до трекінг-номеру RA623020631UA перевірки на сайті АТ «Укрпошти», станом на 13.10.2025 повертається до суду поштовим зв`язком з Німеччини з відміткою - «Відправлення повернуте відправнику: Одержувач відсутній під час доставки» (т.3 а.с. 59-60, 126-127, 182-185, 195-196, 199, 205-209, 211-218, 226-229, 246). Про причини своєї неявки суд не повідомляла, клопотань про відкладення розгляду справи або про розгляд справи без її участі не заявляла, відзив проти позову не подавала. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 223 ЦПК України якщо учасник справи належним чином повідомлений про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи без поважних причин або без повідомлення причин неявки. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного. Матеріали справи свідчать, що згідно повторного свідоцтва про народження (серія [NUMBER] , виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Індустріальному та Немишлянському районах у місті Харкові ГТУЮ у Харківській області 16.08.2017 року) [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] . Розпорядженням № 224 від 04.05.2017 року Дергачівською РДА визначено [PERSON] , дні для участі у вихованні та спілкуванні з його малолітнім сином [PERSON] , [INFO] , а саме: - перший та третій тиждень місяця, з 9:00 години суботи до 20:00 години неділі, за місцем проживання батька в присутності матері дитини громадянки [PERSON] , враховуючи думку тва стан здоров`я дитини; - у будні дні з 18-00 години до 20-00 години, для прогулянок поблизу місця проживання матері, як у присутності матері, так і без її присутності за попередньою домовленістю з [PERSON] , враховуючи думку тва стан здоров`я дитини. Також рекомендовано [PERSON] , яка мешкає та зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , не чинити перешкод громадянину [PERSON] у вихованні малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 22 лютого 2018 року усунуто перешкоди [PERSON] та визначено йому дні для участі у вихованні та спілкуванні його з сином, а саме: - кожний непарний та парний вівторок та п`ятницю з 18 год. 30 хв до 19 год. 30 хв. в присутності матері [PERSON] (бабусі [PERSON] або дідуся [PERSON] ), за адресою: [ADDRESS] , враховуючи думку та стан здоров`я дитини; - кожну непарну суботу місяця з 09 год. 00 хв. до 13 год. 00 хв. в присутності матері [PERSON] (бабусі [PERSON] або дідуся [PERSON] ), як за місцем проживання дитини за адресою: [ADDRESS] , так і з можливістю відвідування дитячих розважальних закладів чи парків відпочинку, враховуючи думку та стан здоров`я дитини; - у день народження дитини, якщо 24 січня буде вихідним днем - з 09 год. 00 хв. до 11 год. 00 хв. в присутності матері [PERSON] (бабусі [PERSON] або дідуся [PERSON] ), за адресою: [ADDRESS] , або в дитячому розважальному закладі чи паркові відпочину у смт Мала Данилівна Дергачівського району Харківської області або у місті Харкові; якщо 24 січня припадає на будній день - з 08 год. 00 хв. до 08 год. 30 хв. в присутності матері [PERSON] (бабусі [PERSON] або дідуся [PERSON] ), за адресою: [ADDRESS] , з урахуванням думки та стану здоров`я дитини. Постановою Апеляційного суду Харківської області від 18 липня 2018 року рішення суду від 22 лютого 2018 року змінено: визначено [PERSON] наступний спосіб участі у вихованні малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , місце та час їхнього спілкування: - кожного вівторка та четверга кожного тижня з 17.00 години до 19.00 години без присутності матері; - кожної суботи та неділі кожного другого та четвертого тижня місяця з 10.00 години до 18.00 години без присутності матері. Постановою Верховного Суду від 28 січня 2019 року постанова Апеляційного суду Харківської області від 18 липня 2018 року залишена без змін (том 1, а. с. 35-37). Згідно відповіді в.о. начальника Дергачівського відділу ДВС у Харківському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції на виконанні у відділі перебувають ( перебували) виконавчі провадження: - № [NUMBER] по виконанню рішення суду № 619/3051/17 від 18 липня 2018 року; - № [NUMBER] по виконанню рішення суду № 619/4720/18 від 15 жовтня 2020 року; - № [NUMBER] по виконанню рішення суду № 619/414/22 від 09 жовтня 2023 року; - № [NUMBER] по виконанню рішення суду № 619/4451/23 від 11 червня 2024 року; - № [NUMBER] по виконанню рішення суду № 619/4451/23 від 11 червня 2024 року; - № [NUMBER] по виконанню рішення суду № 619/4451/23 від 11 червня 2024 року; - № [NUMBER] по виконанню ухвали суду № 619/10103/24 від 22 січня 2025 року; - № [NUMBER] по виконанню рішення суду № 619/3051/17 від 22 лютого 2018 року (том 3, а. с. 201-202). Відповідно до вимог ст.ст. 4 ч. 1; 5 ч. 1; 12 ч. 1, 2, 3, 4; 13 ч. 1; 18 ч. 1, 2; 76 ч. 1; 79; 80; 81 ч. 1, 6; ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ч. 1 ст. 100 ЦПК України, електронними доказами є інформація в електронній (цифровій) формі, що містить дані про обставини, що мають значення для справи, зокрема, електронні документи (в тому числі текстові документи, графічні зображення, плани, фотографії, відео- та звукозаписи тощо), веб-сайти (сторінки), текстові, мультимедійні та голосові повідомлення, метадані, бази даних та інші дані в електронній формі. Такі дані можуть зберігатися, зокрема, на портативних пристроях (картах пам`яті, мобільних телефонах тощо), серверах, системах резервного копіювання, інших місцях збереження даних в електронній формі (в тому числі в мережі Інтернет). Частинами 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Статтею 51 Конституції України, частинами другою, третьою статті 5 СК України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини. При регулюванні сімейних відносин держава має максимально враховувати інтереси дитини. Захист інтересів дитини знаходиться в одній площині поряд із такими фундаментальними правовими цінностями, як життя, здоров`я, свобода, безпека, справедливість. Захист інтересів дитини, її виховання обома батьками є запорукою становлення сильної держави, правового суспільства, оскільки зростаючи дитина перетворюється на правового партнера дорослих членів суспільства. Дитина має право знати своїх батьків і право на їх піклування (стаття 7 Конвенції про права дитини). Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і потрібно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Міжнародні та національні норми не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на виховання дитини. Навпаки, міжнародні договори та національне законодавство гарантують батькам реалізацію принципу рівності щодо виховання дитини. В аспекті наявності підстав для встановлення обмежень щодо побачень батька з дитиною заслуговує на увагу рішення Європейського суду з прав людини від 19.10.2023 року (заява № 35481/20 «Терещенко проти України»), в якому Суд констатував порушення статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод при зменшенні періодичності побачень батька з дитиною (4 дні на місяць) без відповідних і достатніх підстав для цього, зокрема що ці обмеження відповідали найкращим інтересам дитини. Матеріали не містили відомостей про те, що особиста зустріч батька з дитиною становила ризик для добробуту чи безпеки дитини. Згідно зі ст. 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Відповідно до ст. 8 ЗУ «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (ч. 3 ст. 11 ЗУ «Про охорону дитинства»). Згідно зі статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. У разі коли батьки не можуть дійти згоди щодо участі одного з батьків, який проживає окремо, у вихованні дитини, порядок такої участі визначається органами опіки та піклування за участю батьків виходячи з інтересів дитини (ст. 15 ЗУ «Про охорону дитинства»). Відповідно до ст. 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини (ст. 157 СК України). Приймаючи рішення в інтересах дитини суд має враховувати право дитини мати і зберігати стосунки з обома батьками. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства. Тимчасовий виїзд дитини за кордон не повинен використовуватися як спосіб обмеження прав батька на спілкування з дитиною, яке повинно реалізовуватися задля підтримки родинних зв`язків та емоційного контакту малолітньої дитини з батьком. Подібного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 24 квітня 2024 року у справі № 696/299/23; № 487/2960/23. Той із батьків, який проживає окремо від своєї дитини, має право на особисте спілкування з нею, а інший не повинен перешкоджати у цьому, якщо тільки таке спілкування не супроводжується фізичним чи психічним насильством та/або буде доведено його негативний вплив на розвиток дитини (див. постанови Верховного Суду: від 05.10.2022 року у справі № 196/1202/19, від 26 червня 2023 року у справі № 753/5374/22, від 09 жовтня 2024 року у справі № 753/7011/23). Відповідно до висновків Європейського суду з прав людини у справах про права дітей та забезпечення їхніх найкращих інтересів, взаємна потреба батьків і дітей у сімейному контакті один з одним є чи не найважливішою складовою поняття «сімейне життя», і заходи, що перешкоджають задоволенню таких потреб, є втручанням у відповідне право, захищене статтею 8 Конвенції. Тому такі заходи мають обов`язково відповідати нагальній соціальній потребі, що переслідується, та не порушувати справедливий баланс, який повинен бути досягнутий між відповідними конкуруючими інтересами, з пріоритетом забезпечення найкращих інтересів дитини (див. рішення у справі Странд Лоббен та інші проти Норвегії, № 37283/13, 30 листопада 2017 року; рішення у справі Хаддад проти Іспанії, № 16572/17, 18.06.2019 року). У параграфі 54 рішення ЄСПЛ у справі «Хант проти України» від 07.12.2006 року, заява № 31111/04, зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини. Такі висновки викладені у постановах Верховного Суду № 569/18837/19; 753/15487/18. Згідно відповіді Малоданилівської селищної ради [PERSON] станом на 09.09.2024 року (дата видачі довідки) зареєстрована за адресою: [ADDRESS] з 03.02.2017 року (том 1, а. с. 21). Проте, з наданих матеріалів справи вбачається, що відповідачка разом з дитиною за цією адресою не проживає. Відповіддю від 08.10.2024 Малоданилівська селищна рада повідомила, що 08.10.2024 - [PERSON] знята з місця реєстрації місця проживаня за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до інформації, наданої державним виконавцем Дергачівського ВДВС у Харківському районі Харківської області Східного МУМЮ, адреса можливого перебування відповідачки: Kirchweg 151, Bremen 28201 (том 3, а. с. 201-202). Представлені матеріали свідчать, що рішення суду про порядок спілкування батька з дитиною тривалий час - більше трьох років - не виконується. При цьому суд враховує, що військова агресія рф проти України, воєнний стан та пов`язані з цим обмеження об`єктивно впливають на обсяг і способи спілкування позивача з сином. Разом з тим, тимчасовий виїзд дитини за кордон не може бути підставою для позбавлення права батька на спілкування з дитиною. Відповідачка мала можливість (іншого матеріали справи не містять) у будь-який зручний для неї спосіб зв`язатися і з позивачем і (або) з виконавчою службою для уточнення можливого іншого способу спілкування позивача з сином (відеозв`язок та інше), чого нею зроблено не було. Суд оцінює такі дії відповідачки такими, що спричинили моральну шкоду позивачу та їх сину. У справі призначені та проведені експертизи експертом-психологом (том 3, а. с. 132-144; 151- 174). Згідно висновків експерта ізоляція дитини від контактів з батьком може мати непоправні негативні наслідки для гармонійного розвитку сина сторін; може завдати страждань дитині; дитина може боятися контакту з батьком в ситуації, коли матір каже, що батько хоче забрати дитину від матері; та можна зробити висновок, що дитина дійсно зазнає психологічного насильства з боку матері через обмеження волевиявлення щодо спілкування з батьком. Суд оцінює такий висновок у сукупності з іншими доказами і обставинами, враховуючи, що висновок зроблено без спілкування з дитиною і такі наслідки у такому обсязі дійсно можуть мати місце, а можуть і не мати, оскільки вони мають ймовірний характер. Стосовно висновку експерта [PERSON] дійсно спричинені моральні страждання внаслідок порушення його особистих сімейних відносин з сином в період з 25.09.2021 року по 26.09.2024 року; що він зазнає психологічного насильства з боку матері дитини через тривале відчуження дитини від батька. Також [PERSON] до справи долучені висновки судового експерта Міністерства юстиції України за результатами проведення судово-психлогічної експертизи, щодо встановлення йому факту моральних страждань від 12.09.2025, згідно з висновкими якої: у батька малолітнього [PERSON] наявні моральні страждання, що виникли у зв`язку з порушенням його сімейних відносин із сином, у період часу з серпня 2017 року по липень 2018 року. Проведене психологічне дослідження підтверджує наявність стійких негативних емоційних переживань, емоційного виснаження та ускладнень у соціальному функціонуванні. Ситуація, пов`язана з перешкодами у контактах з дитиною та її тривалим відчуженням від батька у період з серпня 2017 року по липень 2018 року, мала для [PERSON] ознаки психологічно деструктивного впливу. У ході дослідження встановлено, що ця ситуація спричинила йому моральні страждання та мала характер психотравмувальної. Також у батька [PERSON] зафіксовані моральні страждання, зумовлені порушенням сімейних відносин та наявністю психологічно деструктивного впливу ситуації у період часу з серпня 2017 року по липень 2018 року. З доказів, наданих позивачем на флеш-носії розміром 8,15 Гб, міститься дві теки: -«10. Докази звернень до [PERSON] до 08.03.24 на USB» - у якій відкривається каталог файлів зі скріншотами (126 скріншотів створених за період часу з 09.06.2022 по 09.03.2023) та «11.3 Докази звернень до [PERSON] з 09.03.24 на USB» у якій відкривається каталог папок за період часу з 09.03.2023 по 21.09.2024, у кожній з папок містяться скрішоти з телефону позивача, де відображається інформація про спроби батька зв`язатися з матір`ю дитини та сином за допомогою відомих йому засобів комунікації (мобільний номер сина та відповідачки, месенджери, електронна пошта). З досліджених відеозаписів що містяться на флеш-носії у кількості 22 файлів у форматі .MP4 (2.6 - 2018.05.08 невиконання розп 224 будні; 2.7 - 2018.05.18 невиконання розп 224 будні; 2.8 - 2018.05.19 невиконання розп 224 вихідні; 2.9 - 2018.06.04 невиконання розп224 будні; 2.10 - 2018.06.08 невиконання розп 224 будні; 2.11 -2018.06.12 невиконання розп 224 будні; 2.12 - 2018.07.07 невиконання розп 224 вихідні; 2.13 - 2018.07.15 евиконання розп 224 вихідні; 2.14 - 2018.07.21 невиконання рішення суду; 2.15 - 2019.07.09 невиконання рішення суду; 2.16 - 2019.07.11 невиконання рішення суду; 2.18 20180927_225431 (приховані записи [PERSON] ); 2.19 - 20190309.230316 (приховані записи [PERSON] ); 2.20 - 20190312_133340 (приховані записи [PERSON] ); 2.21 - 20190312_133944 (приховані записи [PERSON] ); 2.22 - 20190312_134408 (приховані записи [PERSON] ); 2.23 - 20190316_143357 (приховані записи [PERSON] ); 2.24 - 20190330_134931 (приховані записи [PERSON] ); 2.25 - 20190331_135547 (приховані записи [PERSON] ); 2.26 - 20190921 (приховані записи [PERSON] ); 6.1 -20211012_175319 відео [PERSON] ; 6.2 - 20211014_172741 відео [PERSON] ), вбачається що файли були створені за період часу з 08.05.2018 по 14.10.2021, на яких зафіксовані неодноразові спроби [PERSON] зустрітися зі своїм сином [PERSON] . Відповідно до вимог ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. При визначенні компенсації моральної шкоди не можливо її обчислити конкретно за допомогою будь-якої грошової шкали чи порівняння до іншого майнового еквіваленту. Тому грошова сума компенсації моральної шкоди є лише ймовірною. Враховуючи всі обставини по справі, вимушеність відповідачки виїхати разом з сином з місця постійного проживання; відсутність даних щодо її матеріального забезпечення та врахування тієї обставини, що стягнення з неї значної грошової суми у будь-якому випадку вплине і на матеріальне забезпечення дитини, суд вважає можливим стягнути з [PERSON] на користь позивача та їх сина по 20 000 гривень. Що стосується позовних вимог позивача, викладених у пунктах 1, 3 прохальної частини позову щодо визнання дій [PERSON] щодо систематичного умисного невиконання пунктів 1 та 3 розпорядження № 224 Дергачівського РДА від 04.05.2017 року, рішення суду у справах № 619/3051/17; № 619/4720/18; № 619/414/22; № 619/4451/23 в період з 25.09.2021 року по 26.09.2024 року такими, що порушують особисті та сімейні права малолітнього [PERSON] та позивача [PERSON] на спілкування, виховання, всебічний фізичний та духовний розвиток, оздоровлення, піклування про здоров`я, то вони задоволенню не підлягають, оскільки не є належним способом захисту. Встановлення цих обставин може слугувати тільки підставою для вирішення питання щодо можливого спричинення моральної шкоди. Щодо відомостей наданих позивачем про перебування матері та дитини у розшуку, спочатку як безвісті зниклих осіб з 22.04.2022 (відповідь поліції від 19.05.2022), а згодом - у державному розшуку з 29.05.2022 (відповідь поліції від 10.06.2022), то суд розцінює їх як один із доказів відсутності відповідачки за місцем проживання та неможливості позивача бачитись з дитиною. Стосовно заяви позивача від 25.09.2025, то суд зазначає наступне. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення, або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до ч. 5 ст. 263 ЦПК України обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судом при розгляді справи досліджені всі надані позивачем докази. Позивачем на підтвердження однієї певної обставини може бути надано декілька доказів, що не свідчить про необхідність зазначення оцінки в рішенні суду кожної з них. У відповідності до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи. Таким чином з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати пропорційно задоволеним позовним вимогам.

Outcome: partial