Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-19 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з позовною заявою до відповідача, в якій просять визнати за ними право спільної сумісної власності на квартиру [ADDRESS] , загальною площею - 45,57 кв.м, житловою площею - 29,60 кв.м. На обґрунтування позову зазначено, що позивачі згідно Свідоцтва про право власності на квартиру (будинок) № [NUMBER] , виданого 04.01.1999 року Управлінням житлово-комунального господарства м. Вугледара Донецької області, на підставі рішення виконавчого комітету Вугледарської міської ради, у зв`язку з приватизацією житла, набули право спільної сумісної власності на житло за адресою: [ADDRESS] . Квартира складається з двох кімнат, загальною площею - 45,57 кв. м, житловою площею - 29,60 кв. м. Право власності на вищевказану квартиру зареєстроване 01.02.1999 в Бюро технічної інвентаризації м. Вугледара та записане в реєстрову книгу № 2/2 за реєстровим № 985. 24.02.2022 російська федерація в порушення пункту 4 статті 2 Статуту Організації Об`єднаних Націй здійснила акт військової агресії проти України, що вбачається зокрема з Резолюції Генеральної асамблеї ООН від 02.03.2022 (A/RES/ES-11/1). З метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини позивачі разом з родинами були вимушені переміститись з місця свого проживання до м. Шахтарське Синельниківського району Дніпропетровської області. Позивачам відомо, що внаслідок військових дій, спричинених агресією Російською Федерацією проти України, їх спільна квартира була пошкоджена. Порядком надання компенсації за знищені об`єкти нерухомого майна, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 30.05.2023 № 600, встановлено, що для отримання компенсації на знищений об`єкт нерухомого майна отримувачу компенсації необхідно провести дії щодо державної реєстрації припинення такого права відповідно до Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень. З урахуванням вищенаведеного, позивачі з`ясували, що у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відсутні відомості про проведення державної реєстрації права власності на спільне майно. Але, вказана обставина не може бути підставою для висновку про відсутність в них права власності. Позивачі, будучи потенційними суб`єктами отримання компенсації для відновлення своєї квартири, пошкодженої внаслідок бойових дій, на виконання встановлених нормативно-правовими актами умов для отримання компенсації, звернулися із заявою про державну реєстрацію прав до державного реєстратора прав на нерухоме майно виконавчого комітету Першотравенської міської ради Дніпропетровської області. Рішенням № 72269958 від 27.03.2024 позивачам відмовлено в проведенні реєстраційних дій з огляду на те, що за повідомленням Вугледарської міської військової адміністрації Волноваського району Донецької області (викладеним у листі від 26.03.2024 року № 0.53/13-1460/0/8-24) зазначено, що за наявними даними матеріалів технічної інвентаризації комунального підприємства «Керуюча компанія з житлово-комунальних послуг «Вугледарської міської територіальної громади», відсутня архівна справа і документи щодо квартири, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Тому, не має можливості надати інформацію стосовно реєстрації права власності на квартиру, які виникли в установленому законодавством порядку до 1 січня 2013 року. Тобто, відмова у державній реєстрації свідчить про невизнання права власності позивачів. Ухвалою Чечелівського районного суду міста Дніпра від 13 серпня 2025 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. Представник позивачів [PERSON] у судовому засіданні позовну заяву підтримала, просила позов задовольнити, а також надала для огляду оригінали правовстановлюючих документів. Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні пояснив, що Вугледарська міська військова адміністрація Волноваського району Донецької області не оспорює право власності позивачів на спірне майно та вказав, що дійсно будь-яка інформація щодо спірного майна у Вугледарської міської військової адміністрації Волноваського району Донецької області відсутня. Суд, вислухавши представника позивачів [PERSON] та представника відповідача [PERSON] , дослідивши письмові докази, встановив такі фактичні обставини. Відповідно до свідоцтва про право власності на квартиру (будинок) № [NUMBER] від 04.01.1999, виданого Управлінням житлово-комунального господарства Вугледарської міської ради народних депутатів, позивачам на праві спільної сумісної власності належить квартира за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 45,57 кв.м. (а.с.38). Позивачі [PERSON] та [PERSON] зареєстровані за адресою: [ADDRESS] ,\~з 02.11.1984\~року,\~позивач [PERSON] \~ з\~21.07.2016 (а.с.12-13,24-33,94-95). Відомості про реєстрацію права власності на домоволодіння за адресою: [ADDRESS] , у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно відсутні (а.с.9). Рішенням державного реєстратора прав на нерухоме майно Виконавчого комітету Першотравенської міської ради Дніпропетровської області від 27 березня 2024 року №72269958, позивачам відмовлено у проведенні реєстраційних дій, оскільки Вугледарська міська військова адміністрація не має можливості надати інформацію стосовно реєстрації права власності на квартиру, що розташована за адресою: [ADDRESS] (а.с.34-37). Вирішуючи пред`явлені позовні вимоги суд виходить з такого. Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Згідно з частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. У пункті 1 частини другої зазначеної статті передбачено, що способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Відповідно до частини першої статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном згідно з положеннями частини першої статті 317 ЦК України. Частиною першою статті 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. За змістом статті 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. У статті 328 ЦК України визначено презумпцію правомірності набуття права власності. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Ураховуючи, що відповідно до статті 328 цього Кодексу набуття права власності це певний юридичний склад, з яким закон пов`язує виникнення в особи суб`єктивного права власності на певні об`єкти, суд при застосуванні цієї норми повинен встановити, з яких саме передбачених законом підстав, у який передбачений законом спосіб позивач набув право власності на спірний об`єкт і чи підлягає це право захисту в порядку, визначеному статтею 392 ЦК України (аналогічну правову позицію викладено Верховним Судом у постанові від 21 листопада 2018 року у справі N 920/615/16, від 05 вересня 2019 року у справі N 907/310/18). Стаття 392 ЦК України, в якій ідеться про визнання права власності, не породжує, а підтверджує наявне у позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне у позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності. Аналогічну правову позицію викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 березня 2018 року у справі N 760/14438/15-ц. Отже, розглядаючи обставини цієї справи в контексті вказаних норм права за загальним правилом судове рішення не породжує права власності, а лише підтверджує наявне право власності, набуте раніше на законних підставах, у випадках, коли це право не визнається, заперечується або оспорюється. Тобто положення стаття 392 ЦК України спрямована на захист існуючого, наявного права, що виникло у позивача з передбачених законодавством підстав і підтверджується належними та допустимими доказами. Передумовами та матеріальними підставами для захисту права власності у судовому порядку, зокрема у визначений спосіб, є наявність підтвердженого належними доказами права власності особи щодо майна, право власності на яке оспорюється або не визнається іншою особою, а також підтверджене належними доказами порушення (невизнання або оспорювання) цього права на спірне майно. Така правова позиція викладена у пункті 13 постанови Верховного Суду від 20 березня 2018 року у справі N 910/1016/17, пункті 12 постанови від 17 квітня 2018 року у справі N 914/1521/17). З огляду на викладене, ураховуючи надані суду докази, суд уважає за необхідне задовольнити позовні вимоги про визнання за позивачами права спільної сумісної власності.

Outcome: approved