Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-15 00:00:00

Представник позивача [PERSON] - адвокат Опанасюк П.П. звернувся до Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області, в якій просив визначити спільне місце проживання малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] разом з матір`ю, [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 09 вересня 2022 року, [PERSON] , зареєструвала шлюб із [PERSON] , далі по тексту - Відповідач, про що Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Жмеринці Жмеринського району Вінницької області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) було складено відповідний актовий запис № 283. Від шлюбу з Відповідачем у сторін народилась донька, [PERSON] , [INFO] . В подальшому, з огляду на неможливість проживати разом, внаслідок різних поглядів на сімейне життя, рішенням Жмеринського районного суду Вінницької області від 23.05.2024 року у справі № 130/921/24, шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. Рішення набрало законної сили 25.06.2024 року. Проте, розірвання шлюбу не вплинуло на відповідача, не змусило його переосмислити своє ставлення до дитини та до дорослого життя в цілому. Матеріальна допомога Відповідача на утримання доньки носить епізодичний характер та є залежною від його настрою у певний день. Натомість Відповідач регулярно провокує конфліктні ситуації у питанні побачення з дитиною. Так, 18.02.2025 року, під час прогулянки з донькою неподалік Жмеринської міської ради, Позивач зустріла Відповідача, який попросив погуляти з донькою, на що Позивач не заперечувала. Через деякий час позивач повідомила, що їм з донькою треба їхати додому, оскільки у дитини є режим, якого треба дотримуватись. Проте Відповідач взяв доньку на руки і не хотів відпускати її з Позивачем додому, оскільки бажав ще погуляти. На аргументи Позивача щодо необхідності дотримання режиму харчування, сну та обмеження тривалості прогулянок у холодну пору року для дворічної дитини Відповідач не реагував, що спричинило виникнення конфлікту та змусило Позивача викликати екіпаж патрульної поліції за телефоном 102 Дана ситуація була непоодинокою, проте у поліцію 18.02.2025 року Позивач звернулась вперше. Позивач наголошує, що спілкуванню Відповідача з дитиною вона не перешкоджає, але на сьогоднішній день, часті сварки з Відповідачем, його недисциплінованість і безвідповідальність щодо невід`ємних вікових потреб та здоров`я дитини ускладнюють виконання наших усних домовленостей. У свою чергу, Відповідач чинить позивачу перешкоди у вирішенні соціальних питань дитини, зокрема у питанні реєстрації місця проживання дитини, що необхідно для влаштування дитини у дошкільний навчальний заклад, забезпечення дитини належним медичним обслуговуванням, отримання соціальних послуг тощо. 14.05.2024 року позивач звернулась до Виконавчого комітету Жмеринської міської ради із заявою про реєстрацію місця проживання малолітньої дитини. Проте, у реєстрації місця проживання малолітньої доньки позивачу було відмовлено на підставі п.4, 5 ст.7 Закону України «Про надання публічних послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні» та п. 3 ст. 87 Постанови КМУ № 265 від 07.02.2022 року, внаслідок відсутності згоди батька дитини на реєстрацію місця проживання. Таким чином, станом на час звернення до суду із цим позовом, донька позивача проживає разом з позивачем за адресою: [ADDRESS] без реєстрації місця проживання. Ухвалою від 23.04.2025 відкрито провадження у даній справі та призначено підготовче засідання. Ухвалою від 22.07.2025 закрито підготовче провадження у справі та призначено до розгляду по суті. Відповідач [PERSON] в поданих письмових поясненнях зазначив, що в єдиний можливий для нього на даний час спосіб висловив свою згоду на реєстрацію місця проживання доньки за вказаною у позові адресою та засвідчив її нотаріально. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник адвокат Опанасюк П.П. підтримали заявлені позовні вимоги та просили задовольнити, з підстав викладених у позові. Представник Служби у справах дітей Жмеринської міської ради Лавріненко Ю.В. в поданій заяві просила судовий розгляд проводити без її участі. Заслухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи суд приходить до висновку про задоволення позову, враховуючи таке. Судом встановлено, що сторони по справі є батьками [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с.22 зі звороту). Відповідно до копії рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 23.05.2024 розірвано шлюб між сторонами (а.с. 28 зі звороту-29). Позивач з дитиною проживають разом з батьками позивача за вказаною адресою, що підтверджується довідкою Квартального комітету «Добробут» № 83 від 20.02.2025 року (а.с. 30 зі звороту). Згідно довідки -характеристики Квартального комітету «Добробут» від 20.02.2025 року, за місцем проживання з дитиною, позивач характеризується позитивно. Громадський порядок не порушує. Скарг до квартального комітету не надходило (а.с. 25). Згідно довідки Закладу дошкільної освіти № 1 «Дзвіночок» від 21.02.2025 року № 30, донька позивача перебуває в черзі до даного закладу (а.с. 28). Згідно довідки КНП «Жмеринська центральна районна лікарня» Жмеринської міської ради від 26.02.2025 року, донька позивача [PERSON] задекларована в лікаря загальної практики сімейної медицини [PERSON] . На даний момент, дитина отримала усі щеплення по календарю вакцинації, на диспансерному обліку не перебуває (а.с. 31). Згідно довідки КНП «Жмеринська лікарня відновного лікування Вінницької обласної ради» № 60 від 20.02.2025 року, позивач з 01.08.2020 року працювала на посаді лікаря - інтерна фізичної та реабілітаційної медицини згідно наказу про прийняття на роботу № 116-ос від 31.07.2020 року, з 01.08.2023 року переведена на посаду лікаря фізичної та реабілітаційної медицини лікувально-діагностичного відділення згідно наказу про переведення № 138-ос від 31.07.2023 року, з 08.01.2024 року переведена на посаду лікаря фізичної та реабілітаційної медицини - 0,5 штатної посади та на посаду лікаря психолога - 0,5 штатної посади лікувально-діагностичного відділення згідно наказу про переведення № 1-ос від 08.01.2024 року (а.с. 26). Позивач з 01 квітня 2024 року також працює психологом у ТОВ «Жмеринський лікувально-діагностичний центр (код ЄДРПОУ 43278880)», що підтверджується довідкою № 11 від 20.02.2025 року. Позивач не має медичних протипоказань, зокрема не перебуває на обліку у психіатра та нарколога, що підтверджується довідками КНП «Жмеринська центральна районна лікарня» Жмеринської міської ради за № 123 від 19.02.2025 року та № 124 від 19.02.2025 року відповідно (а.с. 29 зі звороту-30). Відповідно до копій пояснень Жмеринським РВП ГУНП у Вінницькій області розглянуто повідомлення [PERSON] з приводу конфлікту [PERSON] та [PERSON] щодо того, що 18.02.2025 о 17:30 год. [PERSON] разом із своєю донькою [PERSON] , 2023 року народження гуляла в центрі м. Жмеринка на площі «Миру», в цей час до них підійшов її колишній чоловік [PERSON] , який є батьком [PERSON] та вони всі разом продовжили гуляти. Через деякий час [PERSON] захотіла їхати додому, [PERSON] взяв свою доньку на руки та н хотів відпускати, через що в них виник словесний конфлікт, а [PERSON] в свою чергу викликала працівників поліції для вирішення даного конфлікту. Відповідно до висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Жмеринської міської ради визначити місце проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] із матір`ю [PERSON] буде доцільно. Відповідно до нотаріально посвідченої заяви від 01.10.2025 [PERSON] надав свою згоду на реєстрацію місця проживання (прописку) своєї малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] за місцем реєстрації місця проживання (прописки) її матері [PERSON] за адресою: [ADDRESS] (а.с. 77). Суд не приймає заперечення відповідача [PERSON] , які викладені в письмових поясненнях, так як вони спростовуються дослідженими в судовому засіданні матеріалами справи. Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»). Згідно зі статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до частини третьої статті 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. Відповідно до частини четвертої статті 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. У рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (§ 76). У § 54 рішення Європейського суду з прав людини «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року, заява № 31111/04, зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини. Аналіз наведених норм права, практики Європейського суду з прав людини дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. Норми міжнародного права та національного законодавства не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною. При визначенні місця проживання дитини судами необхідно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору. Отже, при розгляді справ щодо визначення місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах. Якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення (ч. 1 ст. 161 СК України). При розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи (частина четверта та п`ята статті 19 СК України). Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 24 листопада 2021 року в справі № 754/16535/19 (провадження № 61-14623св21) вказано, що «під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку. При розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах. Перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дитини. Таким чином, дослідивши повно та всебічно всі обставини справи, перевіривши їх доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємозв`язку, враховуючи створення батьком належних умов для проживання, виховання та забезпечення дитини, виходячи в першу чергу з інтересів дитини, суд приходить до переконання про наявність підстав для визначення місця проживання малолітньої дитини [PERSON] з матір`ю. Крім того, дитина має проживати з одним із батьків, зважаючи на те, що батьки мають рівні права і обов`язки щодо виховання та розвитку дитини незалежно від того, що проживають окремо один від одного, а тому, беручи до уваги те, що місце проживання дитини з одним із батьків не є перешкодою для іншого щодо виконання як обов`язків, так і здійснення прав, тому позовні вимоги є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню. Суд зазначає, що представником позивача [PERSON] - адвокатом Опанасюком П.П. при подачі позовної заяви в описовій частині зазначено про витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 8000 грн., однак в прохальній частині даного позову не зазначено вимоги про стягнення даних витрат та в судовому засіданні ні позивач, ні її представник про їх стягнення не просили, тому відсутні підстави для вирішення питання про стягнення витрат на правничу допомогу. З огляду на задоволення позовних вимог, понесені та підтверджені документально витрати [PERSON] по сплаті судового збору у розмірі 1211,20 грн. підлягають стягненню на її користь з [PERSON] . На підставі викладеного та

Outcome: approved