Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-16 00:00:00

У березні 2025 року до Заводського районного суду м. Запоріжжя надійшла позовна заява акціонерного товариства «Сенс банк» (надалі - позивач/АТ «Сенс Банк) до [PERSON] (надалі - відповідач) про стягнення заборгованості. В обґрунтування позову позивач зазначив, що 16.09.2021 між акціонерним товариством «Альфа-Банк» та [PERSON] шляхом акцептування банком пропозиції клієнта (оферти) було укладено угоду про надання споживчого кредиту № 501360726, обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії. Споживчий кредит наданий на таких умовах: тип кредиту - кредит готівкою, сума кредиту: 202 700,00 грн, процентна ставка: 23,00%, тип ставки: фіксована, строк кредиту: 60 місяців, дата повернення кредиту: 16.09.2026. АТ «Альфа-банк» прийняв пропозицію відповідача на укладення угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії, яка є невід`ємною частиною договору про банківське обслуговування фізичних осіб в АТ «Альфа-банк». Тобто відповідач погодився на приєднання до публічної пропозиції, підтвердив акцептування публічної пропозиції на укладення зазначеного договору і приєднання до умов договору, погодився з усіма умовами обраної програми кредитування в редакції, що діяла на час його підписання. АТ «Альфа-банк» виконав взяті на себе зобов`язання за кредитним договором, надавши відповідачу у розпорядження кредитні кошти. В свою чергу, відповідач не виконав умови кредитного договору щодо повернення кредитних коштів, внаслідок чого виникла заборгованість. Банк належним чином виконав свій обов`язок щодо надання позичальнику кредиту. Відповідач своїх зобов`язань за кредитним договором належним чином не виконав, внаслідок чого утворилась заборгованість за кредитним договором, яка становить 384 384,30 грн. 12 серпня 2022 року загальними зборами акціонерів АТ «Альфа-Банк» затверджено рішення про зміну найменування АТ «Альфа-Банк» на АТ «Сенс Банк». Запис про зміну найменування позивача внесений до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 30 листопада 2022 року. З метою захисту свого порушеного права позивач звернувся до суду з даним позовом, просив стягнути заборгованість у загальному розмірі 384 384,30 грн, що складається із заборгованості за кредитом у розмірі 193 197,00 грн, заборгованості по відсотках у розмірі 113 867,06 грн, заборгованості зі сплати комісії у розмірі 77 320,24 грн. Крім того, позивач просив стягнути з відповідача понесені судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 4 612,61 грн та на професійну правничу допомогу у розмірі 30 774,00 грн. Ухвалою судді від 07.04.2025 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, призначено судове засідання в порядку спрощеного позовного провадження з викликом учасників справи. Від відповідача надійшла заява, у якій [PERSON] зазначає, що є внутрішньо переміщеною особою, не має житла та належного доходу. Крім того, не заперечуючи факту укладення кредитного договору і отримання коштів, відповідач з посиланням на п. 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України вказує на неможливість стягнення у даній справі пені, не заперечує проти стягнення заборгованості за кредитом, а заборгованість по відсотках та комісію просить зменшити до однієї гривні. У судовому засіданні представник відповідача адвокат Хоптій М.В. просив відмовити у стягнення витрат на професійну правничу допомогу через їх неспівмірність з наданими послугами. У судовому засіданні 13.10.2025 вирішено відкласти ухвалення та проголошення судового рішення на 17 жовтня 2025 року. У судове засідання 17.10.2025 учасники справи не з`явилися, надали суду заяви про проведення судового засідання за їх відсутності. У зв`язку з неявкою у судове засідання сторін на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, суд зазначає про таке. 16.09.2021 між акціонерним товариством «Альфа-Банк» та [PERSON] шляхом акцептування банком пропозиції клієнта (оферти) було укладено угоду про надання споживчого кредиту № 5013607256, обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії, мета кредиту: для повернення кредитної заборгованості та для власних потреб, сума кредиту 202 700,00 грн, процентна ставка 23,00% річних, тип процентної ставки: фіксована, строк кредиту: 60 місяців, дата повернення кредиту: 16.09.2026 (а.с. 15-16). Підставою для угоди є Договір про банківське обслуговування фізичних осіб в АТ «Альфа-Банк» (надалі - Договір), що укладений між позичальником (відповідачем) та Банком. Пунктом 1 оферти встановлено, що під час користування кредитом позичальник (відповідач) пропонує Банку надавати послуги з розрахунково-касового обслуговування у порядку та на умовах, що визначені цим пунктом та договором, за надання яких пропонує встановити комісійну винагороду, а саме: а) за надання кредиту 0,00% від суми кредиту, зазначеної в оферті на укладання Угоди без ПДВ; б) за обслуговування (управління) кредиту 1,25% від суми кредиту, зазначеної в цій оферті без ПДВ. Додатком № 1 до угоди від 16.09.2021 споживчого кредиту № 5013607256 сторони узгодили графік платежів та розрахунок сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки. Також 16.09.2021 [PERSON] підписав паспорт споживчого кредиту, умови якого є аналогічними оферті на укладання угоди про надання кредиту від 16.09.2021 (а.с. 16, зворотна сторона, а.с. 21) та анкету-заяву про акцепт публічної пропозиції АТ «Альфа-Банк» на укладення договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб в АТ «Альфа-Банк» (а.с. 17-19). Власним підписом позичальник підтвердив, що він ознайомлений зі всією інформацією, необхідною для прийняття усвідомленого рішення щодо отримання кредиту; інформацією про умови кредитування та орієнтовну вартість кредиту, надану виходячи із обраних умов кредитування; а також, що він отримав всі пояснення, необхідні для забезпечення можливості оцінити, чи адаптовано договір до його потреб та фінансової ситуації, зокрема шляхом роз`яснення наведеної інформації, в тому числі суттєвих характеристик запропонованих послуг та певних наслідків, які вони можуть мати, в тому числі в разі невиконання зобов`язань за договором. Факт отримання кредитних коштів відповідачем підтверджений меморіальним ордером від 16.09.2021 № 552737739 на суму 202 700,00 грн, виписками по особовим рахункам за період з 16.09.2021 по 09.09.2024 (а.с. 22, 23-34, 35-40). Рішенням позачергових загальних зборів акціонерів АТ «Альфа-Банк» було прийнято рішення про зміну найменування АТ «Альфа-Банк» на АТ «Сенс Банк», про що 30 листопада 2022 року внесено відповідний запис до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Відповідно до ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно з ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ч. 2 ст. 638 ЦК України договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Згідно зі ст. 641 ЦК України пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Реклама або інші пропозиції, адресовані невизначеному колу осіб, є запрошенням робити пропозиції укласти договір, якщо інше не вказано у рекламі або інших пропозиціях. Пропозиція укласти договір може бути відкликана до моменту або в момент її одержання адресатом. Пропозиція укласти договір, одержана адресатом, не може бути відкликана протягом строку для відповіді, якщо інше не вказане у пропозиції або не випливає з її суті чи обставин, за яких вона була зроблена. Відповідно до ст. 642 ЦК України відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною. Якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом. Особа, яка прийняла пропозицію, може відкликати свою відповідь про її прийняття, повідомивши про це особу, яка зробила пропозицію укласти договір, до моменту або в момент одержання нею відповіді про прийняття пропозиції. Виконання кредитором своїх зобов`язань, фактична видача позичальнику кредиту та часткове виконання позичальником зобов`язань щодо повернення тіла кредиту та сплати відсотків за користування кредитом підтверджуються позивачем наданням до справи розрахунку заборгованості за кредитом у гривні. За змістом ст. 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі ст. 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Як встановлено судом, 16 вересня 2021 року між АТ «Альфа-Банк» та [PERSON] шляхом акцептування банком пропозиції клієнта (оферти) укладено угоду про надання споживчого кредиту № 501360726, обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії. З наданих позивачем меморіального ордеру та виписок по особовим рахункам вбачається, що банк виконав свої зобов`язання, перерахувавши кошти [PERSON] у розмірі 202 700,00 грн. Відповідач не оспорює факт укладання договору та отримання коштів. Крім того, відповідач частково виконував свої зобов`язання, що вказує на те, що він фактично прийняв обумовлені у договорі умови кредитування. З огляду на викладене вище, суд доходить висновку про укладення сторонами кредитного договору. Разом тим, судом встановлено, що 02 квітня 2024 року АТ «Сенс Банк» на адресу [PERSON] надіслано вимогу про сплату заборгованості, що виникла станом на 25.03.2024, у розмірі 349 068,82 грн. АТ «Сенс Банк» вимагав від відповідача протягом 30 календарних днів з моменту отримання письмової вимоги, але у будь-якому випадку не пізніше 35 календарних днів з моменту надсилання даної вимоги, усунути порушення умов кредитного договору та погасити заборгованість в розмірі простроченого боргу, у випадку невиконання - достроково повернути кредит у повній непогашеній сумі та сплатити всі нараховані і несплачені проценти за користування кредитом, комісії. Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Застосовуючи наведені норми права, Велика Палата Верховного Суду зробила висновок, викладений у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18), згідно з яким право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Таким чином, позикодавець наділений можливістю реалізувати своє право в порядку частини другої статті 1050 ЦК України на дострокове повернення йому частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України, як шляхом пред`явлення досудової вимоги, так і судової. Як видно із наданого позивачем розрахунку заборгованості за кредитним договором № 501360726 від 16.09.2021, у відповідача станом на 09.09.2024 утворилася заборгованість у розмірі 384 384,30 грн, що складається із заборгованості за кредитом у розмірі 193 197,00 грн, заборгованості по відсотках у розмірі 113 867,06 грн, заборгованості зі сплати комісії у розмірі 77 320,24 грн. Натомість, судом встановлено, що позивач 02 квітня 2024 року скористався правом на звернення до позичальника з вимогою про досудове врегулювання спору, якою у зв`язку з простроченням кредиту вимагав достроково повернути кредит, сплатити нараховані проценти за користування ним і комісію. Отже, АТ «Сенс Банк», звернувшись з вимогою про досудове врегулювання спору, змінило строк виконання кредитного зобов`язання, тим самим втратило право нарахування передбачених кредитним договором процентів за кредитом на 36 день після надіслання даної вимоги про досудове врегулювання спору (надіслана вимога 02.04.2024), а саме, 08 травня 2024 року. Отже, суд доходить висновку, що нарахування процентів за користування кредитом з 08.05.2024 по 09.09.2024 на суму 15 050,60 грн є необґрунтованим, тому у цій частині вимога позивача не може бути задоволена. З огляду на встановлені у справі обставини, суд не вбачає підстав для зменшення розміру відсотків за кредитом. Щодо вимоги про стягнення комісії суд вважає за необхідне зазначити таке: За змістом ст. 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За змістом ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Згідно із ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту. Відповідно до частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Таким чином, Законом України «Про споживче кредитування» передбачено право банка встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту. Вказане узгоджується із висновками Великої Палати Верховного Суду в постанові від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19. Згідно з частиною 6 статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» споживач не зобов`язаний сплачувати кредитодавцю будь-які платежі, не зазначені у договорі про споживчий кредит. До загальних засад цивільного законодавства належать справедливість, добросовісність та розумність (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України). Дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними, тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Так, в пункті 1 оферти на укладання угоди про надання споживчого кредиту № 501360726 від 16.09.2021 щомісячна комісія за обслуговування (управління) кредиту визначена у розмірі 1,25% від суми кредиту. Необхідність внесення плати за додаткові, супутні послуги банку, пов`язані з розрахунково-касовим обслуговуванням, передбачена Графіку платежів та розрахунку сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки з урахуванням вартості всіх супровідних послуг, що є додатком № 1 до угоди про надання кредиту (колонка 8 графіку). Загальний розмір комісії за розрахунково-касове обслуговування з 16.09.2021 по 16.09.2026 складає 152 025,00 грн. Встановивши у кредитному договорі від 16.09.2021 № 501360726 сплату комісійної винагороди за обслуговування кредиту щомісячними платежами, що у загальному розмірі складає 152 025,00 грн, банк не повідомив, які саме послуги за вказану плату надаються позичальнику. Розмір такої комісійної винагороди з огляду на обставини справи (зокрема, розмір кредиту та процентів) вносить істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживачу, що в сукупності свідчить про те, що оспорювані умови кредитного договору є несправедливими. Таким чином, встановивши, що банк не повідомив позичальника, які саме послуги за вказану плату йому надаються, розмір комісійної винагороди вносить істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживачу, тобто положення пункту 1 оферти на укладання угоди про надання споживчого кредиту № 501360726, обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії від 16.09.2021 щодо обов`язку позичальника щомісяця сплачувати плату за обслуговування (управління) кредиту є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Аналогічні правові висновки викладені в постановах Верховного Суду від 30 листопада 2023 року в справі № 216/7637/21, від 09 лютого 2024 року в справі № 337/3703/22, постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 листопада2023 року в справі № 204/224/21. Відповідно до положень ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Суд також враховує правову позицію Великої Палати Верховного Суду, висловлену в постанові від 13.07.2022 у справі № 496/3134/19 щодо наслідків укладення договору споживчого кредиту, який передбачає право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту. У кредитних відносинах економічною метою кредитодавця є повернення суми кредиту та одержання процентів за користування кредитом. Кредитодавець заінтересований у своєчасному виконанні позичальником обов`язків за кредитним договором, для чого позичальник має бути поінформований про строки i суми належних платежів. Закон України «Про споживче кредитування» розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит. Відповідно до ч. 5 ст.12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування»(10.06.2017), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 21.10.2020 у справі №194/1387/19. Таким чином, вимоги банку у частині стягнення заборгованості за кредитним договором № 501360726 від 16.09.2021 за комісією у сумі 77 320,24 грн є необґрунтованими і задоволенню не підлягають, оскільки обов`язок позичальника сплачувати плату за обслуговування кредиту щомісячно в терміни та у розмірах, визначених кредитним договором, графіком щомісячних платежів за кредитним договором, є нікчемним. З огляду на вказане, суд доходить висновку, що у задоволенні позову в частині стягнення комісії за обслуговування кредиту у вищевказаній сумі (77 320,24 грн) необхідно відмовити. З наданого позивачем розрахунку заборгованості встановлено, що відповідачем за період користування кредитними коштами було направлено на погашення комісії 12 668,75 грн. З огляду на те, що умови договору, а саме, п. 1 оферти на укладання угоди про надання споживчого кредиту № 501360726, обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії від 16.09.2021, яким визначено комісію за обслуговування кредиту щомісячно у розмірі 1,25% від суми кредиту, графік погашення кредиту щодо обов`язку позичальника сплачувати плату за обслуговування кредиту щомісячно в терміни та у розмірах, визначених графіком платежів за кредитним договором, є нікчемними, то необхідно застосувати його наслідки та здійснити перерахунок заборгованості за кредитним договором. Суд може застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину з власної ініціативи. З огляду на вищевказане, сплачену відповідачем на погашення прострочених комісій суму у розмірі 12 668,75 грн необхідно вирахувати з суми основної заборгованості за тілом кредиту, а відтак, розмір боргу в цій частині підлягає зменшенню до 180 528,25 грн (193 197,00 грн - 12 668,75 грн). Отже, позовні вимоги АТ «Сенс Банк» підлягають частковому задоволенню шляхом стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості у загальному розмірі 279 344,71 грн, яка складається із заборгованості за кредитом у розмірі 180 528,25 грн, заборгованості за відсотками у розмірі 98 816,46 грн. В іншій частині позовних вимог необхідно відмовити. Відповідно до п. 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України визначено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Суд відхиляє доводи представника відповідача щодо застосування у даній справі вказаної вище норми закону, оскільки позивачем не заявлена до стягнення неустойка (штраф, пеня). Відповідно до пункту 6 частини першої статті 264 ЦПК під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Згідно з ч. 1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Ураховуючи часткове задоволення позовних вимог на 72,67%, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 3 351,98 грн (4612,61 грн х 72,67%) судового збору за подання позову. Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, серед іншого, належать і витрати на професійну правничу допомогу. Так, представник позивача просить стягнути витрати, понесені позивачем на професійну правничу допомогу, у розмірі 30 774,00 грн. Згідно з ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Частиною третьої вказаної статті встановлено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. На підтвердження понесення витрат на правничу допомогу представник позивача подав суду довіреність № 023782/25 від 03.02.2025 року, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю та договір про надання послуг № 1006 від 28 січня 2025 року, укладений між АТ «Сенс Банк» та Адвокатським об`єднанням «СмартЛекс». Згідно з п. 1.1. договору надання послуг 28 січня 2025 року № 1006 замовник замовляє, а виконавець зобов`язується надати послуги, які полягають у здійсненні від імені та в інтересах замовника юридичних та фактичних дій щодо стягнення заборгованості з боржників замовника, які виникли внаслідок невиконання/неналежного виконання такими боржниками кредитних договорів, договорів позики, інших угод, які забезпечені заставою та /або спонуканню їх до погашення такої заборгованості, а замовник зобов`язується прийняти та оплатити такі послуги. Умовами Договору про надання послуг від 28 січня 2025 року передбачено, що за надання послуг, що полягають у вчиненні виконавцем дій, передбачених п. 1.1.1. та п. 1.1.2 цього договору, замовник сплачує на користь виконавця винагороду (гонорар) у розмірі: за підготовку та подання позовної заяви - 375 грн, за отримання рішення суду - 225 грн, комісійну винагорода від стягнутих коштів на користь замовника - 7,85 % (п.3.1. договору). Між тим, доказів на підтвердження прийняття реєстру боржників на підставі акту приймання-передачі та акту приймання-передачі справ з реєстром боржників за погодженими формами, викладеними у Додатках № 1, 2, 3 до Договору, як то передбачено умовами Договору, матеріли справи не містять. Також не містять матеріли справи і доказів на підтвердження того, що адвокат Гірчак А.М., який представляв інтереси АТ «Сенс Банк», має відношення до Адвокатського об`єднання «СмартЛекс», з яким укладений договір про надання послуг. За таких обставин витрати на професійну правничу допомогу, які просить стягнути позивач з відповідача, не знайшли свого підтвердження, а відтак, на думку суду, задоволенню не підлягають.

Outcome: partial