Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-19 00:00:00

28.08.2025 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що з відповідачем вони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 20.10.2007 року міським відділом реєстрації актів цивільного стану Новоград-Волинського міськрайонного управління юстиції Житомирської області, актовий запис № 526. Від шлюбу мають неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Шлюб носить лише формальний характер, спільного господарства не ведуть, відсутні спільні інтереси, втратили почуття любові та поваги один до одного, а тому просить розірвати шлюб між ними та стягувати з відповідача аліменти на неповнолітніх дітей у розмірі 1/3 частини усіх видів заробітку (доходу), щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з дня подання позовної заяви і до досягнення ними повноліття. Сторони у судове засідання не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином. Позивач просила розгляд справи проводити у її відсутність. Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги визнав. Суд, заслухавши відповідача, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Так, 20.10.2007 року сторони уклали шлюб, зареєстрований міським відділом реєстрації актів цивільного стану Новоград-Волинського міськрайонного управління юстиції Житомирської області, актовий запис № 526, про що свідчить свідоцтво про шлюб [NUMBER] (а.с. 15). Від шлюбу мають неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] (а.с. 16, 17). Відповідно до ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Сторони спільного господарства не ведуть, поновлювати шлюбні відносини позивач та відповідач не бажають, наполягають на розірванні шлюбу. За даних обставин шлюб підлягає розірванню так, як подальше спільне проживання подружжя неможливе і збереження шлюбу суперечило б інтересам кожного з подружжя та їхній неповнолітнім дітям. Відповідно до ст. 180 СК України відповідач зобов`язаний утримувати свою неповнолітню дитину. У разі ухилення від сплати аліментів, кошти на утримання стягуються в судовому порядку. Згідно зі ст. 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 pоку, батько або (і) інші особ и, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Це положення відбите в українському законодавстві. Зміст глави 15\~СК України вказує на обов`язок кожного з батьків утримувати дитину. Таке утримання є безумовним, оскільки Закон не передбачає будь-яких спеціальних умов для виникнення обов`язку батьків з утримання своїх дітей, та не передбачає звільнення батьків від утримання незалежно від того, чи є батьки працездатними, та чи є в них кошти, достатні для утримання. Способи виконання обов`язку утримувати дитину визначені статтею 181 СК України, за змістом якої, кошти на утримання дитини (аліменти) за рішенням суду присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Обов`язок щодо утримання неповнолітньої дитини не може бути покладено виключно на одного з батьків. Закон рівною мірою покладає обов`язок щодо утримання неповнолітньої дитини на обох батьків, що разом із присудженою сумою аліментів, забезпечить належне її утримання. Відповідно до ч. 1 ст. 79 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви. Ч. ч. 1, 2 ст. 183 СК України передбачає, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Відповідно до абзацу другого ч. 2 ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. У зв`язку з цим, позовні вимоги в частині стягнення аліментів також підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягають стягненню судові витрати.

Outcome: approved