Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-13 00:00:00

Суть заяви, що розглядається судом: У липні 2025 року заявник [PERSON] звернулась до суду з заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, в якій просить суд: - встановити факт, що має юридичне значення, а саме: що особа, зазначена в свідоцтві про розірвання шлюбу серії [NUMBER] , виданого 03 грудня 1996 року відділом реєстрації актів громадянського стану виконавчого комітету Іллічівської районної Ради народних депутатів м. Одеси, про що в книзі реєстрації актів про розірвання шлюбу був зроблений запис за №524, в графі «і громадянкою» - « [PERSON] », в графі «прізвище після розірвання шлюбу громадянки» - « [PERSON] », так само, та особа зазначена у свідоцтві про одруження серії [NUMBER] , виданого 05 грудня 1996 року Другим Малиновським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції, про що в книзі реєстрації актів про одруження був зроблений запис за №503, в графі «і громадянкою» - « [PERSON] », в графі «прізвище після одруження дружини» - « [PERSON] », є однією тією ж особою - [PERSON] , [INFO] (паспорт [NUMBER] , виданий Іллічівським РВ ОМУ УМВС України в Одеській області 28.02.1997 року). Рух справи в суді: Вказана заява 30.07.2025 року скерована заявницею [PERSON] , через представника адвоката Гришко С.О., в порядку окремого провадження до суду в електронній формі через підсистему Електронний суд. Матеріали справи за вказаною заявою зареєстровано в суді та присвоєно номер справи №947/28368/25. У відповідності до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, справу за вказаною заявою розподілено судді Калініченко Л.В. Судом отримано відповідь з Єдиного державного демографічного реєстру за №1629432 від 01.08.2025 року, відповідно до якої встановлено, що заявниця [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . За наслідком перевіреної інформації про зареєстроване місце проживання заявника, суддею встановлено, що справа підсудна Київському районному суду міста Одеси у відповідності до правил територіальної підсудності визначених статтею 316 ЦПК України. Ухвалою судді Київського районного суду міста Одеси від 04.08.2025 року вказану заяву прийнято та призначено до розгляду в порядку окремого провадження у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду з повідомленням учасників справи на 08 вересня 2025 року о 12 годині 30 хвилин. 01 вересня 2025 року, через систему «Електронний суд», до суду надійшла заява від представника заявника про проведення судового засідання в режимі відеоконференції. Ухвалою суду від 02.09.2025 року вказану заяву задоволено та призначено судове засідання по цивільній справі №947/28368/25, яке призначене на 08 вересня 2025 року о 12 годині 30 хвилин, провести в режимі відеоконференції за допомогою комплексу технічних засобів на офіційному порталі судової влади https://vkz.court.gov.ua, за участі представника заявника [PERSON] [PERSON] . З підстав перебування головуючого судді по справі у частині щорічної основної відпустки, судове засідання призначене по справі на 08 вересня 2025 року о 12 годині 30 хвилин, перепризначено на іншу дату 14.10.2025 року о 12год.30хв., що підтверджуєтсья довідкою від 08.09.2025 року. Також, ухвалою суду від 11.09.2025 року судове засідання по цивільній справі №947/28368/25, яке призначено на 14.10.2025 року о 12 годині 30 хвилин, постановлено провести в режимі відео конференції а допомогою комплексу технічних засобів на офіційному порталі https://vkz.court.gov.ua, за участі представника заявника\~ [PERSON] [PERSON] . До судового засідання призначеного на 14.10.2025 року сторони по справі не з`явились, про дату, час і місце проведення якого повідомлені належним чином. Від представника заявника [PERSON] 13.10.2025 року до суду надійшла заява про розгляд справи за його відсутності. Представник заінтересованої особи про причини неявки суд не повідомив. Підстав для відкладення судового засідання у відповідності до положень статті 223 ЦПК України судом не встановлено. Приймаючи викладене, висловлене волевиявлення заявника по справі з розгляду справи за її відсутності, неявку заінтересованої особи без поважних причини, відсутності підстав для відкладення судового засідання, враховуючи строки розгляду справи, у відповідності до приписів статті 211 та 223 ЦПК України, судом було ухвалено провести розгляд справи за відсутності учасників справи в судовому засіданні 14.10.2025 року на підставі наявних в матеріалах справи доказів. У зв`язку з неявкою усіх учасників справи згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Позиція учасників справи: Заявниця в обґрунтування заявлених вимог у заяві, в інтересах якої діє представник, посилається на те, що у відповідності до паспорту громадянина України серії [NUMBER] , виданого Іллічівським РВ ОМУ УМВС України в Одеській області 28 лютого 1997 року, вона значиться, як - [PERSON] , яка народилася [INFO] в м. Кишинів. При народженні її прізвище було зазначено як « [PERSON] ». 21.01.1986 року вона уклала шлюб під час якого прізвище не змінювала, однак під час шлюбу змінила самостійно на « [PERSON] ». В подальшому, 03.12.1996 року шлюб між нею та громадянином [PERSON] було розірвано та у свідоцтві про розірвання шлюбу їй відновлено дошлюбне прізвище « [PERSON] ». Через два дні 05.12.1996 року, вона уклала інший шлюб з [PERSON] . Приймаючи, що за два дні між розірванням попереднього шлюбу під час якого вона відновила дошлюбне прізвище та наступного з [PERSON] , вона не встигла замінити паспорт з [PERSON] на « [PERSON] », під час реєстрації шлюбу 05.12.1996 року вона значилась, як « [PERSON] ». За наслідком чого, при внесенні інформації до актового запису цивільного стану про розірвання шлюбу (свідоцтво серії [NUMBER] від 03 грудня 1996 року), про що в книзі реєстрації актів про розірвання шлюбу був зроблений запис за №524, в графі «прізвище після розірвання шлюбу», прізвище заявниці зазначили « [PERSON] », а у актовому записі цивільного стану про одруження (свідоцтво серії [NUMBER] , видане 05 грудня 1996 року), про що в книзі реєстрації актів про одруження був зроблений запис за №503, в графі «громадянка», прізвище заявниці зазначено « [PERSON] », що свідчить у розбіжності написання прізвища заявниці. За наслідком вказаних обставин, як вказує представник заявниці, у листопаді 2024 року [PERSON] звернулася до Малиновського (Хаджибейського) відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) з письмовою заявою про внесення змін до актового запису про розірвання шлюбу, який був здійснений 03 грудня 1996 року, про що в книзі реєстрації актів про розірвання шлюбу був зроблений запис за №524, метою чого було заміна прізвища після розлучення з « [PERSON] » на « [PERSON] ». Однак, листом за вих.№25/8/24.25-21 від 13.11.24 Малиновський (Хаджибейський) відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) відмовлено [PERSON] у внесені змін до актового запису про розірвання шлюбу, з роз`ясненням про право на звернення до суду. З посиланням на вказані обставини, представник заявниці вказує, що остання була вимушена звернутись до суду з даною заявою, оскільки самостійно усунути наявні розбіжності вона позбавлена можливості, а встановлення заявленого факту їй необхідно для подальшого подальше підтвердження факту розірвання попереднього шлюбу і ідентифікації особи. До судового засідання призначеного на 14.10.2025 року сторони по справі не з`явились, про дату, час і місце проведення якого повідомлені належним чином. Однак, у поданій 13.10.2025 до суду заяві, представник заявниці підтримав заявлені вимоги та просив суд задовольнити. Представник заінтересованої особи під час розгляду справи процесуальним правом на подання відзиву чи пояснень з приводу заявлених вимог не скористався, заперечень проти задоволення заяви не висловлював. Дослідивши заяву, перевіривши наведені заявником доводи, суд дійшов до таких висновків. Встановлені судом фактичні обставини справи. Судом встановлено, що [INFO] в місті Кишинів народилась [PERSON] , про що 13.05.1957 року міським відділом РАЦСу в місті Кишинів було складено актовий запис №1554, що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 14.02.1967 року. [INFO] у [PERSON] та громадянина [PERSON] народилась дитина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 15.04.1981 року, та наявними в ньому відомостями про батьків. 21.01.1986 року між [PERSON] , [INFO] , народженої в місті Кишинів та громадянином [PERSON] було зареєстровано шлюб, про що відділом РАЦСу Іллічівського РВК 21.01.1986 року складено актовий запис №44, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 21.01.1986 року. У відповідності до вказаного свідоцтва [PERSON] під час реєстрації шлюбу прізвище на прізвище чоловіка не змінювала та залишила « [PERSON] ». 14.01.1999 року [PERSON] , [INFO] , народженої в місті Кишинів, здійснено зміну прізвища на « [PERSON] », про що 14.01.1999 року Іллічівськім відділом РАЦСу складено актовий запис №1, що підтверджується свідоцтвом про зміну прізвища, імені, по батькові серії [NUMBER] від 14.01.1992 року. 03.12.1996 року Відділом реєстрації актів громадянського стану виконавчого комітету Іллічівської районної ради народних депутатів м. Одеси розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , про що 03.12.1996 року Відділом реєстрації актів громадянського стану виконавчого комітету Іллічівської районної ради народних депутатів м. Одеси складено актовий запис №524, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії [NUMBER] від 03.12.1996 року. У відповідності до вказаного свідоцтва [PERSON] , відновлено дошлюбне прізвище « [PERSON] ». Також судом встановлено, що через два дні 05.12.1996 року Другим відділом реєстрації актів громадянського стану Малиновського районного управління юстиції м. Одеси зареєстровано шлюб між [PERSON] , [INFO] , уродженкою м. Кишинів, та громадянином [PERSON] , [INFO] , про що складено актовий запис №503, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] від 22.07.2003 року. У відповідності до свідоцтва про одруження під час реєстрації шлюбу [PERSON] змінила прізвище на « [PERSON] ». У відповідності до свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 21.04.1997 року, [PERSON] та [PERSON] зазначені батьками [PERSON] , [INFO] . 28.02.1997 року Іллічівським РВ ОМУ УМВС України в Одеській області видано паспорт громадянина України серії [NUMBER] на ім`я [PERSON] , [INFO] , у якому на а.7 значиться відбиток штемпелю про наявність дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Заявниця вказує, що особа, яка у відповідності до свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] від 03.12.1996 року з урахуванням відновленого дошлюбного прізвища іменується - [PERSON] , [INFO] , народжена в місті Кишинів, та [PERSON] , [INFO] , народжена в місті Кишинів, яка 05.12.1996 року уклала шлюб у відповідності до свідоцтва про одруження серії [NUMBER] від 22.07.2003 року, є однією тією ж особою, а саме вона [PERSON] , документована паспортом громадянина України серії [NUMBER] від 28.02.1997 року, що стало підставою для звернення до суду з даною особою. Також судом встановлено, що заявниця [PERSON] у листопаді 2024 року звернулася до Малиновського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) з письмовою заявою про внесення змін до актового запису про розірвання шлюбу, який був здійснений 03 грудня 1996 року, про що в книзі реєстрації актів про розірвання шлюбу був зроблений запис за №524, метою чого було заміна прізвища після розлучення з « [PERSON] » на « [PERSON] ». Однак, листом Малиновського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) за вих.№25/8/24.25-21 від 13.11.24 року, [PERSON] відмовлено у внесені змін до актового запису про розірвання шлюбу, з роз`ясненням про право на звернення до суду для вирішення даного питання. Норми права, які застосовані судом, та мотиви їх застосування: Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносин, що виникають у державі. У відповідності з п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до ст. 55 Конституції України,\~\~ кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Згідно з ч.1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з ч.1 ст. 293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Згідно ч. 3\~ст. 294 ЦПК України, справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил. Встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Відповідно до п. 5 ч. 2\~ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Частиною 2 вказаної статті встановлено, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Касаційний цивільний суд Верховного Суду у справі № 363/214/17-ц від 22.08.2018 року, прийшов до висновку, що перелік юридичних фактів, які підлягають встановленню в судовому порядку є невичерпним і у судовому порядку можуть бути встановленні факти, від яких залежить виникнення, зміна чи припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Пунктом 1\~постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 31.03.1995 року № 5 наголошено на тому, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. У п. 7\~Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення»\~роз`яснено, що суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо твердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину, для оформлення права на пенсію у зв`язку з втратою годувальника. У постанові Великої Палати Верховного Суду № 320/948/18\~(провадження № 14-567цс18)\~від 10.04.2019 року зазначено, що у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов. А саме, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Проте не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом через його втрату, знищення архівів тощо. Тому закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів. Крім того, судом враховується правовий висновок, сформований Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18 січня 2024 року по справі №560/17953/21, згідно з яким, неефективним є підхід до визначення юрисдикції спорів у судовому порядку про встановлення фактів, що мають юридичне значення, в залежності від їх мети звернення та наявності у заявника певних цивільних прав та обов`язків чи виникнення публічно-правових спорів із суб`єктами владних повноважень, оскільки це не сприятиме належному способу захисту порушеного права заявника, бо призведе до необхідності звертатися в суди різних юрисдикцій з доказуванням одних і тих же обставин, подій та фактів при поданні кожної позовної заяви. Отже, Велика Палата Верховного Суду вирішила за необхідне відступити від висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах стосовно юрисдикції спору, які викладено у постанові Великої Палати від 30.01.2020 у справі №287/167/18-ц (провадження №14-505цс19), у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 22.03.2023 у справі №290/289/22-ц (провадження №61-13369св22),\~вказавши, що справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, розглядаються у позасудовому та судому порядку. Рішення стосовно фактів, що мають юридичне значення, прийняті у позасудовому порядку, можуть бути оскаржені до судів адміністративної юрисдикції.\~Юридичні факти, які належать встановлювати в судовому порядку, вирішуються судами цивільної юрисдикції за правилами ЦПК України. Частиною 1\~ст. 319 ЦПК України\~встановлено, що у рішенні суду повинно бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд установив цей факт. Згідно з ч. 1\~ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до\~ст. 76 ЦПК України,\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Суд оцінює\~докази за\~своїм внутрішнім\~переконанням,\~що ґрунтується\~на всебічному,\~повному,\~об`єктивному та\~безпосередньому дослідженні\~наявних у\~справі доказів. Жодні\~докази не\~мають для\~суду заздалегідь\~встановленої сили.\~Суд оцінює\~належність,\~допустимість,\~достовірність кожного\~доказу окремо,\~а також\~достатність і\~взаємний зв`язок\~доказів у\~їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України). У відповідності до ч.6 ст.81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Оцінка доводів учасників справи, мотиви та висновки суду: Приймаючи вищевикладені встановлені обставини, надаючи оцінку наявним в матеріалах справи доказам, суд зазначає, що подані заявником докази на підставі яких судом встановлені обставини справи є належними, допустимими, достовірними та достатніми, які стосуються предмету заявленого факту. У відповідності до встановлених судом обставин, вбачається, що [PERSON] , [INFO] , уродженка міста Кишинів, яка разом з [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] , а починаючи з 21.01.1986 року перебувала з [PERSON] у зареєстрованому шлюбі, під час якого особисто змінила прізвище на « [PERSON] », та в подальшому даний шлюб було розірвано 03.12.1996 року під час якого [PERSON] відновлено дошлюбне прізвище « [PERSON] ». За наслідком чого є підтвердженим факт того, що відомості про особу, яка у відповідності до свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] від 03.12.1996 року, актовий запис №524 від 03.12.1996 року, з урахуванням відновленого дошлюбного прізвища іменується - [PERSON] , [INFO] , народжена в місті Кишинів, та [PERSON] , [INFO] , народжена в місті Кишинів, яка 05.12.1996 року уклала шлюб у відповідності до свідоцтва про одруження серії [NUMBER] від 22.07.2003 року та змінила прізвище на « [PERSON] », містять відмінності в частині написання прізвища особи, в іншій частині дані про особу збігаються. Також судом встановлено, що у паспорті громадянина України серії [NUMBER] виданому 28.02.1997 року Іллічівським РВ ОМУ УМВС України в Одеській області на ім`я [PERSON] , [INFO] , на а.7 значиться відбиток штемпелю про наявність у останньої дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Отже, під час видання вказаного паспорту громадянина України на ім`я заявниці, за прізвищем « [PERSON] » після реєстрації шлюбу 05.12.1996 року, визнано факт того, що остання є матір`ю [PERSON] , [INFO] , тобто особи, яка перебувала у шлюбі [PERSON] та після розірвання шлюбу з яким іменувалась за прізвищем « [PERSON] ». Одночасно судом враховується, що відповідні докази на підтвердження заявлених вимог, у тому числі документи, які посвідчують особу відносно [PERSON] , яка перебувала у шлюбі з [PERSON] та після розірвання шлюбу з яким відновила прізвище на « [PERSON] », надані саме заявницею по справі, якою безпосередньо засвідчено їх відповідність оригіналам документів, а відтак перебувають у розпорядженні останньої. Під час надання оцінки доказам у справі та застосуванні стандартів оцінки доказів, судом враховується, що Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц). Верховний Суд у своїх судових рішеннях неодноразово звертав увагу на те, що цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням «балансу вірогідностей». Суд повинен вирішити, чи існує вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри.\~\~ За наслідком чого, досліджуючи вищевказані докази, оцінюючи їх належність, допустимість, достовірність окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд вважає підтвердженим факт того, що: особа зазначена у свідоцтві про розірвання шлюбу серії [NUMBER] від 03.12.1996 року, виданому за наслідком розірвання шлюбу про що 03.12.1996 року Відділом реєстрації актів громадянського стану виконавчого комітету Іллічівської районної ради народних депутатів м. Одеси складено актовий запис №524, як: « [PERSON] », якій після розірвання шлюбу присвоєно прізвище: « [PERSON] », та особа зазначена у свідоцтві про одруження серії [NUMBER] від 22.07.2003 року, виданому за наслідком реєстрації шлюбу про що 05.12.1996 року Другим відділом реєстрації актів громадянського стану Малиновського районного управління юстиції м. Одеси складено актовий запис №503, як: « [PERSON] , [INFO] , уродженка міста Кишинів», які після реєстрації шлюбу змінено прізвище на « [PERSON] », - є однією тією ж особою, яка наразі іменується [PERSON] , [INFO] , уродженка міста Кишинів, документована паспортом громадянина України серії [NUMBER] , виданому 28.02.1997 року Іллічівським РВ ОМУ УМВС України в Одеській області; розбіжності в зазначенні в чому обумовлені не отриманням заявницею паспорту громадянина України на прізвище « [PERSON] » після розірвання шлюбу 03.12.1996 року та укладення 05.12.1996 року шлюбу за попереднім шлюбним прізвищем « [PERSON] ». Також приймаючи надану до суду відповідь Малиновського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) за вих.№25/8/24.25-21 від 13.11.24 року судом встановлено, що заявниця позбавлена самостійно усунути відповідні розбіжності у позасудовому порядку. Судом встановлено, що метою встановлення заявленого факту є реалізація заявником своїх прав на підтвердження своєї особи та перебування у попередньому шлюбі, що впливає на реалізацією останньою своїх прав. Будь-яких доказів на підтвердження наявності спору про право за наслідком заявлених вимог, матеріали справи не містять. Ухвалюючи рішення суду за наслідком розгляду даної справи судом враховується положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. Зазначений Висновок також акцентує увагу й на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. Згідно позиції Європейського суду з прав людини, сформованої, зокрема у справах "Салов проти України", "Проніна проти України" та "Серявін та інші проти України": принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії"). Висновки суду за наслідком розгляду справи: З урахуванням вищевикладеного в цілому, аналізуючи зібрані по справі докази, оцінивши їх в сукупності приймаючи до уваги неможливість встановлення факту, що має юридичне значення, іншим шляхом, суд вважає що заява [PERSON] є обґрунтованою, доведеною, заявлений до встановлення факт, що має юридичне значення є підтвердженим і встановленим, за наслідком чого заява підлягає задоволенню. Судові витрати по справі: При ухваленні судом рішення, судом у відповідності до положень ч. 7\~ст. 294 ЦПК України,\~ судові витрати не відшкодовуються.

Outcome: approved