Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-12 00:00:00

25 червня 2025 року до Жовтневого районного суду м. Харкова звернувся представник Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради з позовною заявою до [PERSON] , в якій просив суд відібрати неповнолітню [PERSON] , [INFO] , у матері, [PERSON] , без позбавлення батьківських прав. В обґрунтування позовних вимог представник позивача посилається на те, що на обліку ССД по Новобаварському району перебуває неповнолітня [PERSON] , [INFO] , як дитина, яка залишилася без батьківського піклування. Мати дитини - [PERSON] . Відомості про батьків дітей внесені до актового записів про народження відповідно до ч.1 ст. 135 СК України. Відповідно до інформації, викладеної у листі Уповноваженого Верховної Ради з прав людини від 25.04.2024 №25404.4/К-18130.3/23/48.1. під час повномасштабного вторгнення російської федерації та території України відповідач [PERSON] разом із дочками [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , виїхала до Федеративною Республікою Німеччина, де у матері, [PERSON] , місцевими соціальними службами було відібрано дітей. Згодом матері повернули старшу дочку [PERSON] , а менша дочка [PERSON] залишається під опікою соціальних служб ФРН. За даним фактом відкрито провадження Уповноваженого та надіслано запити до Департаменту консульської служби Міністерства закордонних справ України та Національної соціальної сервісної служби. Центральний орган ФРН проінформував Нацслужбу, що [PERSON] з дітьми оселилась в готелі Regent у Мюнхені. Уповноважений представник готелю 03.01.2023 надіслав звіт щодо тимчасово переміщених та поселених у готелі українських дітей, у якому містилася інформація про неналежне виконання [PERSON] батьківських обов`язків. За інформацією Нацсоцслужби 10.02.2023 Окружний суд Мюнхена видав тимчасову постанову про те, що заявниця тимчасово позбавлена певних прав щодо обох дітей: питання визначення місця проживання; регламент надання медичної допомоги; забезпечення лікування; регулювання питань, пов`язаних зі школою та дитячим садком, а також застосування заходів соціального захисту молоді відповідно до розділів 27 і далі SGB VIІI. До ССД по Новобаварському району надійшло звернення Уповноваженого від 27.03.2025 №27735.4/К-14580.3/25/48.1 стосовно вжиття заходів реагування у межах повноважень щодо захисту прав та інтересів неповнолітньої [PERSON] , яка разом із бабусею [PERSON] , але без законного представника повернулася із ФРН в Україну та тимчасово залишилась без законного представника на території України. За результатами розгляду звернення, на підставі наявних документів, встановлено, що неповнолітня [PERSON] , [INFO] , на обліку дітей, які перебувають у складних життєвих обставинах, ССД по Новобаварському району не знаходиться. Інформація щодо неналежного виконання матір`ю [PERSON] обов`язків з виховання дітей до ССД від фізичних та/або юридичних осіб не надходила. Згідно з Довідкою про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб від 17.06.2025 місце проживання неповнолітньої [PERSON] зареєстровано разом із матір`ю за адресою: [ADDRESS] . Умови проживання задовільнені, продукти та готова для споживання їжа в наявності. Будинок належить на праві власності [PERSON] , бабусі дитини. Згідно з довідкою Державного закладу професійної освіти «Харківське вище професійне училище швейного виробництва та побуту» від 30.04.2025 №78 неповнолітня [PERSON] навчається з 01.09.2024 за професією «перукар, візажист». Форма навчання - денна. За інформацією комунального некомерційного підприємства «Міська дитяча поліклініка №12» ХМР від 27.11.2024 неповнолітня [PERSON] знаходиться під наглядом фахівців поліклініки з листопада 2010 року, на диспансерному обліку не перебуває, в червні 2024 була оглянута лікарями поліклініки, патології не виявлено. З грудня 2023 поліклініку дитина відвідує у супроводі бабусі [PERSON] . Всі рекомендації лікарів виконуються у повному обсязі. Зауважень до родини з боку медичних працівників, за час спостереження не зареєстровано. У своїх поясненнях від 13.03.2025 неповнолітня [PERSON] особисто підтвердила, що з 15.12.2023 (після повернення з ФРН) проживає разом із бабусею [PERSON] за зареєстрованим місцем проживання, здобуває професійну освіту. Бабуся [PERSON] забезпечує її всім необхідним для проживання, навчання та розвитку. Взаємовідносини між членами сім`ї доброзичливі. ДО ФРН вона повертатися не бажає, дуже хоче, щоб її мама разом із молодшою сестрою повернулися в Україну, до рідного Харкова. Наказом ССД по Новобарському району від 10.04.2025 неповнолітню [PERSON] , яка залишилася без батьківського піклування, тимчасово влаштовано в сім`ю баби, [PERSON] , до вирішення питання про форму влаштування дитини. Питання про доцільність відібрання [PERSON] , [INFO] , у матері [PERSON] , без позбавлення батьківських прав, було попередньо розглянуто на засіданні Комісії з питань захисту прав дитини виконавчого комітету ХМР, за результатами якого, враховуючи інтереси дитини, було вирішено за доцільне відібрати у матері [PERSON] неповнолітню [PERSON] , без позбавлення матері батьківських прав. Вказані обставини вимусили позивача звернутися до суду з даним позовом. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 02 липня 2025 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито загальне позовне провадження у цивільній справі за позовною заявою Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради до [PERSON] , 3-тя особа [PERSON] про відібрання дитини без позбавлення батьківських прав. Призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 26 серпня 2025 року закрито підготовче провадження за позовною заявою Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради до [PERSON] , 3-тя особа [PERSON] про відібрання дитини без позбавлення батьківських прав. Призначено справу до судового розгляду в судове засідання. Представник позивача Ломова Н.М. , яка діє на підставі Довіреності від 07.01.2025 року № 27, в судове засідання не з`явилась, надала суду заяву про розгляд справи у її відсутність, заявлений позов підтримала. Відповідач по справі [PERSON] в судове засідання не з`явилась, про день та час слухання справи повідомлялась, надала суду заяву про розгляд справи у її відсутність, заявлений позов визнала. 3-тя особа [PERSON] в судове засідання не з`явилась, надала суду заяву про розгляд справи у її відсутність, заявлений позов підтримала. У відповідності до вимог ст. 223 ЦПК України суд вважає можливим розглянути справу у відсутності сторін та ухвалити рішення Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступних висновків. Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 15 Цивільного кодексу України визначено право кожної особи та захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Отже, об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес і саме воно є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Такі способи захисту передбачені статтею 16 ЦК України. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року - держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Судом було встановлено, що [INFO] народилася [PERSON] , батьками якої є: батько - [PERSON] , мати - [PERSON] . Відомості про батька дитини записані у відповідності до ч.1 ст. 135 СК України. ( а.с. 5, 10) У листі Уповноваженого Верховної Ради з прав людини від 25.04.2024 №25404.4/К-18130.3/23/48.1., адресованому на адресу служби у справах дітей по Новобаварському району Департаменту служб у справі дітей Харківської міської ради повідомлено про те, що під час повномасштабного вторгнення російської федерації та території України відповідач [PERSON] разом із дочками [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , виїхала до Федеративною Республікою Німеччина, де у матері, [PERSON] , місцевими соціальними службами було відібрано дітей. Згодом матері повернули старшу дочку [PERSON] , а менша дочка [PERSON] залишається під опікою соціальних служб ФРН. За даним фактом відкрито провадження Уповноваженого та надіслано запити до Департаменту консульської служби Міністерства закордонних справ України та Національної соціальної сервісної служби. Центральний орган ФРН проінформував Нацслужбу, що [PERSON] з дітьми оселилась в готелі Regent у Мюнхені. Уповноважений представник готелю 03.01.2023 надіслав звіт щодо тимчасово переміщених та поселених у готелі українських дітей, у якому містилася інформація про неналежне виконання [PERSON] батьківських обов`язків. За інформацією Нацсоцслужби 10.02.2023 Окружний суд Мюнхена видав тимчасову постанову про те, що заявниця тимчасово позбавлена певних прав щодо обох дітей: питання визначення місця проживання; регламент надання медичної допомоги; забезпечення лікування; регулювання питань, пов`язаних зі школою та дитячим садком, а також застосування заходів соціального захисту молоді відповідно до розділів 27 і далі SGB VIІI. ( а.с. 11) До ССД по Новобаварському району надійшло звернення Уповноваженого від 27.03.2025 №27735.4/К-14580.3/25/48.1 стосовно вжиття заходів реагування у межах повноважень щодо захисту прав та інтересів неповнолітньої [PERSON] , яка разом із бабусею [PERSON] , але без законного представника повернулася із ФРН в Україну та тимчасово залишилась без законного представника на території України. ( а.с. 12) Як зазначено у позовній заяві, після отримання вищезазначеного повідомлення та на підставі наявних документів, ССД було встановлено, що неповнолітня [PERSON] , [INFO] , на обліку дітей, які перебувають у складних життєвих обставинах, ССД по Новобаварському району не знаходиться. Інформація щодо неналежного виконання матір`ю [PERSON] обов`язків з виховання дітей до ССД від фізичних та/або юридичних осіб не надходила. Згідно з Довідкою про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб від 17.06.2025 місце проживання неповнолітньої [PERSON] зареєстровано разом із матір`ю за адресою: [ADDRESS] . ( а.с. 13) З Акту обстеження умов проживання від 18.08.2024 вбачається, що умови проживання за адресою [ADDRESS] задовільнені, продукти та готова для споживання їжа в наявності. Будинок належить на праві власності [PERSON] , бабусі дитини. ( а.с. 14-15) Згідно з довідкою Державного закладу професійної освіти «Харківське вище професійне училище швейного виробництва та побуту» від 30.04.2025 №78 неповнолітня [PERSON] навчається з 01.09.2024 за професією «перукар, візажист». Форма навчання - денна. ( а.с. 16) З відповіді комунального некомерційного підприємства «Міська дитяча поліклініка №12» ХМР від 27.11.2024 вбачається, що неповнолітня [PERSON] знаходиться під наглядом фахівців поліклініки з листопада 2010 року, на диспансерному обліку не перебуває, в червні 2024 була оглянута лікарями поліклініки, патології не виявлено. З грудня 2023 поліклініку дитина відвідує у супроводі бабусі [PERSON] . Всі рекомендації лікарів виконуються у повному обсязі. Зауважень до родини з боку медичних працівників, за час спостереження не зареєстровано. ( а.с. 17) У своїх поясненнях від 13.03.2025 неповнолітня [PERSON] особисто підтвердила, що з 15.12.2023 (після повернення з ФРН) проживає разом із бабусею [PERSON] за зареєстрованим місцем проживання, здобуває професійну освіту. Бабуся [PERSON] забезпечує її всім необхідним для проживання, навчання та розвитку. Взаємовідносини між членами сім`ї доброзичливі. ДО ФРН вона повертатися не бажає, дуже хоче, щоб її мама разом із молодшою сестрою повернулися в Україну, до рідного Харкова. ( а.с. 18) Наказом ССД по Новобарському району від 10.04.2025 №13 неповнолітню [PERSON] , яка залишилася без батьківського піклування, тимчасово влаштовано в сім`ю баби, [PERSON] , до вирішення питання про форму влаштування дитини. ( а.с. 19) В заяві відповідача [PERSON] від 17.08.2025, адресованої суду зазначено про те, що вона на даний час проживає у Федеративній республіці Німеччина. Не заперечує проти того, щоб її донька [PERSON] , яка бажає вчитися в Україні, жила з бабусею [PERSON] (а.с. 33) Відповідно до ч.2 ст.150 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Положеннями норм Сімейного кодексу України встановлено, що кожний із батьків зобов`язаний піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, проявляти у відношенні неї батьківське піклування, зобов`язаний виховувати та утримувати дитину до її повноліття. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом (ст.ст. 150, 151, 152, 155 Сімейного кодексу України). Відповідно до ч.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. У пункті 8 Постанови Кабінету Міністрів України від 24.09.2008 р. № 866 «Про питання діяльності органів опіки та піклування, пов`язаної із захистом прав дитини» визначено, що у разі, якщо виникла безпосередня загроза життю або здоров`ю дитини, орган опіки та піклування, якому стало відомо про це, приймає рішення про негайне відібрання дитини у батьків або осіб, які їх замінюють. Відповідно до роз`яснень пунктів 16 і 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і позбавлення батьківських прав та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу. Суд має право вирішити питання про відібрання дитини від батьків без позбавлення їх батьківських прав та передати органу опіки та піклування (якщо цього потребують інтереси дитини), без визначення при цьому конкретного закладу. Згідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. Держава надає батькам допомогу у виконанні ними своїх обов`язків щодо виховання дітей, захищає права сім`ї. Конвенція про права дитини, виходячи із рівності прав матері та батька, у пункті 1 статті 9 проголосила правило, за яким дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Також, згідно з ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, що ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Принцип 6 Декларації прав дитини 1959 року проголошує, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, якщо це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і, в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітню дитину не слід, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, розлучати зі своєю матір`ю. У § 54 рішення Європейського суду з прав людини від 07 грудня 2006 року № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага й, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. У рішенні ЄСПЛ від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13) у справі «М. С. проти України» стверджується, що при визначенні найкращих інтересів дитини в кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, в найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку в безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що в усіх рішеннях стосовно дітей їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. Відповідно до частини першої статті 170 Сімейного кодексу України суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-5 частини першої статті 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. Матеріали справи містять належні та допустимі докази, в розумінні ст.ст. 12, 81 ЦПК України, на підтвердження того, що відповідач байдуже ставиться до своєї малолітньої доньки, на які посилається представник позивача, як на підставу задоволення позовних вимог про відібрання дитини від матері. Представником позивача доведено ті обставини, що відповідач на даний час проживає у Федеративній республіці Німеччина, не піклується про фізичний і духовний розвиток доньки, яка проживає в Україні, не створила належних умов проживання для доньки, Отже, встановлені обставини вказують на ухилення відповідача від виконання своїх обов`язків по вихованню й матеріальному забезпеченню доньки, не забезпечує законних прав дитини на нормальні умови життя. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що на даний час є підстави для відібрання дитини від матері без позбавлення батьківських прав, оскільки остання ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Позивачем надано достатньо доказів на підтвердження позову, відповідач не заперечувала проти задоволення позову, а тому дана позовна вимога підлягає задоволенню. Разом з тим, відібрання дітей без позбавлення батьківських прав є тимчасовим заходом і відповідно до частини третьої статті 170 Сімейного кодексу України, не позбавлені можливості повернути дітей. Відповідно до положень ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на відповідача. Враховуючи, що позивача звільнено від сплати судового збору, суд дійшов висновку, що з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 605,60 грн., що становить 50 відсотків судового збору, від якого позивач звільнений на підставі Закону України «Про судовий збір». На підставі викладеного та

Outcome: approved