Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-12 00:00:00

Стислий виклад позовних вимог Позивач Акціонерне товариство «Акцент-Банк» звернулось в суд з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості у розмірі 26060,63 гривень. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що [PERSON] звернувся до АТ «А-Банку» щодо отримання банківських послуг та підписав Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в АТ «А-Банк». Вказує, що 14 лютого 2025 року, будучи клієнтом банку, позичальник уклав кредитний договір ABH0CT155101739520175063 щодо надання кредиту в розмірі 25000,00 гривень, строком на 6 місяці зі сплатою відсотків у розмірі 75,00% щорічно та комісії в розмірі 0 гривень. В зв`язку з порушенням зобов`язань за кредитним договором відповідач станом на 18 липня 2025 року має заборгованість у розмірі 26060,63 гривень, яка складається з: 21341,73 гривень загальний залишок заборгованості за надання кредитом (тілом кредиту); 4022,47 гривні загальний залишок заборгованості за процентами, 0.00 гривень загальний залишок заборгованості за комісією, 696,43 гривень загальний залишок заборгованості за пенею. З огляду на наведене позивач просить стягнути з відповідача [PERSON] на користь АТ «А-Банк» заборгованість за кредитним договором ABH0CT155101739520175063 від 14 лютого 2025 року у розмірі 26060,63 гривень та понесені судові витрати. Станом на день розгляду справи від відповідача відзив на позовну заяву на адресу суду не надійшов. Рух справи в суді Ухвалою судді Горохівського районного суду Волинської області від 19 серпня 2025 року справу прийнято до розгляду, постановлено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та запропоновано відповідачу подати відзив на позов протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання цієї ухвали. Судове засідання призначено на 13 жовтня 2025 року. Позиція учасників судового розгляду В судове засідання представник позивача не з`явився, проте в позовній заяві зазначив, що просить провести розгляд цивільної справи за його відсутності, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, хоча належним чином повідомлявся про дату, час та місце розгляду справи шляхом надіслання судової повістки за фактичним місцем реєстрації, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення. Причину неявки в судове засідання останній не повідомив, будь-яких клопотань, а також відзив на позов не подав. Як визначено у ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Оскільки відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, однак не з`явився в судове засідання, відзиву на позов не подав, про причини неявки не повідомив та враховуючи, що представник позивача не заперечує проти заочного розгляду справи, суд дійшов висновку про можливість ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Фактичні обставини справи, встановлені судом. Судом встановлено, що 30 листопада 2023 року [PERSON] підписав Анкету - заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг в АТ «А-Банк» (а.с.8-зворот). Також [PERSON] підписав заяву щодо встановлення кредитного ліміту за карткою/рахунком, в якій зазначено, вид кредиту кредитний ліміт на поточний рахунок, тип кредиту кредитування рахунку, мета отримання кредиту споживчі цілі, пільговий період користування лімітом становить до 62 днів за ставкою 0,000001%. У разі виходу з пільгового періоду на кредит буде нараховуватися процентна ставка 3.4% на місяць, строк кредитування 240 місяців (а.с.9-10 зворот). Крім того, 14 лютого 2025 року між АТ «А-Банк» та [PERSON] було підписано заяву про надання послуг «Швидка готівка» ABH0CT155101739520175063, відповідно до якої [PERSON] просив надати йому кредит за послугою «Швидка готівка» на наступних умовах: вид кредиту кредит на споживчі цілі, тип кредиту кредит строковий, мета отримання кредиту придбання товару/здійснення платежу/оплата послуг, сума кредиту 25000,00 гривень, строк кредиту 6 місяців з 14 лютого 2025 року по 13 серпня 2025 року включно. Процентна ставка (фіксована) 75% на рік. Денна процентна ставка 0,13%. Платіжна картка, що є доступом до поточного рахунку, на який зараховується сума кредиту №432334хххххх4202. Загальна сума до повернення з урахуванням суми кредиту, відсотків та комісій становить 30699.59 гривень. Погашення заборгованості за кредитом здійснюється шляхом зарахування коштів на рахунок [NUMBER] . У випадку порушення клієнтом зобов`язань із погашення заборгованості клієнт сплачує банку пеню у розмірі 0,07% (не менше 1 гривні) від суми простроченої заборгованості по кредиту за кожен день прострочки, при цьому пеня за невиконання зобов`язання щодо повернення кредиту та процентів за ним не може перевищувати подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період за який сплачується пеня, та не може бути більшою за 15 % суми простроченого платежу. У п.18 заяви зазначено, що до укладення цієї угоди [PERSON] ознайомився із актуальними умовами та правилами надання банківських послуг АТ «А-Банк», що розміщенні за посиланням www.a-bank.com.ua/terms, та до укладання цієї угоди ознайомлена з інформацією, яка розміщена на веб-сайті та доступна за посиланням www.a-bank.com.ua, в повному об`ємі у відповідності до ч.2 ст.7 Закону України «Про фінансові послуги та фінансові компанії». Відповідач згодний з тим, що ця заява разом із Умовами та Правилами надання банківських послуг, Таблицею обчислення загальної вартості кредиту становить договір. (а.с. 12 зворот 13 зворот). До матеріалів справи долучено таблицю обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки, що є додатком до договору ABH0CT155101739520175063 від 14 лютого 2025 року, яка підписана [PERSON] . Також, відповідачем підписано електроним підписом паспорт споживчого кредиту «Швидка готівка», в якому зазначені умови кредитування (а.с. 11 зворот- 12). Підписання заяви про надання послуги «Швидка готівка» відповідачем відбулось 14 лютого 2025 року о 10:03 шляхом підтвердження простим електронним підписом за допомогою одноразового ідентифікатора. Як вбачається з копії меморіального ордеру №TR.44342806.34765.65455 від 14 лютого 2025 року, відповідачу видано кредит згідно договору ABH0CT155101739520175063 від 14 лютого 2025 року у розмірі 25000,00 гривень (а.с.16). Відповідно до наданих позивачем розрахунку заборгованості та виписки по кредиту станом на 18 липня 2025 року заборгованість [PERSON] за кредитним договором ABH0CT155101739520175063 від 14 лютого 2025 року становить 26060,63 гривень, яка складається з: 21341,73 гривень загальний залишок заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту); 4022,47 гривень загальний залишок заборгованості за процентами, 696,43 гривень загальний залишок заборгованості за пенею. Сума сплаченого відповідачем боргу становить 5132,92 гривні (а.с. 16 зворот). Спір у даній справі виник у зв`язку із невиконанням [PERSON] зобов`язання з повернення кредитної заборгованості. Висновки суду та мотиви прийнятого рішення. Згідно з ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до закону, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у певних випадках. Статтями 15 та 16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За змістом частини першої статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно з ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з ч. 1 ст. 1049 цього Кодексу, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути заборгованість частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу. Частиною першою статті 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять його умови. Договір є обов`язковим для виконання сторонами. Статтею 625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Правові відносини у сфері електронної комерції під час вчинення електронних правочинів в Україні регулюються Законом України «Про електронну комерцію», який визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції. Згідно ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Склад та порядок розміщення обов`язкових реквізитів електронних документів визначається законодавством. Електронний документ може бути створений, переданий, збережений і перетворений електронними засобами у візуальну форму. Візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту людиною. Відповідно до ст.8 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Допустимість електронного документа як доказу не може заперечуватися виключно на підставі того, що він має електронну форму. Згідно ч.6 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію», відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону. Відповідно до ст.3,12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом, тобто даними в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Згідно ст.3 Закону України «Про електронну комерцію», одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір. За змістом ч. 1, 2 ст. 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувача електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. При виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК). У постанові від 07.04.2021у справі№ 623/2936/19 Верховний суд дійшов висновку, що використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором при укладенні договору відповідає вимогам статті 12 Закону України «Про електронну комерцію». Укладений 14.02.2025 року [PERSON] договір із АТ «Акцент-Банк» відповідає вимогам Закону України «Про електронну комерцію», підписаний відповідачем одноразовим ідентифікатором, який є аналогом власноручного підпису. З врахуванням викладеного, наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх. У справах про стягнення кредитної заборгованості кредитор повинен довести виконання ним своїх обов`язків за кредитним договором, а саме надання грошових коштів (кредиту) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник - повернення грошових коштів у розмірі та на умовах, визначених договором. У спірних правовідносинах саме на позивача покладено обов`язок довести факт укладення між сторонами кредитного договору та прострочення виконання позичальником взятих на себе зобов`язань, а на відповідача - спростувати розмір існуючої заборгованості. Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку позивачу не повернуті, вказане свідчить про порушення прав позивача, яке підлягає захисту шляхом стягнення заборгованості за кредитним договором. Станом на час розгляду справи відповідач не спростував заявлений позивачем розмір заборгованості за тілом позики, не надав доказів сплати ним зазначеної суми. Зважаючи на те, що позивачем доведено факт отримання відповідачем кредитних коштів в розмірі 25000,00 гривень, яка ним\~частково сплачена,що жодним чином не спростовано відповідачем, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача 21341,73 гривень тіла кредиту. Отже,\~відповідач не\~виконав повністю\~свого обов`язку\~з повернення\~кредитних коштів\~у передбачений\~чинним законодавством\~та договорами\~строк,\~чим допустив\~прострочення виконання\~грошового зобов`язання.\~Доказів протилежного\~відповідачем суду не надано. Окрім тіла кредиту позивач просить стягнути відсотки за користування коштами з 14.02.2025 року по 18.07.2025 року за процентною ставкою 75% в рік, як передбачено договором. Порядок та підстави нарахування відсотків за користування чужими грошовими коштами, зокрема за кредитними договорами, передбачені ст. 1048 та 1056-1 ЦК України. Зокрема, статтею 1056-1 ЦК України установлено, що процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Так, відповідно до ч.1 ст.\~1048\~ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Нарахування і стягнення процентів за користування позикою та кредитом поза визначеним кредитним договором строком суперечить вимогам ЦК України та висновкам Верховного Суду. Згідно з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, у якій припис абзацу другого частини першої статті 1048\~ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики в разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосовано лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Як наслідок, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи в разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України, оскільки в охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 цього Кодексу, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. За матеріалами справи, позивачем нараховано відсотки за користування кредитом за період з 14.02.2025 року по 18.07.2025 року включно, тобто в межах узгодженого сторонами строку кредитування. З огляду на вищевикладене, суд вважає, що позовна вимога про стягнення відсотків підлягає до задоволення повністю у розмірі 4022,47 гривні. Стосовно вимоги позивача про стягнення з [PERSON] заборгованості за пенею, суд зазначає наступне. Указом Президента\~України від\~24\~лютого 2022\~року №64/2022 на території України введений воєнний стан. В подальшому він неодноразово продовжувався та діяв як на час укладення кредитного договору, так і на час розгляду цієї справи. Відповідно до ст. 4 ЦК України основу цивільного законодавства України становить Конституція України. Основним актом цивільного законодавства є Цивільний кодекс України. Актами цивільного законодавства є також інші закони України, які приймаються відповідно до Конституції України та цього Кодексу. Велика Палата Верховного Суду неодноразово виснувала, що якщо ЦК України та інший нормативно-правовий акт, який має юридичну силу закону України, містять однопредметні приписи різного змісту, то пріоритетними є приписи ЦК України (постанови від 22 червня 2021 року у справі №334/3161/17 (пункт 17), від 18 січня 2022 року у справі №910/17048/17 (пункт 78), від 29 червня 2022 року у справі №477/874/19 (пункт 69)). Відповідно до ч. 1 ст. 14 ЦК України особа може бути звільнена від цивільного обов`язку або його виконання у випадках, встановлених договором або актами цивільного законодавства. Враховуючи викладене та те, що пеня за договором позики нарахована під час дії воєнного стану, до спірних правовідносин підлягають застосуванню вимоги пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України. Пунктом 18 Прикінцевих та\~перехідних положень\~ЦК України передбачено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Позивачем не враховано вищевказаних перехідних положень\~ЦК України та здійснено розрахунок пені у розмірі 696,43 гривень за період з 14.02.2025 року по 18.07.2025 року (під час дії в Україні воєнного стану), а тому в цій частині позовні вимоги не підлягають задоволенню. Отже, відповідач не виконав повністю свого обов`язку з повернення кредитних коштів у передбачений чинним законодавством та договорами строк, чим допустив прострочення виконання грошового зобов`язання. Доказів протилежного відповідачем суду не надано. Будучи повідомленим про час і місце розгляду справи, відповідач в судове засідання не з`явився, проти позову не заперечив, не надав суду контррозрахунок сум заборгованості, який би суд міг належним чином оцінити чи інший доказ, наприклад, висновок експертизи про невірність наданого позивачем розрахунку, відтак, у суду відсутні законні підстави для того, що піддати сумніву нараховану суму боргу в розмірі 25364,20 гривень, враховуючи, що вона підтверджена наданими позивачем доказами. Відповідно до норм ЦПК України, саме на сторону лягає обов`язок довести ті обставини на які вона посилається. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно із ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України). Згідно з положеннями ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Частиною першою статті 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги Акціонерного товариства «Акцент-Банк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором ABH0CT155101739520175063 від 14 лютого 2025 року підлягають задоволенню частково у розмірі 25364,20 гривні, яка складається з 21341,73 гривень - сума заборгованості по тілу кредиту, 4022,47 гривні - сума заборгованості за процентами. Щодо судових витрат. Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При подачі позову до суду позивачем було сплачено судовий збір в розмірі 3028,00 гривень. Позовні вимоги суд задовольнив на 97,33% (25364,20х100/26060,63), тому з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судовий збір пропорційно до задоволених позовних вимог, а саме в розмірі 2357,72 гривень (2422,40х97,33/100).

Outcome: partial