Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-15 00:00:00

І. КОРОТКИЙ ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ. У березня 2025 року ТОВ «Газопостачальна Компанія «Нафтогаз України» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за спожитий природний газ в сумі 6700,82 грн. Позов мотивовано тим, що відповідач є споживачем природного газу, який постачається позивачем. Згідно заяви-приєднання до умов договору постачання природного газу побутовим споживачам від 09.12.2020 р. відповідач приєдналась до Договору шляхом заявочного приєднання. В період з січня 2021 року по січень 2025 року (включно), відповідачем було спожито природний газ на загальну суму 6700,82 грн., вартість якого залишилася не оплаченою споживачем. Позивач просив суд стягнути з [PERSON] на свою користь заборгованість за спожитий газ у розмірі 6700,82 грн., сплачений судовий збір в сумі 3028 грн. ІІ. ЗАЯВИ (КЛОПОТАННЯ) УЧАСНИКІВ СПРАВИ. 11.09.2025 відповідачем подано\~відзив на позовну заяву, в якому просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог позивача, з таких підстав. Нафтогаз надає копію заяви - приєднання до типового договору «річний» від 2020 року, в якому не визначено строк його дії, тобто якщо строк не визначений за певними нормами законодавства він вважається укладеним на один рік. Розрахунок споживача за природній газ здійснюється за договором, що укладено з оператором ГРМ, який вона не укладала. Обов`язки споживача визначені частиною 2 статті 13 Закону № 329-VIII, серед яких обов`язок укласти договір про постачання природного газу. Обов`язок споживача укласти договір розподілу природного газу в переліку статті 13 Закону № 329-VIII відсутній. Також відсутні докази, щодо направлення їй, кожного місяця відповідних фінансових документів, які підписані посадовими особами ТОВ ГК «Нафтогаз», як того вимагає ДСТУ 4163 2020р, та підтверджується відповідним висновком Верховного Суду при розгляді справи №299/1153/21. З позову «Нафтогаз» неможливо зрозуміти, який саме борг, за яким тарифом, за який період і на що вони посилаються. Відсутній платіжний документ в якому вказано сума боргу і за який період. Також, позивач, на підтвердження того, що ліцензія ним дійсно отримана не надає до позову Витягу з ліцензійного реєстру, що свідчить про те, що ліцензія в нього відсутня. До того ж основним видом економічної діяльності згідно коду 35.23 - торгівля газом через місцеві(локальні) трубопроводи та ніяк не постачання. Крім того, позивачем не надано жодного доказу, що у ТОВ ГК «Нафтогаз», в межах, м. Запоріжжя Запорізької області, на законних підставах перебуває газорозподільна система. Тобто, самовільно користується газовими мережами Запорізької області, які йому не належать. Рахунок, на який рекомендовано, для сплати комунальних послуг, в даному випадку за «природній» газ відсутній на балансах Державного Казначейства служби України, тобто не відкривався в Держбюджеті. 17.09.2025 року на адресу суду від представника позивача надійшла відповідь на відзив, відповідно до яких позивач не погоджується із запереченнями відповідача, та зазначає про те, що до додатків позовної заяви додано примірник Типового договору постачання природного газу побутовим споживачам. Відповідно до пункту 1.3. даного Договору зазначено, що цей Договір є договором приєднання, що укладається з урахуванням вимог статей 633, 634, 641, 642 Цивільного кодексу України на невизначений строк у порядку, передбаченому Правилами постачання. Фактом укладення цього Договору є включення Постачальником Споживача до свого Реєстру споживачів постачальника на інформаційній платформі оператора газотранспортної системи на підставі заяви-приєднання, поданої Споживачем в установленому законом порядку. Крім того, розділ 11 Типового договору п. 11.1 вказує, що цей Договір укладається на невизначений строк та вважається укладеним з моменту реєстрації Споживача в Реєстрі споживачів постачальника на інформаційній платформі оператора газотранспортної системи. Таким чином, Відповідач приєднався до умов Договору шляхом заявочного приєднання. Постачальник проводить нарахування вартості спожитого Споживачем природного газу виключно на підставі даних Оператора ГРМ про об`єм (обсяг) розподіленого/спожитого Споживачем природного газу. Вартість природного газу визначається шляхом множення об`ємів природного газу, що визначені Оператором ГРМ на ціну природного газу, визначену відповідно до встановленого тарифу. Крім того, автоматизований облік обсягів спожитого побутовим споживачем природного газу забезпечується не тільки Споживачем та Оператором ГРМ, а і Оператором ГТС. Саме на підставі таких даних Оператора ГРМ про об`єм (обсяг) спожитого природного газу Споживачу і були виставлені рахунки. Іншої інформації щодо об`єму (обсягу) спожитого природного газу від Оператора ГРМ до ТОВ «ГК «Нафтогаз України» не надходило. Отже, Постачальник здійснював нарахування вартості природного газу, спожитого Позивачем відповідно до вимог чинного законодавства, - на підставі даних Оператора ГРМ, наданих останнім до 08 числа місяця наступного за звітним до інформаційної платформи Оператора ГТС Iplatforma та в подальшому імпортується Постачальником у білінгову систему «Газоліна» та використовується останнім для розрахунку вартості спожитого природного газу на підставі чого, автоматично формується виписка по особовому рахунку Споживача у вигляді фінансового стану. З огляду на вищевикладене, просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. 06.10.2025 року від Тимченко Т.В. надійшло клопотання, в якому відповідач додатково вказала, що згідно законодавства України вона не є боржником, бо всі комунальні послуги сплачені з державного бюджету (ст.55 Бюджетного кодексу; ст. 38 закону України «Про охорону навколишнього природного середовища, використовує природні ресурси для життєзабезпечення безоплатно». Ст. 30 закону України «Про місцеве самоврядування в України», наказ Мінфіну 12.03.2012 № 333 Про затвердження Інструкції бюджету, 2.2.7.4. Код 2274 „Оплата природного газу". Представник позивача у судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності. Відповідач у судове засідання не з`явилась, надала заяву про розгляд справи за її відсутності. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, з урахуванням клопотань сторін про слухання справи за їх відсутності, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. ІІІ. ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ У СПРАВІ. Ухвалою Жовтневого районного суду міста Запоріжжя від 24.03.2025 року цивільну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» до [PERSON] про стягнення заборгованості про спожитий природний газ, передано за підсудністю до Комунарського районного суду м. Запоріжжя. Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 18.08.2025 року відкрито провадження у справі, ухвалено про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін, призначено судове засідання. ІV. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ ТА ЗМІСТ СПІРНИХ ПРАВОВІДНОСИН. \~ \~ \~ \~Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, позивач, як суб`єкт ринку газу, з 01.11.2018 здійснює діяльність з постачання природного газу фізичним та юридичним особам які використовують його (природний газ) для власних потреб на підставі постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг № 880 від 04.07.2017 «Про видачу ліцензій постачання природного газу …» на території України. \~ \~ \~ \~ [PERSON] на праві власності належить будинок за адресою: [ADDRESS] , підставою є свідоцтво про право на спадщину за законом № 2-389 від 03.07.2007 року. \~ \~ \~ \~09.12.2020 [PERSON] акцептувалася до типового договору постачання природного газу побутовим споживачам, шляхом підписання заяви-приєднання та повернувши її постачальнику (а.с. 14). \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~Таким чином, [PERSON] за особовим рахунком № [NUMBER] є споживачем послуг ТОВ «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» з постачання природного газу за адресою: [ADDRESS] . \~ \~ \~ \~У домоволодінні, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , в період з січня 2021 року по січень 2025 року (включно), відповідачем було спожито природний газ на загальну суму 6700,82 грн., проте, вартість наданого природного газу споживачами не оплачена. \~ \~ \~ \~V. МОТИВИ СУДУ ТА ЗАСТОСОВАНІ НОРМИ ПРАВА. Статтею 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що житлово-комунальні послуги - це результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг. До житлово-комунальних послуг належать, зокрема, комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами (пункт 2 частини першої\~статті 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»). Відповідно до положень статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач має право, зокрема, одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів. Такому праву споживача кореспондує обов`язок, серед інших, оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Отже, споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 11 грудня 2019 року у справі №755/14208/17-ц та від 20 вересня 2018 року у справі №751/3840/15-ц. Відповідно до п. 5 Розділу 1 Правил постачання природного газу, об`єкт побутового споживача - територіально відокремлена газифікована споруда (житловий будинок, квартира, майстерня, літня кухня тощо), що належить споживачеві на правах власності або користування. Статтею 6 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»\~передбачено, що у разі, коли жиле приміщення належить особі на праві приватної власності, то учасником правовідносин з надання житлово-комунальних послуг щодо такого приміщення є саме ця особа. Згідно частини другої пункту першого розділу 2 Правил постачання природного газу, затверджені\~постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015 №2496\~- постачання природного газу споживачу здійснюється за договором постачання природного газу, який укладається відповідно до вимог цього розділу, за яким постачальник зобов`язаний поставити споживачу природний газ у необхідних для споживача об`ємах (обсягах), а споживач зобов`язаний своєчасно оплачувати постачальнику вартість природного газу у розмірі, строки та порядку, що визначені договором. Згідно пункту дванадцять розділу 2 Правил постачання природного газу, затверджені\~постановою Національної\~комісії, що здійсню єдержавне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015 №2496\~розрахунки споживача за поставлений природний газ здійснюються за розрахунковий період відповідно до умов договору постачання природного газу. У випадку недоплати вартості природного газу за розрахунковий період споживач проводить остаточний розрахунок відповідно до умов договору постачання природного газу. У разі переплати сума переплати зараховується в рахунок оплати на наступний розрахунковий період або повертається на поточний рахунок споживача на його письмову вимогу. Датою оплати рахунка (здійснення розрахунку) є дата, на яку були зараховані кошти на рахунок постачальника. Згідно пункту двадцять третього та тридцятого\~статті 1 Закону України\~«Про ринок природного газу»\~побутовий споживач - фізична особа, яка придбаває природний газ з метою використання для власних побутових потреб, у тому числі для приготування їжі, підігріву води та опалення своїх жилих приміщень, що не включає професійну та комерційну діяльність; розподіл природного газу - господарська діяльність, що підлягає ліцензуванню і пов`язана з переміщенням природного газу газорозподільною системою з метою його фізичної доставки споживачам, але що не включає постачання природного газу. Згідно частини першої\~статті 12 Закону України\~«Про ринок природного газу»\~постачання природного газу здійснюється відповідно до договору, за яким постачальник зобов`язується поставити споживачеві природний газ належної якості та кількості у порядку, передбаченому договором, а споживач зобов`язується оплатити вартість прийнятого природного газу в розмірі, строки та порядку, передбачених договором. Якість та інші фізико-хімічні характеристики природного газу визначаються згідно із нормативно-правовими актами. Постачання природного газу побутовим споживачам здійснюється на підставі типового договору, що затверджується Регулятором та оприлюднюється в установленому порядку. Згідно пунктів першого та другого частини другої\~статті 13 Закону України «Про ринок природного газу», споживач зобов`язаний, зокрема:1) укласти договір про постачання природного газу; 2) забезпечувати своєчасну та повну оплату вартості природного газу згідно з умовами договорів. Згідно зі ст.509\~ЦК України\~зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до ст.525 ЦК України\~одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст.526 ЦК України\~зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог кодексу, актів законодавства, а при відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з пунктом 6 частини 1статті 8 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»виконавець комунальної послуги має право звертатися до суду у разі порушення споживачами умов договору. Судом встановлено, що між ТОВ «Газова Компанія «Нафтогаз України» та [PERSON] існують цивільні правовідносини. Отже, встановивши, що відповідач є споживачем природного газу у домоволодінні за адресою: [ADDRESS] , свої зобов`язання за договором щодо оплати за спожитий природний газ не виконує, суд доходить висновку про стягнення суми заборгованості на користь позивача. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі №129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19) сформульовано висновки про те, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину потрібно доказувати так, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Пріоритет у доказуванні надається не тому, хто надав більшу кількість доказів, а в першу чергу їх достовірності, допустимості та достатності для реалізації стандарту більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджувальної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим ніж протилежний. Згідно статей\~12,\~81\~ЦПК України\~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до частини 1\~статті 89 ЦПК України\~суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Отже, сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому разі, за умови недоведеності тих чи інших обставин суд вправі винести рішення у справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі. Предметом доказування у справі є наявність та розмір боргу відповідача перед позивачем за спожитий природний газ. Витяг з білінгової система «Газоліна» - «Фінансовий стан» містить інформацію про щомісячну кількість (об`єм) природного газу, спожитого [PERSON] , тариф та поставлений газ та розмір щомісячних нарахувань. Отже, цей документ містить інформацію щодо предмета доказування, а тому є належним доказом. Жодних особливостей щодо доказування наявності та розміру заборгованості споживача за спожитий газ закон не встановлює. Витяг з білінгової система «Газоліна» - «Фінансовий стан» за особовим рахунком споживача [PERSON] [NUMBER] підписаний особою, яка її сформувала, а тому підстав для висновку про недопустимість цього доказу не має. Натомість, якщо відповідач заперечує проти позову, то згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України саме на неї покладається обов`язок доводити такі заперечення відповідними доказами. Проте, [PERSON] не надала жодних доказів на спростування факту споживання нею природного газу поставленого їй позивачем в об`ємах, зазначених у фінансовому стані за спірний період без сплати за споживання газу та не надано доказів, що вона являлася споживачем іншого постачальника. Посилання відповідача на невірний розрахунок заборгованості також належним чином не обґрунтований, контррозрахунок відповідачем не наданий, тому зазначений довод не заслуговує на увагу суду. На підставі викладеного, аналізуючи зібрані по справі докази з точки зору їх належності, допустимості, достовірності та достатності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, документально підтвердженими, тому вважає необхідним задовольнити вказаний позов повністю не виходячи за межі заявлених позовних вимог. Відповідно до п.1 ч.1ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача. Позивачем при подачі позову був сплачений судовий збір на суму 3028,00 грн., тому суд вважає необхідним стягнути ці витрати з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved