Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-09 00:00:00

ТОВ «ФК «Паріс» (далі позивач) звернулося до Московського районного суду м. Харкова з позовом до [PERSON] (далі відповідач) про стягнення заборгованості за за кредитними договорами у загальному розмірі 43514,76 грн. Крім того, позивач просив суд покласти на відповідача витрати по сплаті судового збору в розмірі 2\~684,00 грн. Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги позивач посилається на те, що 17.04.2019 та 24.12.2019 [PERSON] підписав з АТ «РВС БАНК» заяви-договори №0029841 та № 1029841 про надання банківських послуг, отримавши споживчий кредит, проте не надавав своєчасно товариству грошові кошти для погашення заборгованості за кредитами, у зв`язку з чим утворилась зазначена заборгованість. Право вимоги за указаними кредитними договорами перейшла від АТ «РВС БАНК» до ТОВ\~«ФК «ПАРІС» згідно з умовами договору про відступлення правової вимоги № 26/11/2021-1 від 26.11.2021, укладеного між цими товариствами. У зв`язку з чим позивач звертається до суду з позовом, у якому просить стягнути зазначену заборгованість. Представник відповідача адвокат Браташ О.О. подала відзив на позовну заяву, а також клопотання про поновлення строку на подання відзиву на позовну заяву. У клопотанні, посилаючись на те, що відповідач є юридично необізнаним, договір з нею було укладено лише 01.08.2024, а також на запровадження воєнного стану на території України, представник просила поновити строк на подання відзиву для можливості реалізації відповідачем своїх процесуальних прав. Враховуючи доводи представника відповідача, суд вважає за необхідне поновити строк відповідачу на подання відзиву на позовну заяву та приймає його до розгляду. У відзиві на позовну заяву представник позивача просить відмовити у задоволенні позову в повному обсязі, посилаючись на те, що наданий позивачем розрахунок заборгованості не є належним доказом на підтвердження суми боргу, оскільки в розрахунку не враховано часткове погашення кредиту на підставі виконавчих написів нотаріусів. Також зазначає, що кредитний договір вважається укладеним не з моменту його підписання, а з моменту отримання грошових коштів. При цьому вказує, що видача коштів повинна бути підтверджена документально, а саме випискою з рахунку клієнта, яку позивач не надав. Крім того, представник відповідача зазначає, що при зверненні до суду з позовом кредитор зобов`язаний використовувати заходи досудового врегулювання спору та направити позичальнику відповідну вимогу. Також вказано, що надані до позовної заяви документи не підтверджують факт передачі права вимоги до відповідача за договорами. Представник позивача подав заяву, у якій зазначив, що доводи представника відповідач, на підставі яких вона заперечує проти позову, є необґрунтованими та недоведеними жодними доказами. Вказав, що факт отримання відповідачем кредитних коштів підтверджується меморіальними ордерами. Посилання відповідача на те, що до розрахунку заборгованості не включені платежі, які були стягнуті приватним виконавцем під час виконання виконавчого напису нотаріуса, не відповідає дійсності, оскільки після відкриття провадження у справі за позовом відповідача до ТОВ «ФК «Паріс» про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, приватний виконавець виніс постанову про повернення виконавчого документа. У зв`язку з цим борг так і не був стягнутий. Також представник позивача зазначив, що необґрунтованими є й доводи представника відповідача про те, що позивачем не доведено перехід до нього права вимоги за договорами. Відповідно до умов договору про відступлення права вимоги, право вимоги за кредитним договором вважаються відступленими з моменту підписання сторонами акта прийому-передачі. Такий акт було підписано сторонами, і його копія долучено до позовної заяви. Разом з цим, представник позивача зазначив, що відповідно до чинного законодавства зміна кредитора здійснюється без згоди боржника. Представник відповідача подала заперечення на заяву, у яких зазначила, що положення Заяви- Договору №0029841 від 17.04.2019 та Заяви- Договору №1029841 від 24.12.2019 в частині стягнення щомісячної комісії за супроводження кредиту є нікчемними, тому у задоволенні позовних вимог в частині стягнення заборгованості по комісії просила відмовити. Відповідно до Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» № 4273-IX від 26.02.2025 змінено найменування Московського районного суду міста Харкова на Салтівський районний суд міста Харкова. Представник позивача у судове засідання не з`явився, у позовній заяві просив розгляд справи проводити у його відсутності. Крім того, у заяві від 22.08.2024 позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив задовольнити. Відповідач та його представник у судове засідання не з`явилися, представник позивача подала заяву, у якій просила розгляд справи проводити без її участі та участі відповідача за наявними у справі матеріалами, у задоволенні позову відмовити у повному обсязі. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За вказаних обставин суд вважає можливим провести судове засідання за відсутності учасників справи без фіксування судового процесу звукозаписувальним технічним засобом. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні ним правовідносини. Судом встановлено, що 17.04.2017 між АТ «РВС БАНК» та відповідачем було підписано Заяву-Договір №0029841 про надання банківської послуги (платіжна картка Простір), що є договором про приєднання до Публічної пропозиції АТ «РВС БАНК» на укладання Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб. За умовами Заяви-договору відповідачу було надано споживний кредит, шляхом перерахування на картковий рахунок у сумі 15\~384,62 грн, строк дії кредиту - 24 місяці, процентна ставка 18% річних, тип ставки - фіксована, разова комісія при видачі кредиту - 2,5 % від суми наданого кредиту, щомісячна комісія за супроводження кредиту - 3 % від суми наданого кредиту. В додатку №1 до Заяву-Договір №0029841 від 17.04.2019 міститься графік платежів та розрахунок загальної вартості споживчого кредиту, реальної річної ставки (з урахуванням вартості всіх супутніх послуг), з якого вбачається, що сторонами узгоджено повернення кредиту шляхом сплати щомісячних платежів. Відповідачем також 17.04.2019 підписаний паспорт споживчого кредиту. Згідно з меморіальним ордером №1840 від 17.04.2019 відповідач отримав суму в розмірі 15 000,00 грн., за умовами кредитного договору №0029841 від 17.04.2019. Згідно з меморіальним ордером №1841 від 17.04.2019 відповідачу здійснено оплату дисконту при видачі кредиту №0029841 від 17.04.2019 в розмірі 384,62 грн. Між АТ «РВС БАНК» та TOB «ФК «Паріс» 26.11.2021 було укладено договір про відступлення права вимоги № 26/11/2021-1. Відповідно до п.п. 1.1. п. 1 Договору відступлення права вимоги АТ «РВС БАНК» первісний кредитор в порядку та на умовах, визначених цим Договором та чинним законодавством України, відступає (передає), а новий приймає (набуває) права вимоги Первісного Кредитора за Кредитними Договорами зазначеними у Додатку №1 до цього Договору, зі всіма додатками, додатковими угодами, додатковими договорами, договорами про внесення змін та доповненнями до нього тощо, що є невід`ємною частиною, які укладені між АТ «РВС БАНК» та боржниками. Як убачається з Додатку № 1 до Договору № 26/11/2021-1 про відступлення прав вимоги від 26.11.2021, АТ «РВС БАНК» відступило ТОВ «ФК «Паріс» право вимоги до відповідача за Заявою-Договором №0029841 від 17.04.2019 на загальну суму 19\~829,80 грн., з яких: заборгованість за тілом кредиту 9\~204,73 грн; заборгованість за процентами 2\~794,41 грн; заборгованість за комісією 7\~830,66 грн. З виписок АТ «РВС БАНК» по рахунку відкритому на ім`я відповідача вбачається, що 26.11.2021 відбулось списання заборгованості у зв`язку з продажом вимог за умовами кредитного договору №0029841 від 17.04.2019, зокрема таких сум: 1\~399,76 грн., 7\~804,97 грн., 5 061,42 грн., 1 728,79 грн., 2 769,24 грн., 1\~065,62 грн. ТОВ «ФК «Паріс» 26.11.2021 була направлена відповідачу вимога про усунення порушення кредитного зобов`язання за договором №0029841 від 17.04.2019. Згідно з розрахунком заборгованості, складеного TOB «ФК «Паріс», станом на 27.09.2023 заборгованість відповідача за заявою-Договором №0029841 від 17.04.2019 становить 19 829,80 грн., з яких: заборгованість за тілом кредиту 9\~204,73 грн; заборгованість за процентами 2\~794,41 грн; заборгованість за комісією 7\~830,66 грн. Також ТОВ «ФК «Паріс» у порядку передбаченому ст. 625 ЦК України, за період з 26.11.2021 по 23.02.2022 нараховано: 3 % річних у розмірі 146,69 грн. та 701,64 грн. - інфляційні втрати. Крім цього, 24.12.2019 між АТ «РВС БАНК» та відповідачем, було підписано Заяву-Договір №1029841 про надання банківської послуги (платіжна картка Простір), що є договором про приєднання до Публічної пропозиції АТ «РВС БАНК» на укладання Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб. За умовами Заяви відповідачу було надано споживний кредит шляхом перерахування на картковий рахунок у сумі 15\~384,62 грн, строк дії кредиту 24 місяці, процентна ставка, - 18% річних, тип ставки - фіксована, разова комісія при видачі кредиту - 2,5 % від суми наданого Кредиту, щомісячна комісія за супроводження кредиту - 3 % від суми наданого Кредиту. В додатку № 1 до Заяви-Договору №1029841 від 24.12.2019 міститься графік платежів та розрахунок загальної вартості споживчого кредиту, реальної річної ставки (з урахуванням вартості всіх супутніх послуг), з якого вбачається, що сторонами узгоджено повернення кредиту шляхом сплати щомісячних платежів. Згідно з меморіальним ордером № 7425 від 24.12.2019 відповідач отримав суму в розмірі 15\~000,00 грн., за умовами кредитного договору №1029841 від 24.12.2019. Згідно з меморіальним ордером № 7426 від 24.12.2019 відповідачу здійснено оплату дисконту при видачі кредиту №1029841 від 24.12.2019 в розмірі 384,62 грн. Між АТ «РВС БАНК» та TOB «ФК «Паріс» 26.11.2021 було укладено договір про відступлення права вимоги № 26/11/2021-1. Відповідно до п.п. 1.1. п. 1 Договору відступлення права вимоги АТ «РВС БАНК» первісний кредитор в порядку та на умовах, визначених цим Договором та чинним законодавством України, відступає (передає), а новий приймає (набуває) права вимоги Первісного Кредитора за Кредитними Договорами зазначеними у Додатку №1 до цього Договору, зі всіма додатками, додатковими угодами, додатковими договорами, договорами про внесення змін та доповненнями до нього тощо, що є невід`ємною частиною, які укладені між АТ «РВС БАНК» та боржниками. Як убачається з Додатку № 1 до Договору № 26/11/2021-1 про відступлення прав вимоги від 26.11.2021, АТ «РВС БАНК» відступило ТОВ «ФК «Паріс» право вимоги до відповідача за Заявою-Договором №1029841 від 24.12.2019 на загальну суму 25 895,98 грн., з яких: заборгованість за тілом кредиту 13\~756,75 грн; заборгованість за процентами 3\~370,44 грн; заборгованість за комісією 8\~768,79 грн. З виписок АТ «РВС БАНК» по рахунку відкритому на ім`я відповідача вбачається, що 26.11.2021 відбулось списання заборгованості у зв`язку з продажом вимог за умовами кредитного договору №1029841 від 24.12.2019 таких сум: 5\~999,55 грн., 2\~690,38 грн., 2\~769,24 грн., 680,06 грн., 10 444,11 грн., 3 312,64 грн. ТОВ «ФК «Паріс» 26.11.2021 була направлена відповідачу вимога про усунення порушення кредитного зобов`язання за договором №0029841 від 17.04.2019. Відповідно до наданого суду розрахунку, складеного ТОВ «ФК «Паріс», станом на 21.11.2023 заборгованість відповідача за заявою-Договором №1029841 від 24.12.2019 становить 21\~899,75 грн., з яких: заборгованість за тілом кредиту 13\~756,75 грн; заборгованість за процентами 370,44 грн; заборгованість за комісією 7\~772,56 грн. Також ТОВ «ФК «Паріс» у порядку передбаченому ст. 625 ЦК України, нараховано: 3 % річних у розмірі 162,00 грн. та 774,88 грн - інфляційні втрати. Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 16.10.2023 у справі №757/34780/23-ц визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис №9830 від 04.02.2022, що вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бригідою Володимиром Олександровичем про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «ФК «Паріс» грошових коштів в сумі 25\~945,98 грн. Як вбачається з постанови приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Богатиренка А.І. про відкриття виконавчого провадження № 68760113 від 22.02.2022, приватний нотаріус вчинив виконавчий напис №9830 від 04.02.2022 щодо стягнення заборгованості за кредитним договором №1029841 від 24.12.2019 укладеним з АТ «РВС БАНК» у загальному розмір 25\~895, 98 грн. Однак, після відкриття провадження у справі №757/34780/23-ц, постановою приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Богатиренка А.І. від 23.08.2023 про повернення виконавчого документу стягувачу, виконавчий напис №9830 від 04.02.2022 повернуто стягувачу. У постанові зазначено, що в процесі виконання з боржника стягнуто та перераховано стягувачу 3\~996,23 грн., залишок боргу складає 17\~953,52 грн. Таким чином, борг відповідача по кредитному договору №1029841 від 24.12.2019 у розмірі 21\~899,75 грн. ( 25\~895,98 грн. 3\~999,23 грн.) дійсний та не стягнутий. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1\~ст.\~512\~ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Положеннями ст.ст. 514, 516 ЦК України\~визначено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом, а заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом Відповідно до ст. 526 ЦК України\~зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог\~ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із ч. 1 ст. 527 ЦК України\~боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання. За змістом статей 626, 628\~ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Частиною 1 ст.\~634\~ЦК України визначено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди (ст. 638 ЦК України). Згідно зі ст. 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст.ст.\~1077,\~1078\~ЦК України встановлено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Відповідно до ст.\~1081\~ЦК України клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу. Згідно із ч. 1\~ст. 1082 ЦК України\~боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Відповідно до\~ст.\~17\~Закону України\~«Про платіжні\~системи та\~переказ коштів\~в Україні» форми розрахункових документів, документів на переказ готівки для банків, а також міжбанківських розрахункових документів установлюються нормативно-правовими актами Національного банку України. Форми документів на переказ, що використовуються в платіжних системах для ініціювання переказу, установлюються правилами платіжних систем. Обов`язкові реквізити електронних та паперових документів на переказ, особливості їх оформлення, оброблення та захисту встановлюються нормативно-правовими актами Національного банку України. Документ на переказ може бути паперовим або електронним. Вимоги до засобів формування і обробки документів на переказ визначаються Національним банком України. Документи за операціями із застосуванням електронних платіжних засобів та інших документів, що використовуються в платіжних системах для ініціювання переказу, можуть бути паперовими та електронними. Вимоги до засобів формування документів за операціями із застосуванням електронних платіжних засобів визначаються платіжною системою з урахуванням вимог, встановлених Національним банком України. Відповідно до п.п. 46-48 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постанова Правління Національного банку України 04 липня 2018 року № 75 (чинні на момент виникнення спірних правовідносин) меморіальні документи застосовуються банком для здійснення і відображення в обліку операцій банку і його клієнтів за безготівковими розрахунками відповідно до нормативно-правових актів Національного банку України. Внутрішньобанківські операції оформляються меморіальними ордерами та іншими документами, що складаються банком відповідно до вимог нормативно-правових актів Національного банку і внутрішніх процедур банку. Операції, що відображаються за позабалансовими рахунками, також оформляються меморіальними ордерами. У первинних документах, на підставі яких здійснюються записи в бухгалтерському обліку, мають зазначатися номери кореспондуючих рахунків за дебетом і кредитом, сума операції, дата виконання, підпис відповідального виконавця, підпис контролера (якщо операція підлягає додатковому контролю), підпис уповноваженої особи (якщо підставою для здійснення операції було відповідне розпорядження). Згідно з п.п. 60, 61 цього Положення особові рахунки є регістрами аналітичного обліку, що вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня. Форма особових рахунків затверджується банком самостійно залежно від можливостей програмного забезпечення. Особові рахунки та виписки з них мають містити такі обов`язкові реквізити: 1) номер особового рахунку; 2) дату здійснення останньої (попередньої) операції; 3) дату здійснення поточної операції; 4) код банку, у якому відкрито рахунок; 5) код валюти; 6) суму вхідного залишку за рахунком; 7) код банку-кореспондента; 8) номер рахунку кореспондента; 9) номер документа; 10) суму операції (відповідно за дебетом або кредитом); 11) суму оборотів за дебетом та кредитом рахунку; 12) суму вихідного залишку. У п. 64 Положення вказано, що Банк станом на 01 січня надає клієнтам виписки за їх особовими рахунками. Клієнти складають у письмовій/електронній формі підтвердження про залишки на їх особових рахунках станом на 01 січня. Порядок підтвердження залишків коштів за особовими рахунками клієнтів передбачається в договорах банківського рахунку. Залишки коштів за особовими рахунками клієнтів є підтвердженими, якщо підтвердження про них банк не отримав протягом місяця. За змістом ч.3 ст. 12, ч. 1 ст. 81\~ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч.ч.1-3 ст.\~89\~ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.\~\~Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Верховний Суд в ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово звертався загалом до категорії стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17). Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19). Такий підхід узгоджується з судовою практикою Європейського суду з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції). Так, зокрема, у рішенні 23.08.2016 у справі «Дж. К. та Інші проти Швеції» («J.K. AND OTHERS v. SWEDEN») Європейський Суд наголошує, що «у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування «поза розумним сумнівом» («beyond reasonable doubt»). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням «балансу вірогідностей». Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри». З наведених обставин справи вбачається, що між ТОВ «РВС Банк» та відповідачем 17.04.2019 та 24.12.2019 були укладені кредитні договори у формі заяви приєднання до публічної пропозиції банку, яка була підписана особисто відповідачем, що ним не заперечувалось в ході розгляду справи. При укладенні кредитних договорів були досягнуті усі істотні умови, зокрема, визначені сума кредиту, розмір процентної ставки та інші платежі, порядок повернення, а також надана повна інформація про сукупну вартість кредиту, про що свідчать додатки до договорів, які також підписані відповідачем особисто. За умовами кредитних договорів, на ім`я відповідача були відкриті банківські рахунки, на які було здійснено перерахування кредитних коштів. Позивачем на підтвердження обставин виконання кредитором взятих на себе зобов`язань були надані копії меморіальних ордерів, які суд вважає належним доказом на підтвердження отримання відповідачем кредитних коштів, та виписки по рахунках відкритих на ім`я відповідача станом на дату відступлення права вимоги. Отже, посилання представника відповідача щодо не підтвердження позивачем надання кредитних коштів спростовуються наданими позивачем меморіальними ордерами, які підтверджують здійснення банківської операції. При цьому, стороною відповідача в ході розгляду справи було лише вказано на відсутність належних доказів на підтвердження обставин видачі кредитних коштів, натомість будучи власником банківських рахунків стороною відповідача не надано відповідних виписок по ним на підтвердження власних доводів та спростування твердження позивача про наявність заборгованості відповідача. Отже, стороною відповідача не надано доказів на підтвердження обставин невиконання первісним кредитором зобов`язань за умовами укладених кредитних договорів щодо надання кредитних коштів, не спростовані дані щодо часткового виконання ним (відповідачем) взятих на себе зобов`язань. Щодо доводів представника відповідача про те, що позивачем не доведено факт переходу до нього права вимоги за договором №0029841 від 17.04.2019 та договором №1029841 від 24.12.2019, суд зазначає таке. Відповідно до п.п. 3.1 п. 3 Договору про відступлення права вимоги №26/11/2021-1 від 26.11.2021 права вимоги за кредитним договором вважаються відступленими з моменту підписання сторонами Акту прийому-передачі прав та документів, що є невід`ємною частиною цього Договору. Реєстр прав вимоги у електронному вигляді передається первісним кредитором Новому кредитору в день підписання цього Договору. Суд звертає увагу, що вказаний акт підписано сторонами, і його копію долучено до позовної заяви. Також до позовної заяви долучено реєстр договорів, прав вимоги за якими відступаються, та боржників за такими договорами, який є додатком №1 до договору 26/11/2021-1 про відступлення прав вимоги від 26.11.2021. Згідно з вказаним реєстром, ТОВ «ФК «Паріс» набуло права грошової вимоги до відповідача за договором №0029841 від 17.04.2019 та договором №1029841 від 24.12.2019. Таким чином, зазначені доводи представника відповідача спростовуються матеріалами справи. Виходячи з наявних в матеріалах справи виписок по рахунках відповідача та розрахунків наведених позивачем, заборгованість відповідача за умовами кредитних договорів становить: - за договором №0029841 від 17.04.2019 становить 19 829,80 грн., з яких: заборгованість за тілом кредиту 9\~204,73 грн; заборгованість за процентами 2\~794,41 грн; заборгованість за комісією 7\~830,66 грн. - за договором №1029841 від 24.12.2019 становить 21\~899,75 грн., з яких: заборгованість за тілом кредиту 13\~756,75 грн; заборгованість за процентами 370,44 грн; заборгованість за комісією 7\~772,56 грн. Враховуючи, обставини укладення між відповідачем та первісним кредитором кредитних договорів, узгодження ними істотних умов кредитування і, зокрема, розмір відсоткової ставки, відсутність доказів невиконання первісним кредитором взятих на себе зобов`язань та укладення через незначний проміжок часу між сторонами другого договору, а також обставини часткового виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань та відсутність спростування заявлених сум заборгованості, суд вважає наявними підстави для стягнення з відповідача на користь позивача, як правонаступника первісного кредитора, сум невиконаних відповідачем зобов`язань по поверненню кредитів та сплати відсотків за користування ними, нарахування яких здійснено відповідно до умов договорів та в межах строку кредитування. Щодо стягнення заборгованості за комісією, суд вказує наступне. Закон України\~«Про споживче\~кредитування» передбачає право банку встановлювати в кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту. Разом з тим відповідно до ч.1 ст.\~11\~Закону України\~«Про споживче\~кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит. Закон України\~«Про споживче\~кредитування» розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації. Велика Палата Верховного Суду у пункті 31.29 постанови від 13 липня 2022 року у справі №496/3134/19 зазначила, що «комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування»\~(10 червня 2017 року), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті\~11, частини п`ятої статті\~12 Закону України «Про споживче кредитування». У постанові від 06 листопада 2023 року у справі № 204/224/21 Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду зробив висновок про те, що «якщо в кредитному договорі банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування), то положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті\~11, частини п`ятої статті\~12 Закону України «Про споживче кредитування». Аналогічні висновки сформульовано і в постанові Верховного Суду від 09 жовтня 2024 року у справі № 582/202/22 , що вказує на усталену судову практику. У кредитних договорах від 17.04.2019 № 0029841 та від 24.12.2019 №1029841, укладених між АТ «РВС БАНК» та відповідачем містяться умови про комісію за розрахунково-касове обслуговування заборгованості, а саме: щомісячна комісія за супроводження (розрахунково-касове обслуговування) кредиту у розмірі 3% від суми наданого кредиту щомісяця протягом строку кредитування. Аналіз змісту вказаного договору свідчить, що в них не зазначено переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредитів, що надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія, а тому ТОВ «ФК «Паріс», що отримало право вимоги від АТ «РВС БАНК», не надало доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні оспорюваних кредитних договорів, а тому положення договорів про споживчий кредит щодо обов`язку позичальника щомісяця сплачувати комісії за обслуговування кредиту, є нікчемними відповідно до частини першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Фактично кредитними договорами встановлено плату за надання інформації щодо кредиту без уточнення систематичності запиту такої інформації споживачем, оскільки надання інших послуг за обслуговування кредиту, не пов`язаних з інформуванням про стан кредитної заборгованості, за вказану плату умовами договору не передбачено. Вказані умови договорів є нікчемними, а тому правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача сум заборгованості по комісії за договором №0029841 від 17.04.2019 в розмірі 7\~830,66 грн; за договором №1029841 від 24.12.2019 в розмірі 7\~772,56 грн не вбачається. Отже, заборгованість відповідача перед позивачем за договором №0029841 від 17.04.2019 становить 11 999, 14 грн., з яких: заборгованість за тілом кредиту 9\~204,73 грн; заборгованість за процентами 2\~794,41 грн.; за договором №1029841 від 24.12.2019 становить 14\~127,19 грн., з яких: заборгованість за тілом кредиту 13 756,75 грн; заборгованість за процентами 370,44 грн; заборгованість за комісією 7\~772,56 грн. А отже стягненню з відповідача на користь позивача підлягає сума заборгованості за договором №0029841 від 17.04.2019 в розмірі 11 999,14 грн., за договором №1029841 від 24.12.2019 в розмірі 14\~127,19 грн. У позовних вимогах позивачем також заявлено про стягнення інфляційних втрат та 3% річних, на підставі ч.2 ст. 625 ЦК України, у зв`язку з наявністю простроченого грошового зобов`язання відповідача, за період з 26.11.2021 по 23.02.2022. Щодо стягнення інфляційних втрат та 3% річних, суд вказує наступне. Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Статтею 611\~ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. За приписом ст.\~625\~ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання і у разі прострочення на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми. Відповідно до п.18 Прикінцевих та перехідних положень до ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Враховуючи, що судом була зменшена заборгованість по кредитам, а тому і перерахуванню підлягають і розміри 3% річних та інфляційні втрати. Заборгованість відповідача перед ТОВ «ФК «Паріс» за договором №0029841 від 17.04.2019 становить 11 999, 14 грн., таким чином за період з 26.11.2021 по 23.02.2022 сума інфляційних втрат становить 424,57 грн., а сума 3% річних 88,76 грн. Загальна сума заборгованості за договором №0029841 від 17.04.2019 за результатами розрахунку становить 12 512,47 грн. Заборгованість відповідача перед ТОВ «ФК «Паріс» за договором №1029841 від 24.12.2019 становить 14\~127,19 грн., таким чином за період з 26.11.2021 по 23.02.2022 сума інфляційних втрат становить 499,86 грн., а сума 3% річних 104,50 грн. Загальна сума заборгованості за договором №1029841 від 24.12.2019 за результатами розрахунку становить 14\~731, 55 грн. Отже, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає загальна сума заборгованості за договором №0029841 від 17.04.2019 та договором №1029841 від 24.12.2019 в розмірі 27\~244,02 грн. Щодо доводів представника відповідача про те, що при зверненні до суду з позовом кредитор зобов`язаний вжити заходів досудового врегулювання спору та направити позичальнику відповідну вимогу, суд зазначає наступне. Пунктом 3 Рішення Конституційного Суду України від 9 липня 2002 року № 15-рп/20002 встановлено, що обов`язкове досудове врегулювання спорів, яке виключає можливість прийняття позовної заяви до розгляду і здійснення за нею правосуддя, порушує право особи на судовий захист. Можливість використання суб`єктами правовідносин досудового врегулювання спорів може бути додатковим засобом правового захисту, який держава надає учасникам певних правовідносин, що не суперечить принципу здійснення правосуддя виключно судом. Виходячи з необхідності підвищення рівня правового захисту держава може стимулювати вирішення правових спорів у межах досудових процедур, однак їх використання є правом, а не обов`язком особи, яка потребує такого захисту. Право на судовий захист не позбавляє суб`єктів правовідносин можливості досудового врегулювання спорів. Це може бути передбачено цивільно-правовим договором, коли суб`єкти правовідносин добровільно обирають засіб захисту їхніх прав. Досудове врегулювання спору може мати місце також за волевиявленням кожного з учасників правовідносин і за відсутності у договорі застереження щодо такого врегулювання спору. Таким чином, обрання певного засобу правового захисту, у тому числі і досудового врегулювання спору, є правом, а не обов`язком особи, яка добровільно, виходячи з власних інтересів, його використовує. Встановлення законом обов`язкового досудового врегулювання спору обмежує можливість реалізації права на судовий захист. З урахуванням викладеного положення частини другої статті 124 Конституції України щодо поширення юрисдикції судів на всі правовідносини, що виникають у державі, в аспекті конституційного звернення необхідно розуміти так, що право особи (громадянина України, іноземця, особи без громадянства, юридичної особи) на звернення до суду за вирішенням спору не може бути обмежене законом, іншими нормативно-правовими актами. Встановлення законом або договором досудового врегулювання спору за волевиявленням суб`єктів правовідносин не є обмеженням юрисдикції судів і права на судовий захист. При цьому суд зауважує, що ТОВ «ФК «Паріс» 26.11.2021 було направлено на адресу місця проживання відповідача вимоги про усунення порушення кредитного зобов`язання за договором №0029841 від 17.04.2019 та договором №1029841 від 24.12.2019. За таких обставин доводи представника відповідача щодо невжиття позивачем заходів досудового врегулювання спору суд вважає безпідставними та не приймає до уваги. Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). З огляду на вищевикладене, суд вважає заявлені позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню з урахуванням наведеного. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на відповідача пропорційно задоволеній частині позову.

Outcome: partial