Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-16 00:00:00

У травні 2025 року ТОВ ФК «Європейська агенція з повернення боргів» звернулося в суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 09.06.2024р. між ТОВ «АВАНС КРЕДИТ» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 12004-06/2024, який підписано електронним підписом позичальника, що відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора і був надісланий на номер мобільного телефону відповідача, який зазначений п. 8 Кредитного договору, реквізити та підписи сторін. Відповідно до п.п. 1.6. п. 1 кредитного договору, кошти кредиту надалися ТОВ «АВАНС КРЕДИТ» у безготівковій формі шляхом їх перерахування за реквізитами платіжної картки, реквізити якої надані відповідачем первісному кредитору з метою отримання кредиту. Кредит вважається наданим в день перерахування ТОВ «АВАНС КРЕДИТ» суми кредиту (загального розміру) за реквізитами, згідно п.п. 1.6. п. 1 кредитного договору. Підписанням кредитного договору відповідач підтвердила, що ознайомлена з усіма умовами правил надання грошових коштів у позику, у тому числі на умовах фінансового кредиту ТОВ «АВАНС КРЕДИТ» (п.п. 7.6 кредитного договору), які розміщені на веб-сайті товариства. 21.10.2024 між ТОВ «АВАНС КРЕДИТ» та ТОВ «ФК «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» укладено договір факторингу № 21102024 згідно з яким ТОВ «АВАНС КРЕДИТ» передало ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» прийняло належні ТОВ «АВАНС КРЕДИТ» права вимоги до боржників, вказаними у реєстрі боржників. Відповідно до реєстру боржників від 21.10.2024 до договору факторингу № 21102024 від 21.10.2024, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 23500 грн., з яких: 5000 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 8500 грн. - сума заборгованості за процентами; 10000 грн. - сума заборгованості по штрафним санкціям. Відповідач всупереч умовам договору позики свої зобов`язання за договором належним чином не виконав, суму позики не повернув, проценти за користування грошовими коштами не сплатив. Посилаючись на вказані обставини, позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за вищевказаним договором у сумі 23 500 грн., та сплачений судовий збір. Ухвалою судді Подільського районного суду міста Кропивницького від 08.05.2025 року прийнято до провадження та відкрито провадження в справі в порядку спрощеного позовного провадження, призначено судове засідання. 29.07.2025 представником відповідача [PERSON] , адвокатом Сікозою В.О., подано відзив на позовну заяву, у якому зазначено, що з листа ТОВ «Універсальні платіжні рішення», яким позивач доводить надходження кредитних коштів у розмірі 5\~000,00 грн. на картковий рахунок позичальника [NUMBER] , не зрозуміло, куди та кому було зараховано кошти, оскільки в листі відсутнє прізвище позичальника та повний номер карткового рахунку. Саме з моменту зарахування коштів, договір позики вважається укладеним згідно зі ст. 1046 ЦК України. Розрахунок заборгованості не є належним та допустимим доказом з огляду на те, що такими доказами можуть бути банківські виписки з рахунків позичальника, про що виснував Верховний Суд у постанові від 25 травня 2021 року у справі №554/4300/16. Максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до ч. 4 ст. 8 Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо вдосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» від 22.11.2023 №3498-IX не може перевищувати 1%. Сума боргу в розрахунку заборгованості вказана у розмірі 23\~500,00 грн., що включає тіло, проценти та штрафні санкції. Втім, у підсумку документу про заборгованість за штрафом нічого не вказано. Щодо переходу права вимог, то відповідний договір не містить загальної суми прав вимоги що відступається, не зазначена ціна продажу за договором та загальна сума заборгованості. Правовий висновок щодо того, що належним доказом факту набуття права вимоги є належно оформлені та підписані договори, права та вимоги за якими відступаються, за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором, викладено у постановах Верховного Суду від 02 листопада 2021 року у справі 905/306/17, від 29 червня 2021 року у справі № 753/20537/18, від 21 липня 2021 року у справі № 334/6972/17, від 27 вересня 2021 року у справі № 5026/886/2012. А отже, позивачем не доведено факт переходу до нього права вимоги за кредитним договором № 12004-06/2024 від 09.06.2024 року, де позичальником є відповідач у справі. Вимоги про стягнення штрафних санкцій в розмірі 10\~000,00 грн. безпідставні та необґрунтовані згідно з Законом № 2120, яким було внесено зміни до ЦК України, а також до Закону № 1734, які передбачають, що починаючи з 24 лютого 2022 року та у період дії в Україні воєнного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за відповідним договором, до позичальника не можуть бути застосовані штрафні санкції за таке прострочення. Тому відповідач просить відмовити в задоволенні позовних вимог повністю. 08.08.2025 року надійшла відповідь на відзив. У ньому зазначено, що картку для зарахування кредиту ( [NUMBER] ) було обрано позивачем самостійно. Договір було укладено в електронній формі згідно з вимогами ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» від 03.09.2015 № 675-VIII. Згідно з ч. 1 ст. 106 ЦПК України, учасник справи має право подати до суду власний розрахунок або висновок експерта, складений на його замовлення. Оскільки, відповідно до Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затверджене постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року №75 встановлює основні вимоги щодо організації бухгалтерського обліку в банках України позивач не є банківською установою, то ним виписки по особовим рахункам не клієнтів не формуються. Кількості вказаних цифр карткового рахунку достатньо для того щоб встановити приналежність карти країні, банку, тип карти і категорію карти. Своєю чергою виписки з особових рахунків є регістрами аналітичного обліку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних операцій за день, що належить до банківської таємниці. Тому, ані первісний кредитор, ані ТОВ «ФК «ЄАПБ» не мають до даної інформації доступу. Крім того, з огляду на те, що відповідачкою після отримання кредитних коштів було перераховано їх на картковий рахунок до АТ КБ «ПРИВАТБАНК», то інформацію про перерахунок коштів та виписки по рахунку може отримати відповідач як власник картки та суд на підставі ухвали про витребування доказів. Крім того, клієнт банку має право з`ясувати походження коштів, що йому надійшли. Враховуючи це та постанову Київського апеляційного суду від 28.05.2025 року у справі № 359/3300/23, вимога відповідача про надання саме банківської виписки є помилковою. Крім того, згідно з ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається. Натомість, відповідач побудував свою позицію на концепції «негативного доказу». Доводи про застосування норм ч. 4 ст. 8 Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо вдосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» від 22.11.2023 №3498-IX безпідставні, оскількиЗакон набув сили після укладення договору факторингу. Щодо посилання відповідача на відсутність доказів оплати позивачем коштів первісним кредиторам за договорами факторингу, слід зазначити правовий висновок сформований у постанові Київського апеляційного суду від 28.05.2025 в цивільній справі №359/3300/23, згідно з яким проведення оплати за договором факторингу не має вирішального значення для справи, оскільки за умовами усіх договорів факторингу перехід права вимоги відбувається в момент підписання сторонами акту приймання-передачі відповідного Реєстру боржників і не пов`язаний з оплатою за договорами. Крім того, Верховний Суд в постанові від 23 вересня 2015 року у справі №6-979цс15 боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється об`язку погашення заборгованості первісному кредитору, а неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі. В позовній заяві представником позивача зазначено про проведення розгляду справи в порядку спрощеного провадження без виклику сторін. Сторони в судове засідання не з`явилися, про час і місце розгляду справи повідомлені шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України в порядку ч. 11\~ ст. 128 ЦПК України , причин неявки суду не повідомили. За таких обставин, згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог. Судом встановлено, що 09.06.2024 ТОВ «АВАНС КРЕДИТ» та [PERSON] уклади кредитний договір № 12004-06/2024. Кредитний договір підписано електронним підписом позичальника, що відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора і був надісланий на номер мобільного телефону відповідача, який зазначений п. 8 кредитного договору, реквізити та підписи сторін. Відповідно до п.п. 1.6. п. 1 кредитного договору, кошти кредиту надаються ТОВ «АВАНС КРЕДИТ» у безготівковій формі шляхом їх перерахування за реквізитами платіжної картки, реквізити якої надані відповідачем первісному кредитору з метою отримання кредиту. Кредит вважається наданим в день перерахування ТОВ «АВАНС КРЕДИТ» суми кредиту (загального розміру) за реквізитами, згідно п.п. 1.6. п. 1 кредитного договору. Підписанням кредитного договору відповідач підтвердив, що він ознайомлений з усіма умовами правил надання грошових коштів у позику, у тому числі на умовах фінансового кредиту ТОВ «АВАНС КРЕДИТ» (п.п. 7.6 Кредитного договору), які розміщені на веб-сайті Ттвариства. Приймаючи умови кредитного договору, відповідач підтверджує, що він повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно дотримуватися цих правил. Ці правила є публічною пропозицією (офертою) у розумінні ст. ст. 641, 644 ЦК України на укладення договору кредиту та визначають порядок і умови кредитування, права і обов`язки сторін, іншу інформацію, необхідну для укладення договору. 21.10.2024 між ТОВ «АВАНС КРЕДИТ» та ТОВ «ФК «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» укладено договір факторингу № 21102024, у відповідності до умов якого ТОВ «АВАНС КРЕДИТ» передає (відступає) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» прийняло належні ТОВ «АВАНС КРЕДИТ» права вимоги до боржників, вказаними у реєстрі боржників. Згідно п. 1.1. договору факторингу, фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта (ціна продажу) за плату, а клієнт відступити факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб - боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом, пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить клієнту. Згідно п. 1.2 договору факторингу, сторони погодили, що перехід від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості до боржників відбувається в момент підписання сторонами акту прийому-передачі реєстру боржників згідно додатку №2, після чого фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей та набуває відповідні права вимоги. Підписаний сторонами та скріплений їх печатками акт прийому-передачі реєстру боржників - підтверджує факт переходу від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості та є невід`ємною частиною цього договору. Відповідно до реєстру боржників від 21.10.2024 до договору факторингу № 21102024 від 21.10.2024, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 23500 грн., з яких: 5000 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 8500 грн. - сума заборгованості за процентами; 10000 грн. - сума заборгованості по штрафним санкціям. З моменту переходу права вимоги до ТОВ «ФК «ЄАПБ», позивачем не здійснювалося нарахування жодних штрафних санкцій, попри те, що відм позичателя не надходило платежів ані ТОВ «ФК «ЄАПБ», ані ТОВ «Аванс Кредит». За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог -відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). За змістом статті 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Вимог про стягнення процентів за користування позиченими коштами та інших сум за прострочення виконання грошового зобов`язання, з підстав та у розмірах встановлених актами законодавства, зокрема статтями 625, 1048 ЦК України позивач не пред`явив. В Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу; закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй, що прямо передбачено у статті 8 Конституції України. Відповідно до частини четвертої статті 42 Конституції України держава захищає права споживачів. Згідно з частиною першою статті 1 ЦК України цивільні відносини засновані на засадах юридичної рівності, вольного волевиявлення та майнової самостійності їх учасників. Основні засади цивільного законодавства визначені у статті 3 ЦК України. Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України. Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України. Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору. У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. У пункті 19 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», прийняті 09 квітня 1985 року №39/248 на 106-му пленарному засіданні Генеральної Асамблеї ООН зазначено, що споживачі повинні бути захищені від таких контрактних зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав в контрактах і незаконні умови кредитування продавцями. Споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. Суд приходить до висновку, що при укладенні договору з відповідачем ТОВ «ФК «ЄАПБ» дотримав вимог щодо повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк. Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку ТОВ «ФК «ЄАПБ» не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову та стягнення з відповідача [PERSON] на користь ТОВ «ФК «ЄАПБ» заборгованість в сумі 13\~500,00 грн, з яких:- 5\~000,00 грн. заборгованість за тілом кредита; - 8\~500,00 грн. заборгованість за процентами. Стосовно стягнення 10 000 грн боргу за штрафними санкціями суд зазначає таке. Пунктом 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України визначено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Враховуючи зазначене, позовні вимоги в частині стягнення штрафних санкцій задоволенню не підлягають. Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У зв`язку з тим, що позовні вимоги майнового характеру задоволено, тому з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір майнового характеру в сумі 3\~028,00 грн., сплаченого позивачем при пред`явленні позову.

Outcome: partial