Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-16 00:00:00

позивач [PERSON] звернулася в суд з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення на її користь аліментів. Свої вимоги обґрунтувала тим, що шлюб між ними було зареєстровано 20.09.2016 Шевченківським районним у місті Львові відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області. Від спільного подружнього у сторін [INFO] народився син [PERSON] . Позивач самостійно утримує сина, відповідач дуже рідко забирає сина для проведення спільного часу, не цікавиться розвитком та успішністю сина, матеріальної допомоги не надає. [PERSON] вважає, що відповідач має можливість сплачувати аліменти, оскільки працює на тимчасових роботах неофіційно та отримані доходи витрачає у своїх цілях, інших дітей, окрім [PERSON] , а також непрацездатних батьків відповідач немає. [PERSON] у добровільному порядку матеріальної допомоги не надає на утримання їхньої спільної дитини, а доходів позивача не достатньо для забезпечення розвитку та побуту дитини. Просила стягувати на її користь аліменти на утримання сина [PERSON] у твердій грошовій сумі в розмірі 3500,0 грн щомісячно до досягнення ним повноліття, починаючи з дня пред`явлення цього позову. Ухвалою судді від 18.11.2024 відкрито провадження у справі і призначено судовий розгляд. 27.03.2025 від [PERSON] до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що розмір позовних вимог про стягнення аліментів 35000 грн щомісячно є надмірним, оскільки на даний час він є безробітнім, окрім того допомагає літній матері пенсіонерці. Зауважив, що ніколи не ухилявся від фінансового та будь якого іншого забезпечення свого сина, регулярно спілкується з дитиною, забирає для проведення спільного часу та надає кошти на потреби дитини, купує необхідні речі, оплачує додаткові витрати. Просив суд зменшити розмір аліментів. 08.04.2025 [PERSON] скерувала до суду письмові пояснення у яких вказала, що дозвілля, яке відповідач проводить із сином, жодним чином не звільняє його від обов`язку забезпечувати постійне утримання дитини. Спільні походи до торгових центрів, харчування у фаст-фудах, та інші розважальні заходи, не можуть розглядатися як належне виконання батьківських обов`язків щодо утримання дитини. Такі витрати не забезпечують базові життєві потреби дитини, зокрема повноцінне здорове та якісне харчування, своєчасне лікування, придбання одягу та засобів гігієни, а також інших необхідних речей для розвитку, навчання й виховання. Відповідач, як батько, повинен усвідомлювати, що утримання дитини - це систематична фінансова підтримка, а не епізодичні витрати на дозвілля та подарунки. Доводи відповідача про те, що його матеріальне становище не дозволяє сплачувати визначений розмір аліментів на дитину, є безпідставними та не підтверджуються жодними доказами. Він є працездатним та його стан здоров`я дозволяє працювати, а отже, має усі можливості забезпечувати найкращі інтереси дитини та сплачувати аліменти у визначеному позивачем розмірі. Так, доходи позивача становлять в середньому 17 000 грн на місяць, що є недостатнім для покриття нею самотужки усіх витрат на утримання сина. Враховуючи розрахунок витрат на утримання сина, які позивач несе самостійно, а це понад 8000 грн в місяць, тому вважаєє за доцільне просити стягнути з відповідача аліменти у твердій грошовій сумі 3500,0 грн щомісячно. 25.07.2025 адвокат Шкарупська-Баранова Н.Б. в інтересах позивача через підсистему «Електронний суд» подала заяву про зміну предмета позову, просила стягнути з відповідача аліменти на утримання малолітнього сина у розмірі однієї чверті заробітку (доходу) але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня звернення із позовною заявою до суду та до досягнення дитиною повноліття. В судове засідання позивач не з`явилася, її представник [PERSON] подала до суду заяву у якій просила справу слухати у відсутності сторони позивача, заявлені позовні вимоги підтримала в повному обсязі Відповідач в судове засідання не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлена в установленому законом порядку, його представник [PERSON] подала до суду заяву, в якій просила відкласти судове засідання для узгодження позиції захисту інтересів відповідача. Так, у статтях 44 ЦПК України, 43 ГПК України, ст. 45 КАС України передбачено, що учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами, а зловживання ними не допускається. Додатково, в контексті ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» доцільно також зазначити, що Європейський суд з прав людини ще 07.07.1989 р. у своєму рішенні у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії» зробив висновок про те, що праву особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується обов`язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження. Приймаючи до уваги наведене вище, суд не бере до уваги подану приставником відповідача заяву, оскільки відкладення розгляду справи призводить до порушення розумного строку розгляду справи. Крім того, [PERSON] та представником не надано суду будь-яких доказів, які б підтвердили поважність причин неявки в судове засідання. Зважаючи, що розгляд справи відбувся за відсутності сторін, то відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Згідно з ч. 5\~ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що шлюб між сторонами [PERSON] \~та [PERSON] зареєстровано 20.09.2016 Шевченківським районним у місті Львові відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області, актовий запис №534, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим 20.09.2016. Прізвище дружини після реєстрації шлюбу « [PERSON] ». Від спільного подружнього життя у сторін [INFO] народився син [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданим 10.03.2017 Шевченківським районним у місті Львові відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області, атковий запис №277. Відповідно до копії з реєстру територіальної громади від встановлено, що позивач [PERSON] та її син [PERSON] зареєстровані за однією адресою, а саме: [ADDRESS] . З копії характеристики учня № 252 від 11.09.2024, який виданий середньою загальноосвітньою шклодою № 23 вбачається, що [PERSON] навачається у СЗШ №23 у 2-Б класі, батько з сімєю не проживає, у вихованні дитини активної участі не буру, не відвідує батьківські зустрічі. При вирішенні спору, суд враховує надану стороною позивача довідку про доходи № 132, за якою сума доходу [PERSON] за період вереснь 2024 по лютий 2025 складала 102666,66 грн, Суд не бере до уваги подані відповідачем копії квитанції про одержання [PERSON] посилок з одягом від [PERSON] та [PERSON] на загальну суму 3741 грн, оскільки з останніх не вбачається отримання будь-яких даних про виплати на користь позивача чи спільної дитини сторін. Також судом досліджено сімейні світлини, які свідчать проте, що відповідач з сином проводили спільно час, а також чеки та платіжні інструкції з яких вбачається, що позивачем здійснювалися грошові перекази та буди придбані у різний час одяг, продукти харчування, тощо, Відповідно до вимог ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішеннямсуду коштина утриманнядитини (аліменти)присуджуються участці віддоходу їїматері,батька абоу твердійгрошовій суміза виборомтого збатьків абоінших законнихпредставників дитини,разом зяким проживаєдитина. Згідно з ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно ч. 1 ст. 184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» установлено у 2025 році прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років:з1січня - 3196 гривень, а отже мінімальний розмір аліментів, на момент розгляду справи, на дитину віком від 6 до 18 років не може бути меншим, ніж 1598 гривень 00 копійок. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховуєстан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 8ЗаконуУкраїни«Про охоронудитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ч.1ст.183 СК Україничастка заробітку батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Частина 5 статті 183 Сімейного кодексу України наголошує на те, що той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Згідно зі ст. 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування та найважливішим обов`язком батьків. Судом встановлено, що малолітній [PERSON] , виховуються позивачем і потребує матеріальної допомоги, відповідач працездатний та має змогу сплачувати аліменти. Надані позивачем докази з боку відповідача не спростовані. Вивчивши матеріали справи, проаналізувавши встановлені обставини, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню, оскільки є обґрунтованими та доведеними, а саме з відповідача підлягають стягненню аліменти на утримання сина у частці від заробітку (доходу) відповідача, яка становить 1/4 частину, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку з моменту звернення позивача з відповідним позовом до суду та до досягнення повноліття сином. Суд роз`яснює, що відповідно до положення ст. 192 Сімейного Кодексу України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про: 1) стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Таким чином, суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення з відповідача на користь позивача аліментів у межах суми платежу за один місяць. В зв`язку з обґрунтованістю позовних вимог позивача також підлягає стягненню з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 1211,20 гривень. На підставі наведеного, відповідно до ст. 180, 182, 184, 191 СК України та

Outcome: approved