Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-14 00:00:00

08 серпня 2025 року [PERSON] (надалі позивачка) звернулась до суду з цим позовом, в обґрунтування якого зазначила те, що 18 січня 2020 року між нею та [PERSON] (надалі відповідач) укладено шлюб, який зареєстровано у виконавчому комітеті Перещепинської міської ради Новомосковського району Дніпропетровської області, актовий запис № 02, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] . У період шлюбних відносинах у сторін народилась дитина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] . [PERSON] , [INFO] , проживає разом з матір`ю за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується витягом з реєстру територіальної громади від 30 липня 2025 року. Позивач указує, що відповідач вихованням дитини не займається, будь-якої матеріальної допомоги на її утримання не надає, дитина повністю знаходиться на утриманні матері, що ставить її в складне матеріальне становище. Обов`язок щодо виховання та матеріального забезпечення дитини покладається на обох батьків. Спільної згоди про добровільну сплату аліментів між сторонами не досягнуто. Відповідач відмовляється надавати матеріальну допомогу на утримання дитини, що і стало підставою для звернення до суду з цим позовом. Постановленою суддею ухвалою від 25 серпня 2025 року позовну заяву прийнято до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін та відкрито провадження у справі, призначено судове засідання. Позивачка у судове засідання не з`явилась, надала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала, просила задовольнити, не заперечувала проти ухвалення рішення в заочному порядку. Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, про день, місце та час розгляду справи повідомлений своєчасно, належним чином. Відзиву на позов, будь-яких заяв та клопотань від відповідача не надходило. Згідно з ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, на підставі ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи. Суд, дослідивши матеріали справи, висновує таке. Судом установлено, що 18 січня 2020 року сторони вступили в зареєстрований шлюб, на підтвердження чого суду надано належним чином засвідчену копію свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] /а.с.8/. Від шлюбу сторони мають малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується належним чином засвідченою копією свідоцтва про його народження серії [NUMBER] /а.с.9/. Також, за відомостями АСД Самарівського міськрайонного суду Дніпропетровської області встановлено, що ухваленим 15 жовтня 2025 року заочним рішенням у справі № 183/8341/25 позов [PERSON] задоволено повністю. Шлюб, укладений між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , зареєстрований 18 січня 2020 року виконавчим комітетом Перещепинської міської ради Новомосковського району Дніпропетровської області, актовий запис № 02 розірвано. Під час державної реєстрації розірвання шлюбу прізвище [PERSON] залишено без змін. З копії витягу з реєстру територіальної громади від 07 вересня 2023 року вбачається, що місце проживання позивача зареєстроване за адресою: [ADDRESS] /а.с.5/. За вказаною адресою також зареєстрований малолітній син сторін [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією витягу з реєстру територіальної громади від 30 липня 2025 року /а.с.6/. З огляду на обставини, покладені в обґрунтування позову, які не оспорюються відповідачем, малолітня дитина [PERSON] знаходиться на утриманні позивачки. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно зі ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Одним з основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у Сімейному Кодексі України. За змістом статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Частинами 1, 2 статті 182 Сімейного кодексу України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. За ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а у разі подання заяви про видачу судового наказу із дня подання такої заяви. Таким чином, ураховуючи всі вищевикладені обставини, а також рівний обов`язок батьків щодо утримання дітей, те, що відповідач є працездатним, батьком малолітньої дитини, суд вважає за можливе задовольнити позов та стягувати з відповідача на користь позивачки, аліменти на утримання дитини, [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) відповідача, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць. Крім того, вирішуючи питання про розподіл судових витрат, з урахуванням положень ст. 141 ЦПК України, оскільки суд виснував про задоволення позовних вимог у повному обсязі, а позивачка звільнена від сплати судового збору на підставі Закону України «Про судовий збір», з відповідача у дохід держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1211,20 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved