Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-13 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» (далі - ТОВ «Діджи Фінанс») через систему Електронний суд звернулося з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором, в якому просило стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором (далі - Договір) № 10003302934 від 05.03.2021 в загальному розмірі 17 947,00 грн. та судові витрати по справі, що складаються із судового збору у розмірі 2422,40 грн. та витрат на правничу допомогу адвоката у розмірі 9 000 грн. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 05.03.2021 між ТОВ «Фінансова компанія «Інвест Фінанс»» та [PERSON] був укладений кредитний договір № 10003302934. Договір був укладений в електронній формі. Відповідно до умов договору відповідачу був наданий кредит у розмірі 5 000,00 грн., строком на 30 днів з можливістю продовження строку в порядку та на умовах, визначених Договором. 05.09.2022 між ТОВ «Фінансова компанія «Інвест Фінанс»»та ТОВ «Діджи Фінанс» укладений договір факторингу № 556/ФК-22 про відступлення права вимоги за кредитним договором № 10003302934 від 05.03.2021 року. Згідно з реєстром боржників позивач набув права вимоги до відповідача, яка станом на 17.09.2024 становить 17 947 грн. та складається з заборгованості за тілом кредиту у розмірі 5 000,00 грн., заборгованості за відсотками 12 947 грн. Всупереч умовам кредитного договору, незважаючи на повідомлення, відповідач не виконав свої зобов`язання. Після відступлення позивачу права грошової вимоги до відповідача, останній не здійснював жодного платежу для погашення кредитної заборгованості ні на рахунки позивача, ні на рахунки первісного кредитора. Відповідач добровільно взятих на себе зобов`язань не виконує, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду. Ухвалою суду від 18.04.2025 позовну заяву було залишено без руху. Ухвалою суду від 22.04.2025 прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження. 12.05.2025 представником відповідача надано відзив на позов, в якому просила відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Зазначила, що позивачем не надано належних доказів на підтвердження відступлення права вимоги за Договором, не доведено факт укладення кредитного Договору, зокрема, не надано доказів здійснення відповідачем усіх дій, необхідних для укладення Договору. Крім цього, вказала, що відсутні докази отримання відповідачем суми кредиту. Також, вважала суму судових витрат на правничу допомогу є не підтвердженою, завищеною та необґрунтованою. 13.05.2025 представником позивача надано відповідь на відзив, в якій просив позов задовольнити в повному обсязі, оскільки доводи відповідача є необґрунтованими та спростовуються документами, що знаходяться в матеріалах справи. 16.05.2025 представником відповідача надані заперечення (на відповідь на відзив), в яких просила відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Вказала, що у справі відсутні докази на підтвердження факту перерахування та отримання коштів відповідачем. Зазначила, що доводи, викладені у відповіді на відзив не спростовують доводів відповідача, викладених у відзиві та запереченнях. Ухвалами суду від 12.06.2025, 08.07.2025 задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів. На виконання ухвали суду від 08.07.2025 АТ «Оксі Банк» надана відповідь, в якій зазначено, що на ім`я [PERSON] відкритий рахунок у вказаній банківській установі, та надано копію заяви - анкети [PERSON] від 10.12.2020 року № 466771. Ухвалою суду 23.09.2025 задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів. На виконання ухвали суду від 23.09.2025 АТ «Оксі Банк» надана виписка про рух коштів по картковому рахунку, відкритому в АТ «Оксі Банк» (SportBank) на ім`я відповідача [PERSON] за період з 05.03.2021 по 12.03.2021 року, з якої вбачається зарахування коштів в сумі 5 000 грн. 05.03.2021 року. Представник позивача в судове засідання не з`явився, надав клопотання про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги просив задовольнити. Відповідач та його представник в судове засідання не з`явилися, про дату розгляду справи були повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили. Згідно до положення ч. 3 ст. 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі не повідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З`ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог з наступних підстав. Згідно з ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Відповідно до положень ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Стаття 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Судом встановлено, що 05.03.2021 року [PERSON] до ТОВ «Фінансова компанія «Інвест Фінанс» (далі - ТОВ «ФК «Інвест Фінанс» було подано заявку на отримання кредиту, із зазначенням особистих даних, зокрема, дати народження, серії та номеру паспорту, РНОКПП, номеру телефону, адреси, а також номеру банківської картки № [NUMBER] (а.с. 41). 05.03.2021 між ТОВ «ФК «Інвест Фінанс» та [PERSON] був укладений кредитний договір (далі - Договір) № 10003302934. У відповідності до умов Договору ТОВ «Інвест Фінанс»» надав позичальнику грошові кошти в сумі 5 000,00 грн. строком на 30 днів з можливістю пролонгації. Проценти за користування кредитом нараховуються на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування кредитом протягом строку кредитування (включаючи періоди пролонгації), виходячи із фактичної кількості днів у місяці та у році. Згідно з інформаційною довідкою від 14.12.2022 № 62/5430/12, на картку № [NUMBER] , яка була зазначена в заявці позичальника було здійснено переказ коштів в сумі 5 000 грн. 05.09.2022 року між ТОВ "ФК «Інвест Фінанс" та ТОВ "Діджи Фінанс" було укладено договір факторингу № 556/ФК-22, відповідно до умов якого до ТОВ "Діджи Фінанс" перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 10003302934 від 05.03.2021 року (а.с. 32). Зі змісту копій платіжних інструкцій № 2474, 2493, 2544, вбачається перерахування коштів від ТОВ «ФК «Інвест Фінанс» до ТОВ «Діджи Фінанс» в загальному розмірі 2 976 000 грн. відповідно до умов вищевказаного Договору Факторингу (а.с. 48, зворот). Згідно з Реєстром прав вимоги № б/н сформованого 17.09.2024, який є Додатком № 1 до Договору факторингу № 556/ФК-22 від 05.09.2022 року, від ТОВ "ФК "Інвест Фінанс" до ТОВ "Діджи Фінанс" перейшло право грошової вимоги до відповідача на загальну суму 17 947 грн., з яких: заборгованість за тілом кредиту - 5 000 грн., заборгованість за відсотками - 12 947 грн. (а.с. 13). 27.06.2024 ТОВ «Діджи Фінанс» на зареєстровану адресу відповідача було направлено досудову вимогу про погашення заборгованості із зазначенням реквізитів для погашення (а.с. 40). Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. У відповідності до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 ЦК України). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина 2 статті 639 ЦК України). Абзац другий частини 2 статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі. Відповідно до висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі 205, 207 ЦК України). У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина 1 статті 1048 ЦК України). Частиною 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Стосовно доводів представника відповідача щодо відсутності доказів укладення кредитного договору саме відповідачем, ознайомлення відповідача з усіма істотними умовами договору, та відсутності доказів перерахування останньому грошових коштів, а також щодо неправомірного нарахування відсотків, суд зазначає наступне. При заповненні заявки позичальника ТОВ «ФК «Інвест Фінанс» № 10003302934 від 05.03.2021 року, відповідачем вказані особисті анкетні дані, зокрема, дата народження, серія та номер паспорта, РНОКПП, номер телефону, а також номер банківської картки. Вказані дані є ідентичними, зокрема, номер телефону [NUMBER] , зазначений в заявці позичальника є ідентичним номеру телефону, що зазначений [PERSON] при заповненні анкети - заяви на відкриття карткового рахунку в АТ «Оксі Банк» (SportBank) (а.с. 41, 165); номер банківської картки № [NUMBER] зазначений [PERSON] в заявці позичальника також є ідентичним номеру банківської картки зазначеному у виписці про рух коштів АТ «Оксі Банк», з якої вбачається зарахування кредитних коштів в розмірі 5 000 грн. 05.03.2021 року (а.с. 41,185-188). Також ідентичними є дані щодо дати народження, серії та номеру паспорта [PERSON] , зазначені у заявці позичальника та вищезазначеній анкеті - заяві АТ «Оксі Банк» (SportBank). Зі змісту укладених між ТОВ «ФК «Інвест Фінанс» та [PERSON] заявки позичальника, кредитного договору, графіку платежів/розрахунків вбачається, що між первісним кредитором та відповідачем були погоджені умови та порядок кредитування, з визначенням тіла кредиту, розміру відсоткової ставки за кожен день прострочення, періоду кредитування, графіку та суми погашення кредиту та інші істотні умови, про що свідчить електронний підпис відповідача. Також, згідно з випискою про рух коштів по картковому рахунку [PERSON] , наданої АТ «Оксі Банк», 05.03.2021 року [PERSON] були перераховані грошові кошти в сумі 5 000 грн., та відповідно він користувався ними, а отже прийняв та погодився з умовами договору. Відомостей щодо звернення відповідача до первісного кредитора або позивача щодо незгоди з умовами кредитного договору матеріали справи не містять. Відповідно до розрахунку заборгованості за Договором про надання споживчого кредиту № 10003302934 від 05.03.2021 року, долученої ТОВ «Діджи Фінанс» до позовної заяви, заборгованість [PERSON] становить 17 947 грн, з яких: - заборгованість за тілом кредиту становить 5 000 грн.; - заборгованість за відсотками становить 12 947 грн. Суд не може прийняти доводи представника про неправомірне та поза межами строку кредитування нарахування відсотків, оскільки умовами договору, зокрема, п. 1.3 та абз. 3 п. 1.4 Договору передбачено, що строк надання кредиту 30 (Тридцять) календарних днів, тобто з 05.03.2021 по 04.04.2021 року. Дата повернення кредиту вказується в Графіку платежів/розрахунків, що є Додатком № 1 до цього Договору. Строк кредиту може бути продовжено у порядку та на умовах, визначених цим Договором. У випадку користування кредитом понад строк, встановлений п. 1.3. цього Договору, без укладення відповідної угоди про продовження строку кредиту, особливі умови, встановлені для Позичальника промокодом за Програмою лояльності, втрачають силу, застосовується Базова процентна ставка, а нараховані проценти за весь строк користування кредитом підлягають перерахуванню за Базовою процентною ставкою. Отже, оскільки відповідачем до закінчення строку кредитування не було повернуто отримані грошові кошти та/або укладено угоду про продовження строку кредиту, позичальником було здійснено перерахунок нарахованих відсотків із застосуванням базової процентної ставки відповідно до умов кредитного договору, та таке нарахування є правомірним. Вказаний розрахунок заборгованості відповідачем належним чином не спростовано, свого контррозрахунку заборгованості або доказів належного виконання зобов`язань суду не надано. З урахуванням конкретних обставин даної справи, суд вважає, що позивачем доведено розмір існуючої заборгованості за кредитом, оскільки в процесі розгляду справи було встановлено обставини погодження між сторонами всіх істотних умов кредитного договору, отримання відповідачем грошових коштів, та їх користування, а отже вказана заборгованість є обґрунтованою та підлягає стягненню з відповідача. Крім того, доводи представника відповідача щодо відсутності доказів на підтвердження відступлення права вимоги за кредитним договором не знайшли свого підтвердження в процесі розгляду даної справи та спростовуються наданими позивачем документами, а саме на підтвердження відступлення права вимоги позивачем надана копія договору факторингу, реєстр прав вимоги, що є додатком до договору факторингу, копії платіжних інструкцій, з яких вбачається факт переходу права грошової вимоги до відповідача від ТОВ «ФК «Інвест Фінанс» до ТОВ «Діджи Фінанс», та інші документи, зокрема, копії кредитного договору, заявки позичальника та ін., що були передані первісним кредитором позивачу на виконання умов договору факторингу. Отже, суд приходить до висновку, що ТОВ «Діджи Фінанс» у встановленому законом порядку набуло право вимоги до відповідача, оскільки позивачем надані докази переходу до нього права вимоги до відповідача, договір факторингу не визнаний недійсним у встановленому порядку, тобто презумпція правомірності правочину, передбачена статтею 204 ЦК України, не спростована. Отже, укладений між первісним кредитором та позивачем договір факторингу є належним доказом переходу права вимоги до боржника за кредитним договором. Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 9 000 грн., суд зазначає наступне. Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 137 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Суд відмічає, що, враховуючи положення частини 1 статті 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997за №475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів №2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 за № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що зокрема, зазначено у рішеннях від 26.02.2015 у справі «Баришевський проти України», від 10.12.2009 у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від 12.10.2006 у справі «Двойних проти України», від 30.03.2004 у справі «Меріт проти України» заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. У справі «East/West Alliance Limited» проти України» Європейський суд із прав людини, оцінюючи вимогу заявника щодо здійснення компенсації витрат у розмірі 10% від суми справедливої сатисфакції, виходив з того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див., наприклад, рішення у справі «Боттацці проти Італії» (Bottazzi v. Italy) [ВП], заява № 34884/97, п. 30, ECHR 1999-V). У пункті 269 Рішення у цій справі Суд зазначив, що угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд - у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою (див. вищезазначене рішення щодо справедливої сатисфакції у справі «Іатрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece), п.55 з подальшими посиланнями). Тобто, питання розподілу судових витрат пов`язане із суддівським розсудом (дискреційні повноваження). У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу представником позивача до суду надано: договір про надання правової допомоги № 42649746 від 01.01.2025 року укладений між ТОВ «Діджи Фінанс» в особі директора Романенка М.Е. та адвокатом Білецьким Б.М., детальний опис робіт (послуг) до Договору від 01.01.2025 року, акт про підтвердження факту надання правничої допомоги від 02.04.2025 року. При визначенні судом розміру витрат на професійну правничу допомогу судом враховується, що адвокат безпосередньо не приймав участь в процесі розгляду даної справи, спори вказаної категорії є поширеними та не мають особливої складності, а обсяг наданих адвокатом послуг фактично складається зі складення позовної заяви, підготовки заперечень та клопотань про витребування доказів. Отже, суд приходить до висновку, що розмір витрат на оплату послуг адвоката є неспівмірним зі складністю справи. Тож,

Outcome: partial