Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-19 00:00:00

[PERSON] звернулась до Києво-Святошинського районного суду Київської області з позовом до [PERSON] про повернення авансового платежу. Згідно з розпорядженням керівника апарату Києво-Святошинського районного суду Київської області Распутної Н.О. № 17 від 08.01.2025 року щодо повторного автоматичного розподілу справи № 369/4687/23 та протоколу повторного автоматичного розподілу судової справи між суддями від 23.01.2025 року вказану справу передано на розгляд судді Києво-Святошинського районного суду Київської області Янченку А.В. Ухвалою судді Києво-Святошинського районного суду Київської області Янченка А.В. від 28.01.2025 справу № 369/4687/23 за позовом [PERSON] до [PERSON] про повернення авансового платежу було прийнято до провадження судді Янченка А.В. та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Розгляд справи призначено на 15.05.2025. Сторони у судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Від позивача надійшла заява про розгляд справи за її відсутності. Від представника відповідача надійшла заява про розгляд справи за його відсутності. У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Так, КЦС ВС у постанові від 30 вересня 2022 року № 761/38266/14 (61-1091св21) роз`яснив, що якщо проголошення судового рішення не відбувається, то датою його ухвалення є дата складення повного судового рішення, навіть у випадку, якщо фактичне прийняття такого рішення відбулось у судовому засіданні, яким завершено розгляд справи і в яке не з`явились всі учасники такої справи. При цьому, дата, яка зазначена як дата ухвалення судового рішення, може бути відмінною від дати судового засідання, яким завершився розгляд справи і у яке не з`явились всі учасники такої справи. Відповідно до ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. В обґрунтування позовних вимог у позовній заяві позивачка зазначала, що 11.02.2022 року між нею та відповідачкою було укладено попередній договір, відповідно до п. 1.1 якого сторони зобов`язувались до 15.03.2022 року укласти договір купівлі продажу квартири під номером [ADDRESS] . Відповідно до п. 1.2 Договору зазначалось, що Основний договір має бути укладений не пізніше 15.03.2022 року. Відповідно до п. 2.1 Договору сторони домовились, що продаж майна буде вчинено за суму, що на день укладення Основного договору за курсом продажу валют АТ «Ощадбанк України» було еквівалентно 42\~000,00 доларів США станом на день укладення Основного договору. На підтвердження дійсних намірів про наступне укладання Основного договору відповідно до п. 3.1 Договору позивачка передала відповідачці грошові кошти у розмірі 27810,00 грн., що на день укладання цього договору за курсом НБУ еквівалентно 1000,00 доларів США. Згідно з п. 3.1 Договору, зазначена сума сторонами договору розцінювалась як аванс в рахунок Основного договору. Пунктом 3.3 сторони Договору стверджували, що станом на 11.02.2022 року договір укладався на вихідних для сторін умовах. Однак, починаючи з 24.02.2022 року, внаслідок збройної агресії російської федерації умови для укладення Основного договору перестали бути вигідними для позивача. Внаслідок цього, принаймні на даний час, позивачем не розглядається можливість купівлі квартири та проживання постійно у Київській області, принаймні до закінчення військових дій на території України та масованих ракетних атак. Таким чином, на підставі статті 635 ЦК України припиняються зобов`язання сторін укласти Основний договір, оскільки в обумовлені Попереднім договором строки Основний договір не укладено, а позивачка на даний час відмовляється від укладення Основного договору та просить повернути аванс у розмірі 1000,00 доларів США. Однак відповідачка відмовилась повертати аванс у розмірі 1000,00 доларів США, повернувши лише 27810 гривень, що в еквіваленті доларів США становить 760 доларів 49 центів. Аргументувала це тим, що вона отримувала аванс у гривнях, однак, на думку позивачки, це спростовується положеннями пунктів 2.1 та 3.2 Договору щодо валюти зобов`язання. Так, відповідно до пункту 2.1 Договору сторони домовились, що продаж майна буде вчинено за суму, що буде еквівалентно 42000,00 доларів США. Відповідно до п. 3.2 Договору, який регулює відповідальність відповідача, за відмову від укладання Договору передбачено суму еквівалентну 2000,00 доларів США. Посилаючись на ці умови договору позивачка доходить висновку, що як сплата авансу за попереднім договором так і сума за Основним договором здійснювалась/мала бути здійснена саме в доларах США, що, на думку позивачки, спростовує твердження відповідачки у досудовому листуванні із позивачкою про те, що вона отримувала аванс у гривневій валюті. З посиланням на ст. ст. 16, 192, 202, 524, 626, 628, 629, 635, 638, 655 ЦК України, ст. ст. 1, 3, 4, 15, 19, 133, 137, 141, 175-177, 274 ЦПК України та висновки Великої Палати Верховного Суду у постановах від 09.11.2021 року у справі №320/5115/17, від 04.07.2018 року у справі №761/12665/14-ц (провадження № 14-134цс18), від 27.03.2019 року у справі № 521/21255/13-ц (провадження № 14-600цс18), від 12.12.2018 року у справі № 757/6367/13-ц (провадження № 14-422цс18), від 16.01.2019 року у справах № 373/2054/16 (провадження № 14-446цс18) та № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18), враховуючи офіційний курс НБУ станом на дату подання позовної заяви, позивачка просить суд стягнути з відповідачки грошові кошти у сумі 239,51 доларів США, витрати на надання правничої допомоги у розмірі 3000,00 грн. та судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 1073,60 грн. Представник відповідачки подав через канцелярію суду письмові пояснення, у яких з посиланням на умови укладеного між сторонами договору та норми ст. ст. 533, 635, 1212 ЦК України зазначав, що використовувати іноземну валюту при здійсненні розрахунків можна у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом, у позовній заяві відсутні посилання на закон, який передбачає стягнення з нашої сторони грошових коштів у доларах США. Відповідачка не отримувала від позивачки кошти у доларах США. Правовідносини у нашій справі не є подібними до правовідносин, досліджених Верховним Судом у постановах, на які посилається позивачка у позові, у зв`язку з чим висновки Верховного Суду у цих не можуть бути застосовані до правовідносин у нашій справі. Підстави для стягнення коштів з відповідачки у доларах США відсутні. Також представник відповідачки зазначив у поясненнях, що положення чинного законодавства України не містять жодної норми про повернення авансу у випадку неукладення попереднього договору. Цей обов`язок встановлюється положеннями ч. 1 ст. 1212 ЦК України, згідно з якою особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Зазначена норма не визначає грошовий еквівалент цього зобов`язання в іноземній валюті. З урахуванням цього представник відповідачки доходить висновку, що це зобов`язання повинно бути виконане у гривнях у тому розмірі, в якому відповідачка цей аванс отримала. Зазначає, що грошові кошти у розмірі 27 810,00 грн. були повернуті відповідачкою позивачці, що визнається позивачкою у позовній заяві, і стверджує, що підстави для стягнення з відповідачки будь-яких сум авансу відсутні, у зв`язку з чим просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному і об`єктивному розгляді справи, зібрані по справі докази,

Outcome: dismissed