Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-15 00:00:00

18.10.2024 року позивач звернувся до суду з позовом про позбавлення батьківських прав [PERSON] , відносно малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , а також стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] пені за несвоєчасну сплату аліментів в розмір 87\~190,88 грн.. В обґрунтування позову позивач посилається на те, що відповідач свою дитину жодного разу практично не бачив з її народження 2020 року по теперішній час, не спілкувався з нею, не цікавився нею взагалі, самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків відносно дитини, що виражається, у тому, що він не бере участі у її вихованні та утриманні, не піклується та не цікавиться про фізичний і духовний розвиток дитини, не забезпечує необхідне харчування, медичний догляд і лікування, не надає кошти на її утримання та оздоровлення. Крім того, обґрунтовує свої позовні про стягнення з відповідача пені за несвоєчасну сплату аліментів тим, що судовим наказом Заводського районного суду м. Миколаєва від 31 жовтня 20022 року стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання доньки у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку, щомісячно, починаючи з 16.08.2022 року і до досягнення дитиною повноліття. Заборгованість по сплаті аліментів з серпня 2022 року та станом на 31.08.2024р. складає 89\~887,50 грн., а за такого, просить стягнути з відповідача на її користь пеню за прострочення сплати аліментів у розмірі 87\~190,88 грн. Ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва від 22.10.2024 року прийнято справу до свого провадження та призначено справу до загального позовного провадження. 22.10.2024 року до суду від представника позивача надійшло клопотання про долучення доказів. Заочним рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 12.05.2025 року позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Орган опіки та піклування Виконавчого комітету Миколаївської міської ради, про позбавлення батківських прав та стягнення пені за несвоєчасну сплату аліментів, задоволено. Ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва від 01.08.2025 року заочне рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 12.05.2025 року, скасовано та призначено підготовче засідання. Ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва від 09.09.2025 року закрито підготовче засідання та призначено справу до розгляду по суті. Позивач в судовому засіданні просила задовольнити позовні вимоги повністю. Представник позивача просила в судовому засідання позовні вимоги задовольнити. Відповідач у судове засідання не з`явився, про час, дату та місце судового розгляду було повідомлено належним чином, причин неявки суду не повідомив. Представник відповідача у судовому засіданні просила в задоволені позову відмовити. Представник третьої особи до суду подала заяву про розгляд справи за її відсутності. Дослідивши та оцінивши наявні в матеріалах справи письмові докази в їх сукупності, суд дійшов такого висновку. Судом встановлено, що сторони є батьками неповнолітньої [PERSON] , [INFO] . Відповідно до відповіді на заяву від 05.09.2024р. року під №41/16-06, виданої ЗДО (ясла-садок) №148, дитина [PERSON] , [INFO] , відвідує навчальний заклад з 01.09.2023 року. ЇЇ вихованням займається мати [PERSON] . Батько не приймає участі у вихованні дитини. Відповідно до договору купівлі - продажу від 02.10.2008 року позивач разом з дитиною проживають по теперішній час у квартирі, що належить на праві власності позивачу, а саме за адресою: [ADDRESS] . В квартирі створені належні умови для проживання дитини. Всі ці обставини підтверджуються актом обстеження умов проживання сім`ї від 07.01.2025, складеного співробітниками сектору захисту прав та законних інтересів дітей служби у справах дітей адміністрації Заводського району Миколаївської міської ради. Відповідно до статті 51 Конституції України кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі і сім`ї. Загальні засади регулювання сімейних відносин визначено статтею 7 СК України, згідно з положеннями якої жінка та чоловік мають рівні права й обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї. Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Згідно з пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини, яка в силу положень статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Відповідно до статті 18 цієї Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків. У справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року Європейським судом з прав людини зазначено, що цивільне\~\~провадження\~\~у справі стосувалось\~\~сімейних\~\~відносин заявника та позбавлення його батьківських прав. Ці питання як за національним законодавством, так і у\~\~оскаржуваному\~\~провадженні мали ґрунтуватись на оцінці особистості заявника та його поведінці (пункт 57). Суд, вирішуючи цей спір по суті, обов`язково враховує визначені статтею 164 СК України підстави позбавлення батьківських прав. Вирішуючи справу по суті, суд також керується положеннями Закону України «Про охорону дитинства» та нормами Сімейного кодексу України. Зокрема, норми статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачають, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини; батьки мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці; позбавлення батьківських прав не звільняє батьків від обов`язку утримувати дітей. За приписами статті 141 Сімейного кодексу України батьки рівні у правах та обов`язках щодо дитини, зокрема мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою; розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Статтею 150 СК України встановлений перелік обов`язків батьків щодо виховання та розвитку дитини. Відповідно до положень статті 155 СК України, здійснення батьківських прав та виконання батьківських обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності; батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини; відмова батьків від дитини є не право згідною, суперечить моральним засадам суспільства; ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Пунктом другим частини першої статті 164 СК України передбачено, що батько може бути позбавлений судом батьківських прав, якщо він ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, позбавлення батька спорідненості з дитиною, а це буде вважатись виправданим лише за виняткових обставин. Подібні правові висновки викладені у низці постанов Верховного Суду, зокрема від 08 квітня 2020 року у справі № 645/731/18, від 29 січня2020 року у справі № 127/31288/18, від 29 січня 2020 року у справі № 643/5393/17, від 17 січня 2020 року у справі № 712/14772/17,від 25 листопада 2019 року у справі № 640/15049/17, від 13 березня 2019 року у справі № 631/2406/15-ц, від 24 квітня 2019 року у справі № 331/5427/17. Отже, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які ухиляються від виконання своїх обов`язків з виховання дітей або зловживають своїми батьківськими правами, жорстоко поводяться з дітьми, шкідливо впливають на них своєю аморальною, антигромадською поведінкою. При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьками обов`язків по вихованню, а також встановити, що батько ухиляється від їх виконання свідомо, тобто, що систематично, незважаючи на всі інші заходи попередження та впливу, продовжує не виконувати свої батьківські обов`язки, і такі засоби впливу виявилися безрезультатними. Згідно висновоку Органу опіки та піклування Миколаївської міської ради, останній вважає за доцільне позбавити [PERSON] батьківських прав щодо дитини [PERSON] , [INFO] . Висновок про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача, по відношенню до доньки має рекомендаційний характер та не є обов`язковим для суду. На підставі вищенаведеного суд вказує на те, що позбавлення батьківських прав відноситься до крайньої міри відповідальності, а це означає, що застосовується ця міра судом тоді, коли всі інші засоби впливу виявилися безрезультатними. Під час розгляду справи в судовому засіданні судом не встановлено факту винного ухилення відповідача від виконання своїх обов`язків по вихованню його дитини. До того ж, існування у відповідача заборгованості по сплаті аліментів не є підставою для позбавлення його батьківських прав. У пунктах 15 - 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» зазначено, що: - позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей; - ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Проте, суду не надано жодного доказу винної поведінки відповідача щодо ухилення від виховання доньки та свідомого нехтування ним своїми обов`язками. Крім того, позбавлення батьківських прав - це санкція, застосовувана в тих випадках, коли здоров`я, фізичний, психічний, духовний і моральний розвиток дитини піддається небезпеці внаслідок застосування батьками неправомірних способів здійснення батьківських прав, неналежного їхнього поводження або злісного ухилення від виконання батьківських обов`язків. Під час розгляду справи не доведено умисності поведінки відповідача щодо злісного ухилення ним від виконання обов`язків щодо його дитини так само, як і факту негативного впливу відповідача на дитину. З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що позбавлення батьківських прав у цьому випадку є не доцільним, оскільки позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому вважає за необхідне у позовній вимогі щодо позбавлення батьківських прав необхідно відмовити. Також, судом встановлено, що судовим наказом Заводського районного суду м. Миколаєва від 31 жовтня 2022 року стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання доньки у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку, щомісячно, починаючи з 16.08.2022 року і до досягнення дитиною повноліття. Однак Відповідач ухиляється від належного виконання рішення, аліменти не сплачує, у зв`язку з чим виникла заборгованість, яка станом на 31 серпня 2022 року становить 89\~887,50 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості зі сплати аліментів, що виданий Інгульським відділом державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса). Відповідно до\~Закону України від 26 квітня 2001 року № 2402-III «Про охорону дитинства»\~у редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин, він визначав охорону дитинства в Україні як стратегічний загальнонаціональний пріоритет. Основні засади державної політики у цій сфері ґрунтуються на забезпеченні найкращих інтересів дитини, та з метою забезпечення прав дитини на такі умови життя, які будуть достатніми для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, соціального та духовного розвитку дитини. Відповідно до частини другої\~статті 141 СК України\~розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Можна зробити висновок, що обсяг відповідальності батьків не залежить від проживання їх разом чи окремо від дитини, і цей факт не звільняє від обов`язку забезпечувати такі умови життя дитини, які є достатніми для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, соціального та духовного розвитку. Зазначений висновок підтверджується і наявністю відповідальності за ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків, як передбачено у частині четвертій\~статті 155 СК України. Крім того, відповідно до\~Закону України від 17 травня 2017 року № 2037-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів»\~аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Цей припис підтверджує довід про підвищений захист прав дитини. У\~статті 179 СК України\~послідовно зазначається, що аліменти призначені для утримання дитини і не можуть бути використані не за цільовим призначенням. Статтею 180 СК України\~встановлено обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (частина третя\~статті 182 СК України\~у редакції, чинній на час ухвалення рішення про стягнення аліментів). У будь-якому випадку, чи то у разі стягнення аліментів у частці від доходу, чи у твердій грошовій, цей платіж є періодичним і повинен сплачуватися платником аліментів кожного місяця. Тобто, у разі несплати аліментів у поточному місяці, з 01 числа наступного місяця виникає заборгованість, яка тягне відповідальність у вигляді неустойки. Згідно з частиною першою\~статті 196 СК України\~при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі 1 % від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі 1 % від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення полягає в тому, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів враховується розмір несплачених аліментів за кожен місяць та кількість днів прострочення за кожним платежем окремо. Аліменти нараховуються щомісячно сплати аліментів за кожен місяць також буде різною. Законодавець установив розмір пені - 1% за кожен день прострочення та період, за який нараховується пеня - за кожен день, починаючи з наступного, у який мала бути здійснена сплата аліментів за відповідний місяць, але таке зобов`язання не було виконане, і до дня, у який проведена сплата заборгованості чи до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені. Таке правило застосовується у разі прострочення виконання зобов`язання зі сплати аліментів за місяць, у який вони мали бути сплачені. Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали о, тому строк виконання цього обов`язку буде різним, а отже, кількість днів прострочи бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити та 1 відсоток. Тобто формула така: заборгованість за місяць х кількість днів заборгованості х 1 %. За цим правилом обраховується пеня за кожним простроченим місячним платежем. Загальний розмір пені становить суму розмірів пені, обрахованої за кожним місячним (періодичним) платежем. У разі виплати аліментів частинами, необхідно зазначити, що якщо такі часткові платежі вчинені протягом місяця, у якому повинні сплачуватися аліменти, і їх загальна сума становить місячний платіж, визначений у рішенні суду про стягнення аліментів, вважається, що той з батьків, який повинен сплачувати аліменти, виконав ці зобов`язання. У разі, якщо місячний платіж сплачено не у повному розмірі, то пеня буде нараховуватися з першого дня місяця, наступного за місяцем сплати чергового платежу, на різницю між розміром, який мав бути сплачений на утримання дитини, та розміром фактично сплачених аліментів з урахуванням строку прострочення та ставки пені - 1 %. Строк прострочення вираховується з урахуванням раніше зазначеного правила і починає перебіг з першого дня місяця, наступного за місяцем внесення періодичного платежу, до дня, який передує дню сплати заборгованості. У разі, якщо заборгованість зі сплати аліментів погашено частково в іншому місяці, то визначення пені на заборгованість зі сплати аліментів розраховується з урахуванням розміру несплаченої частки аліментів за певний місяць з дня сплати частки місячного платежу і до дня, який передує дню погашення заборгованості за відповідним місячним платежем, помножену на 1 %. Аналогічно вирішено питання у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі 572/1762/15-ц (провадження № 14-37цс18), проте помилково наведено формулу, за якою обчислення пені за несплату або прострочення сплати аліментів передбачає врахування кожного місяця окремо, а не за кожен день прострочення сплати аліментів. Загальна сума пені за прострочення сплати аліментів за період з 16 серпня 2022 року по 31 серпня 2024 року: 87\~190,88 грн. Отже, виходячи з наведеного суд вважає, що вимоги позивачки стосовно стягнення пені за несвоєчасну сплату аліментів підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 6\~ст.141 ЦПК України\~якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Оскільки позовні вимоги задоволено частково, отже з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1211,20 грн.

Outcome: partial