Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-19 00:00:00

Представник позивача [PERSON] - адвокат Репецький В.В. звернувся в суд із позовом, в якому просить солідарно стягнути з відповідачів [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] на користь позивача [PERSON] матеріальну шкоду в розмірі 21326,00 грн та судовий збір і витрати на правничу допомогу у розмірі 15 000,00 грн. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, 19 серпня 2024 року малолітні діти відповідачів: [PERSON] (2011 р.н.), [PERSON] (2009 р.н.) та [PERSON] (2012 р.н.) перебуваючи за адресою [ADDRESS] , вчинили пошкодження дверей та дверної ручки офісного приміщення, котре належить позивачу на праві власності. Позивач зазначає, що відносно батьків вказаних дітей винесено постанови про притягнення до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.184 КУпАП, котрі набрали законної сили. Позивач зазначає, що внаслідок неправомірних дій вказаних малолітніх осіб було спричинено негативні наслідки для позивача у вигляді пошкодження, розмір якого становить 21326 грн. Покликаючись на ст.1178 ЦК України, зазначає, що шкода завдана малолітніми особами підлягає відшкодуванню їх батьками. Оскільки відповідачі в добровільному порядку не здійснили відшкодування заподіяної шкоди, позивач просить позовні вимоги задовольнити. Ухвалою суду від 16.05.2025 року позовну заяву залишено без руху та надано позивачу десятиденний строк на усунення недоліків позовної заяви. 23.05.2025 року на адресу суду від представника позивача Репецького В.В. за допомогою системи "Електронний суд" подано заяву про усунення недоліків, до якої також додано докази направлення копії позовної заяви відповідачам. Ухвалою суду від 26.05.2025 прийнято позовну заяву, відкрито провадження у справі та призначено таку до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Визначено строк та черговість подання заяв по суті справи. Копію ухвали надіслано учасникам справи, а відповідачам також копію позовної заяви з копіями доданих до неї документів (за місцем реєстрації). Розгляд справи проводиться без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження, як це передбачено ч.13 ст.7 ЦПК України. На підставі ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що 19.08.2024 р. близько 19 год 55 хв. в [ADDRESS] малолітні особи: [PERSON] ( [INFO] ), [PERSON] ( [INFO] ), [PERSON] ( [INFO] ) здійснили пошкодження дверної ручки та дверей офісного приміщення. Власником нежитлових приміщень за адресою [ADDRESS] загальною площею 713,1 м.кв. є позивач [PERSON] , що підтверджується Витягом з Державного реєстру речович прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 25.07.2019 р. №175117182, виданим ЦНАП Тростянецьої сільської ради Тростянецької ОТГ Миколаївського району Львівської обл. На підставі рапортів начальнику ВП №2 ЛРУП №2 (в матеріалах справ про адміністративні правопорушення за №464/6451/24 (а.с.12), №464/6683/24 (а.с.7), №464/6449/24 (а.с.9) судом встановлено, що при спілкуванні інспекторів з батьками малолітніх - [PERSON] та [PERSON] (відповідачки у справі), останні повідомили, що 19.08.2024 р. близько 19:54 год їхні сини здійснили пошкодження дверей та дверної ручки офісного приміщення, що за адресою [ADDRESS] . Причину таких дій пояснити не змогли. При спілкуванні з матір`ю [PERSON] , остання відмовилась згідно ст.63 Конституції України надавати пояснення щодо даного факту. З малолітніми та їхніми батьками було проведено профілактичні бесіди. Враховуючи наведене, інспекторами СЮП ВП ЛРУП №2 ГУНП у Львівській області на батьків малолітніх складено протоколи про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.184 КУпАП. Відносно [PERSON] (матері малолітнього [PERSON] ( [INFO] ) складено протокол про адміністративне правопорушення серії ВАД №227940 від 18.09.2024 р. за ч.1 ст.184 КУпАП. Крім того, зі свідоцтвом про народження від 04.06.2011р., підтверджується, що вона є матір`ю даного малолітнього. З постанови Сихівського районного суду м.Львова від 09.10.2024 р. в справі №464/6451/24 вбачається, що [PERSON] визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст.184 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді попередження. Постанова набрала законної сили 21.10.2024 р. Відносно [PERSON] (матері малолітнього [PERSON] ( [INFO] ), складено протокол про адміністративне правопорушення серії за ч.1 ст.184 КУпАП. З постанови Сихівського районного суду м.Львова від 16.10.2024 р. в справі №464/6683/24 вбачається, що [PERSON] визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст.184 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді попередження. Постанова набрала законної сили 28.10.2024 р. Відносно [PERSON] (матері малолітнього [PERSON] ( [INFO] ), складено протокол про адміністративне правопорушення серії ВАВ №022001 від 18.09.2024 р. за ч.1 ст.184 КУпАП. Крім того, зі Актовим записом про народження (а.с.8, котрий знаходиться в матеріалах справи №464/6449/24) підтверджується, що вона є матір`ю даного малолітнього. З постанови Сихівського районного суду м.Львова від 16.10.2025 р. в справі №464/6449/24 (копія додається) [PERSON] визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст.184 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді попередження. Постанова набрала законної сили 28.10.2024 р. Згідно рахунку - фактури, наданого ФОП [PERSON] від 25.02.2025 р. за №42 та додатку до нього, розмір завданої шкоди становить 21326,00 грн. Для стягнення цих коштів, а також відшкодування завданої шкоди позивач звернувся до суду з цим позовом. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року). Таким чином з огляду на факти справи, характер спірних правовідносин та предмет доказування, для задоволення вимог пункту першого статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод суд, після визначення питання про особу, яка повинна відповідати за заподіяну шкоду, повинен вирішити питання про правильність обраного позивачем способу захисту та про наявність підстав для стягнення коштів з відповідачів. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа лише в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Судом встановлено, що 19.08.2024 р. близько 19 год 55 хв. в [ADDRESS] малолітні особи: [PERSON] ( [INFO] ), [PERSON] ( [INFO] ), [PERSON] ( [INFO] , здійснили пошкодження дверної ручки та дверей офісного приміщення. Відповідно до частини другої статті 13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб. Відповідно до частини другої статті 11 ЦК України однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, а отже, підставою цивільно-правової відповідальності як обов`язку відшкодувати шкоду, є заподіяння майнової шкоди. Зобов`язання із заподіяння шкоди - це правовідношення, у силу якого одна сторона (потерпілий) має право вимагати відшкодування завданої шкоди, а інша сторона (боржник) зобов`язана відшкодувати завдану шкоду в повному розмірі. За фактом завдання шкоди виникає деліктне зобов`язання, яке припиняється належним виконанням у момент відшкодування потерпілому шкоди в повному обсязі особою, яка її завдала. Сторонами деліктного зобов`язання класично виступають потерпілий (кредитор) і особа, яка завдала шкоди (боржник). Відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. З аналізу змісту гл. 82 ЦК вбачається, що законодавець розрізняє поняття «особа, яка завдала шкоду» та «особа, яка відповідає за шкоду». Згідно ч.1 ст.1178 ЦК України шкода, завдана малолітньою особою (яка не досягла чотирнадцяти років), відшкодовується її батьками (усиновлювачами) або опікуном чи іншою фізичною особою, яка на правових підставах здійснює виховання малолітньої особи, - якщо вони не доведуть, що шкода не є наслідком несумлінного здійснення або ухилення ними від здійснення виховання та нагляду за малолітньою особою. Особи, спільними діями або бездіяльністю яких було завдано шкоди, несуть солідарну відповідальність перед потерпілим, відповідно до ч.1 ст.1190 ЦК України. В ч.1 ст.184 КУпАП передбачена відповідальність за ухилення батьків або осіб, які їх замінюють, від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання неповнолітніх дітей. Вищевказаними постановами суду встановлено факт пошкодження малолітніми дверної ручки та дверей офісного приміщення за адресою [ADDRESS] , котре належить позивачу. Відповідно до ч.6 ст.82 ЦПК України підставою для звільнення від доказування є постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, котра є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. В ході розгляду справи судом встановлено, що внаслідок неправомірних дій малолітніх осіб (дітей відповідачів): [PERSON] (2011 р.н.), [PERSON] (2009 р.н.) та [PERSON] (2012 р.н.) було завдано збитки позивачу у вигляді пошкодження дверної ручки та дверей офісного приміщення за адресою [ADDRESS] . Солідарна відповідальність перед потерпілим за неправомірні дії малолітніх осіб покладається на їх батьків, котрі є відповідачами в даній справі, а отже суд приходить до висновку про підставність заявлених позовних вимог та задоволення таких в повному обсязі шляхом солідарного стягнення з відповідачів. При цьому, суд враховує те, що відповідачі жодним чином не заперечили позовних вимог, їх розміру, не намагались такі спростувати. Враховуючи наведене, з [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] необхідно стягнути солідарно на користь [PERSON] вартість матеріальної шкоди в розмірі 21326,00 грн., як підтверджена належними доказами. Щодо судових витрат. Відповідно до положень ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, судові витрати в частині сплаченого судового збору суд присуджує стягнути солідарно з відповідачок [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на користь позивача [PERSON] в розмірі 986,40 грн. Крім цього, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Статтею 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Пунктами 1, 2 частини другої статті 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача. Згідно із частиною другою статті 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд, відповідно до частини третьої статті 137 ЦПК України, враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Витрати на професійну правничу допомогу, відповідно до положень вказаної вище статті, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. В силу частин третьої, четвертої статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Адвокатський гонорар може існувати в двох формах - фіксований розмір та погодинна оплата. Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки, підставою для виплати гонорару, який зазначено як погодинну оплату, є кількість годин помножена на вартість такої години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв. Частиною п`ятою статті 137 ЦПК встановлено, що у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Згідно з частиною шостою статті 137 ЦПК обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність) або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного до договору (статті 12, 46, 56 ЦПК України). Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Зазначені критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим. Як зазначено Верховним Судом в постановах від 10 грудня 2019 року у справі № 160/2211/19, від 18 листопада 2021 року у справі № 580/2610/19 та Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо,

Outcome: approved