Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-15 00:00:00

Представник позивача через підсистему Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи «Електронний суд» звернулась до суду з вищевказаним позовом, в якому просила стягнути з відповідача [PERSON] заборгованість за Договором про надання кредиту № 494561-КС-001 від 29.03.2024 року в сумі 28\~731,83 грн, а також судові витрати. Заявлені позовні вимоги обґрунтовано тим, що 29.03.2024 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Бізнес позика» та [PERSON] було укладено Договір про надання кредиту № 494561-КС-001 (далі Договір) шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Законом України «Про електронну комерцію». ТОВ «Бізнес позика» свої зобов`язання за Договором виконало та надало позичальнику грошові кошти в розмірі 10 000 гривень шляхом перерахування коштів на банківську картку позичальника № [NUMBER] (яку останній вказав при заповнені анкетних даних в особистому кабінеті). Проте, [PERSON] належним чином не виконав взяті на себе зобов`язання, у зв`язку з чим у нього станом на 01.07.2025 утворилась заборгованість в розмірі 28\~731,83 грн, що складається з: суми прострочених платежів по тілу кредиту 9382,99 грн; суми прострочених платежів по процентах 19\~348,84 грн. Відтак, представник позивача просить стягнути з відповідача вказану суму. Ухвалою від 01.08.2025 вказану позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито спрощене провадження у справі. Розгляд справи відкладався, про що постановлялись відповідні ухвали. 09.10.2025 сторони у судове засідання не з`явились, хоча про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, підтвердження чого міститься в матеріалах справи. В позовній заяві представник позивача просила розгляд справи проводити у відсутності позивача, вказавши, що не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач у судові засідання не з`являвся, хоча належним чином повідомлявся про дату, час та місце судового розгляду справи, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення (судової повістки), які повернулися до суду із відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». Судові повістки скеровувалися судом на адресу зареєстрованого місця проживання відповідача, що підтверджується відповіддю №1622770 від 31.07.2025 з Єдиного державного демографічного реєстру (а. с. 113). Заяв чи клопотань про розгляд справи за його відсутності відповідач не подавав, про причини неявки не повідомляв. Також відповідачем не було подано відзиву на позов. Згідно із висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постанові від 25.04.2018 у справі №800/547/17 направлення листів рекомендованою кореспонденцією на дійсні адреси є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним. При цьому, отримання зазначених листів адресатом перебуває поза межами контролю відправника. Відповідно до ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є, зокрема, день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Таким чином, суд вважає, що відповідач є повідомлений про розгляд справи належним чином. Як передбачено ч.1 ст.\~280\~ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин, відповідно до ч.1\~ст. 280 ЦПК України, враховуючи відсутність заперечень позивача проти заочного розгляду справи, суд вважає за можливе здійснити заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення. Відповідно до ч. 2 ст.247\~ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З огляду на зазначені обставини, суд, у відповідності до ст. 247 ЦПК України, судовий розгляд справи здійснив на підставі наявних матеріалів без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Частиною 4 ст. 268 ЦПК України передбачено, що у разі неявки усіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його оголошення. Відповідно до вимог ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Оскільки повне рішення виготовлено 16 жовтня 2025 року, то незважаючи на те, що судове засідання відбулося 9 жовтня 2025 року, датою ухвалення даного рішення є саме 16 жовтня 2025 року в силу ч. 5 ст. 268 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено,\~що 29.03.2024\~відповідачем було\~підписано пропозицію\~(оферту)\~укласти Договір\~про надання\~кредиту № 494561-КС-001\~ та прийнято (акцепт) пропозицію (оферту) укласти Договір (а. с. 43-52, 53-62). 29.03.2024\~між ТОВ\~«Бізнес позика»\~та відповідачем\~ [PERSON] \~було укладено\~Договір № 494561-КС-001 про надання\~кредиту, який було підписано з використанням одноразового ідентифікатора (одноразового паролю) «UA-9752» ( надалі - Договір) (а. с. 33-42). Укладення вищевказаного Договору підтверджується візуальною формою послідовності дій клієнта щодо укладення електронного договору про надання кредиту № 494561-КС-001 від 12.05.2024, з якої вбачається, що відповідач підписав даний договір електронним підписом одноразовим ідентифікатором «UA-9752» (а. с. 63-35). Відповідно до п. 2.1 Договору кредитодавець надає позичальнику кредит у розмірі 10 000 гривень на засадах строковості, поворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та комісію за надання кредиту у порядку та на умовах, визначених цим договором та Правилами надання споживчих кредитів ТОВ «Бізнес позика». Кредит надавався строком на 24 тижні, стандартна процента ставка за кредитом: в день 2,00000000, фіксована, знижена процентна ставка за кредитом: 1,15288411 фіксована, комісія за надання Кредиту 1500 грн., нараховується одноразово при видачі кредиту в дату видачі кредиту, термін дії договору до 13.09.2024, орієнтована загальна вартість кредиту: 26 040 грн (п. 2.3-2.8 Договору). Пунктом 2.10 Договору передбачено, що орієнтовна реальна річна процентна ставка: 9249,88 процентів. Згідно з п. 2.11 Договору денна процентна ставка: 0,95 процентів. Відповідно до п. 3.1.Договору кредитодавець зобов`язаний протягом 3 (трьох) робочих днів з дня укладення договору надати позичальнику кредит в сумі вказаній в п. 2.1. договору, шляхом безготівкового переказу коштів (однією або декількома транзакціями) на поточний (картковий) рахунок позичальника, який відповідає банківській платіжній картці, що наведена в розділі 8 договору. Згідно з п. 3.2.3 Договору сторони на момент укладення договору встановили наступний графік платежів, припускаючи, що позичальник буде його дотримуватись і застосовуватиметься знижена процентна ставка:пунктом п. 3.2.3 договору встановлено графік платежів, якого зобов`язувався дотримуватись позичальник. Згідно з яким : проценти за користування кредитом 14\~540 грн, частковий платіж основної суми 10\~000грн,комісія за надання кредиту 1500 грн, зальний платіє 26\~040 грн. Позивач видав відповідачу кредит у розмірі 10 000 гривень на картковий рахунок, вказаний відповідачем в особистому кабінеті, що підтверджується довідкою ТОВ «ПрофітГід» про підтвердження переказу грошових коштів [PERSON] згідно Договору № 494561-КС-001 від 29.03.2024 (а. с. 67). На виконання ухвали суду АТ «Приватбанк» надано інформацію щодо руху коштів по банківському рахунку [PERSON] , відповідно до якої останньому оформлено платіжну банківську картку [NUMBER] , а із виписки по особовому рахунку за період з 29.03.2024 по 11.09.2024 вбачається, що [PERSON] були перераховані грошові кошти у сумі 10 000 гривень 29.03.2024, якими відповідач активно користувався. В матеріалах справи міститься Паспорт споживчого кредиту, в якому відображені основні умови кредитування, інформація щодо процентної ставки, порядок повернення кредиту та інші умови, який було підписано відповідачем електронним підписом з одноразовим ідентифікатором UA-9227 (а. с. 28-32). З розрахунку заборгованості, складеного станом на 01.07.2025 вбачається, що заборгованість відповідача перед позивачем становить 28\~731,83 грн, що складається з: суми прострочених платежів по тілу кредиту 9382,99 грн; суми прострочених платежів по процентах 19348,84 грн (а. с. 21-26). Позивач просить стягнути вказану суму заборгованості з відповідача, оскільки останній ухиляється від виконання взятих на себе зобов`язань. При ухваленні рішення суд керується наступними правовими нормами. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та правочини. В силу ч. 1 ст.\~626\~ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно з ч. 1 ст.\~628\~ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. ст. 627-629 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до положень ст.\~638\~ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі (ч. 2 ст. 639 ЦК України). Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). У п. 5 ч. 1 ст.\~3\~Закону України\~«Про електронну\~комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до п. 6 ч. 1 ст.\~3\~Закону України\~«Про електронну\~комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Згідно із ч. 3\~ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»\~електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Відповідно до ч. 6\~ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»\~відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому\~статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому\~статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію»\~встановлено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до\~Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину;електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом;аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Підпис є обов`язковим реквізитом правочину, вчиненого в письмовій формі. Наявність підпису підтверджує наміри та волю й фіксує волевиявлення учасника (-ів) правочину, забезпечує їх ідентифікацію та цілісність документу, в якому втілюється правочин. Внаслідок цього підписання правочину здійснюється стороною (сторонами) або ж уповноваженими особами. Договір про надання споживчого кредиту підписаний відповідачем за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора, тобто належними та допустимими доказами підтверджено укладання між сторонами правочину. Без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений. Саме така позиція висловлена Верховним Судом у постановах від 22 січня 2020 року у справі № 674/461/16-ц, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19 , від 12 січня 2021 року у справі № 524/5556/19, від 22 листопада 2021 року у справі № 234/7719/20, від 17 січня 2022 року у справі № 234/7723/20. ладений. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено обов`язок позичальника повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. За приписами частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Як встановлено судом, 29.03.2024 між ТОВ «Бізнес позика» та [PERSON] було укладено Договір про надання кредиту № 494561-КС-001 з використанням інформаційно телекомунікаційних систем, дистанційно, в електронній формі. В Договорі та анкеті клієнта зазначено адресу [PERSON] , його паспортні дані, дату народження, ідентифікаційний код, телефон та електронну пошту, адресу проживання та реєстрації, номер банківського рахунку/картки для перерахування коштів, котрий належить останньому, що є підтвердженням здійснення ним процедури ідентифікації в розумінні положень Закону України «Про електронну комерцію». Підписавши вищевказаний Договір електронним підписом відповідач добровільно погодився у письмовому вигляді на умови кредитування. Зокрема, з форми послідовності дій клієнта при укладенні договору № 494561-КС-001 від 29.03.2024, в інформаційно-комунікаційній системі кредитодавця вбачається, що клієнт, використовуючи номер телефону ідентифікувався в ІТС, зайшов у особистий кабінет, надав всю необхідну інформацію для формування товариством належної пропозиції клієнту, ознайомився з паспортом споживчого кредиту та підписав паспорт одноразовим ідентифікатором. Товариство направило (розмістило) клієнту в ІТС індивідуальну оферту (з відповідними активними посиланнями), яка містить істотні умови Договору, ознайомився із офертою та прийняв її, підписавши Договір одноразовим ідентифікатором UA-9964. Одноразовий ідентифікатор направлявся відповідачу шляхом надсилання повідомлення на його мобільний номер, який вказувався ним при реєстрації на сайті. Відповідач підписав акцепт одноразовим ідентифікатором, опісля відбулося формування підписаного Договору. В особистому кабінеті відповідача виведено договір для перегляду та скачування. Таким чином, матеріалами справи підтверджується укладання між сторонами кредитного договору, який підписаний відповідачем за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора. Без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс- повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету вищевказаний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений. Сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов правочину. Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 12.01.2021 року у справі №524/5556/19. Укладання договорів із використанням електронного (цифрового) підпису відповідає приписам Закону України «Про електронну комерцію» від 3 вересня 2015 року № 675-VIII та Закону України «Про електроні документи та електронний документообіг» від 22 травня 2003 року № 851-IV, тобто відповідачем подано через особистий електронний кабінет на веб-сайті заяву на отримання кредиту за умовами, які визначені кредитором та підтвердив погодження з такими умовами, після чого кредитор надіслав відповідачу на електронну пошту, особистий номер телефону, одноразовий ідентифікатор у вигляді смс-коду (одноразовий ідентифікатор дані в електронному вигляду як алфавітно-цифрова послідовність), який відповідач використав для підтвердження підписання кредитних договорів. Без проходження реєстрації та отримання відповідачем одноразового ідентифікатора (який використовується як аналог власноручного підпису), без здійснення входу відповідачем на веб-сайт до особистого кабінету за допомогою паролю та логіна договір з ним не був би ук Судом встановлено, що позивач надав відповідачу кредит у розмірі 10 000 гривень на картковий рахунок, вказаний відповідачем в особистому кабінеті, що підтверджується довідкою ТОВ «ПрофітГід» № 494561-КС-001 від 29.03.2024, а також випискою, наданою АТ «Приватбанк» по особовому рахунку [PERSON] за період з 29.03.2024 по 11.09.2024. Відповідач приступив до виконання умов Договору, а саме здійснював платежі на погашення кредиту у загальному розмірі 8\~693,61 грн, що підтверджується розрахунком заборгованості та випискою, які містяться в матеріалах справи. Часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій є тією дією, яка свідчить про визнання ним боргу. Внесення грошових коштів на рахунок кредитодавця є визнання ним боргу, що у свою чергу, фактично прирівнюється до підтвердження волевиявлення учасника справи на укладення договору. Адже без волевиявлення не існувало б потреби сплачувати заборгованість. З огляду на викладене, волевиявлення позичальника може підтверджуватись як підписанням договору, так і його діями (заповнення формуляра (заявки) на отримання кредиту, часткова або повна сплата заборгованості тощо). Така правова позиція висловлена Верховним Судом у справі № 127/23910/14-ц від 23.12.2020. Отже, суд вважає, що між сторонами був укладений Договір, відповідно до якого відповідач отримав грошові кошти під проценти, на умовах вказаних в даних Договорі. Також відповідач приступив до виконання даного Договору, оскільки вносив кошти на погашення кредитної заборгованості. Проте свої зобов`язання, всупереч умовам договору, належним чином не виконував. Також суд враховує те, що при укладенні договору позичальник був ознайомлений з орієнтованою вартістю кредиту та загальними витратами по ньому. Укладаючи кредитний договір [PERSON] усвідомлював та підтвердив, що умови договору для нього зрозумілі, відповідають його інтересам, є розумними та справедливими. Також він підтвердив, що отримав від позикодавця до укладення договору усю необхідну інформацію, визначену\~Законом України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг»,\~Законом України «Про споживче кредитування», повідомлений про свої права відповідно до\~Закону України «Про захист персональних даних», інформація, надана позикодавцем, відповідає вимогам законодавства про захист прав споживачів та забезпечує правильне розуміння позичальником суті фінансової послуги без нав`язування її придбання. Згідно з частиною першою статті 526\~ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 530\~ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Стаття 599\~ЦК України передбачає, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. За правилами статті 525\~ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 610\~ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Статтею 611\~ЦК України визначено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановленні договором або законом. Згідно з частинами першою та другою статті 612\~ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Згідно із ст.\~625\~ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. З матеріалів справи вбачається, що відповідач в односторонньому порядку припинив виконувати умови вищевказаного договору, що призвело до виникнення заборгованості, що станом на 01.07.2025 становить 28\~731,83 грн, що складається з: суми прострочених платежів по тілу кредиту 9382,99 грн; суми прострочених платежів по процентах 19348,84 грн. На час розгляду справи відповідачем не надано відомостей, що свідчать про погашення вищевказаної заборгованості та про причини несвоєчасного погашення такої у добровільному порядку. Доказів повернення кредитних коштів в повному обсязі матеріали справи не містять, відповідачем протилежного не доведено. Відтак, позичальник (відповідач) свої зобов`язання належним чином не виконав, кредит не повернув, що призвело до виникнення заборгованості. З огляду на наведене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги у частині стягнення з відповідача заборгованості за тілом кредиту, з урахуванням частково здійснених ним платежів, у розмірі 9 382,99 гривень є обґрунтованими та підлягають до задоволення. Щодо стягнення процентів за користування кредитними коштами у розмірі 19 348,84 гривень суд виходить з наступного. Частиною першою\~статті 1048 ЦК України\~визначено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 лютого 2020 року у справі № 912/1120/16 (провадження № 12-142гс19) вказано, що у межах кредитного договору позичальник отримує позичені кошти у своє тимчасове користування на умовах повернення, платності і строковості. Судом встановлено, що сторони Договору погодили, що стандартна процента ставка за кредитом: в день 2,00000000, фіксована, знижена процентна ставка за кредитом: 1,15288411, орієнтовна реальна річна процентна ставка: 9249,88 процентів, денна процентна ставка: 0,95 процентів ( п. п. 2.4, 2.9-2.11 Договору). Відповідно до умов Договору загальний строк кредитування - 24 тижні, дата видачі кредиту 29.03.2024, дата повернення кредиту - 13.09.2024 (п.п. 2.3, 2.12-2.13 Договору). За розрахунком позивача, заборгованість за процентами, нарахованими за період з 29.03.2024 по 13.09.2024 (нараховані за 24 тижні, тобто в межах строку кредитування) становить 19\~348,84 грн. Наведене свідчить про наявність у ТОВ «Бізнес Позика» права на нарахування процентів за зниженою та стандартною процентними ставками за користування кредитом, оскільки такі нарахування відбувались в порядку, передбаченому Договором та у межах строку кредитування, з умовами якого позичальник був ознайомлений. Суд вважає, що проценти в сумі 19\~348,84 гривень правомірно нараховані позивачем та підлягають до стягнення. Беручи до уваги наведене, суд вважає за необхідне позовні вимоги задовольнити та стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача ТОВ «Бізнес Позика» заборгованість за Договором про надання кредиту № 494561-КС-001 від 29.03.2024 року у розмірі 28\~731,83 грн що складається з: суми прострочених платежів по тілу кредиту 9382,99 грн; суми прострочених платежів по процентах 19348,84 грн. Вирішуючи питання про стягнення судових витрат, суд вважає за необхідне зазначити наступне. Відповідно до статті 133\~ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до частини першої статті 141\~ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, сплачений позивачем судовий збір згідно з квитанцією № 10455 від 25.07.2025 в сумі 2422, 40 грн (ставка судового збору за подання до суду процесуальних документів в електронній формі) підлягає стягненню з відповідача у користь позивача в силу приписів ст. 141 ЦПК України. Враховуючи вищевикладене, на підставі ст. ст. 22, 256, 258, 261, 512-514, 516-518, 610-612, 623, 627, 629, 638, 1054, 1077 ЦК України,

Outcome: approved