Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-13 00:00:00

30 квітня 2025 року в провадження Шахтарського міського суду Дніпропетровської області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Віва Капітал" до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що між сторонами 24 червня 2024 року був укладений договір про надання фінансового кредиту продукту "Кредитної Лінії Старт" № 1417635120452, відповідно до умов якого позичальник отримала кредит на споживчі цілі в розмірі 5 000 гривень строком на 120 днів (з 24 червня 2024 року по 22 жовтня 2024 року), зі сплатою процентів за користування кредитом в розмірі 540,20 % річних (1,48% в день) від суми кредиту. Реальна річна процентна ставка становить 12164,63%. Через неналежне виконання позичальником грошових зобов`язань станом на 24 квітня 2025 року утворилася заборгованість в розмірі 17 756,26 гривень, яка складається із 3 742 гривень - заборгованості за тілом кредиту, 4 264 гривень - по процентам та штрафу у розмірі 9 750 гривень, чим порушуються права та інтереси позивача. Посилаючись на порушення відповідачем своїх зобов`язань позивач просить стягнути наведену заборгованість з відповідача в розмірі 17 756,26 гривень та судові витрати по справі - судовий збір 3 028 гривень та витрати на оплату правової допомоги - 10 600 гривень. Представник позивача в судове засідання не з`явився, в позовній заяві просить суд про розгляд справи в його відсутність, позовні вимоги підтримує. Відповідач в судове засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи в її відсутність та письмові заперечення проти позову, в якій посилається на те, що в березні-липні 2024 року вона стала жертвою фінансового шахрайства, в серпні 2024 року звернулася до кіберполіції Дніпропетровської області, ВП №3 Синельниківського РУП ГУНП в Дніпропетровській області відкрито кримінальне провадження №12024046380000080 від 20 серпня 2024 року за її заявою. Просить відмовити в задоволенні позову. Згідно статті 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За частиною п`ятою статті 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його складання. Суд, дослідивши матеріали справи та встановив наступні факти і відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 24 червня 2024 року між ТОВ "ФК "Віва Кредит" та [PERSON] у електронній формі було укладено договір про надання фінансового кредиту продукту "Кредитної Лінії Старт" №1417635120452, відповідно до умов якого відповідач отримала кредит в розмірі 5 000 гривень, строком на 120 днів з 24 червня 2024 року по 22 жовтня 2024 року, зі сплатою процентної ставки за користування кредитом в розмірі 1,48 % в день. Пунктом 2.23 договору його сторони узгодили, що кредит надається шляхом здійснення переказу коштів кредитодавця в сумі 5 000 гривень на банківський рахунок позичальника за реквізитами електронного платіжного засобу (платіжної картки) № [NUMBER] , емітованою банком. Відповідальність позичальника за порушення грошових зобов`язань у виді штрафу врегульовано пунктом 6.4 договору. Кредитний договір підписано відповідачем шляхом застосування електронного підпису одноразовим ідентифікатором «S7Z1H5». До укладення кредитного договору відповідач ознайомилася та підписам за допомогою одноразового ідентифікатора «L3R9Y1» паспорт споживчого кредиту. Виконання позивачем (кредитором) обов`язку з виплати відповідачу грошових коштів в розмірі 5 000 гривень підтверджується листом ТОВ ФК «Контрактовий дім» від 12 березня 2025 року № 7/8196, згідно якого було успішно проведено транзакцію №1429288126 на суму 5 000 гривень 24 червня 2024 року на номер картки [NUMBER] . Довідкою про ідентифікацію підтверджено, що клієнту [PERSON] , з якою був укладений кредитний договір №1417635120452 від 24 червня 2024 року, ТОВ «ФК «Віва Капітал» були перераховані кредитні кошти у сумі 5 000 гривень 24 червня 2024 року на номер картки [NUMBER] , емітентом якої є АТ КБ "ПриватБанк". Інформацією АТ КБ "ПриватБанк" від 19 серпня 2025 року підтверджується, що на ім`я [PERSON] в банку емітовано картку № [NUMBER] . Номер телефону, на який відправляється інформація про підтвердження операцій за вказаною платіжною карткою - [NUMBER] . Випискою по вказаному картковому рахунку [PERSON] підтверджується, що 24 червня 2024 року на картковий рахунок [PERSON] № [NUMBER] перераховано кредитні кошти в сумі 5 000 гривень, які потім були витрачені власником картки на власний розсуд. Із позову вбачається, що через невиконання відповідачем грошових зобов`язань станом 24 квітня 2025 року утворилася заборгованість в розмірі 17 756,26 грн, яка складається із 3 742 грн. заборгованості за тілом кредиту, 4 264 грн. по процентам та штрафу у розмірі 9 750 грн. Правове обґрунтування та мотиви суду. Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Статтею 652 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно з частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частина друга статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі. У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до частин третьої шостої, восьмої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. У разі, якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Відповідно до частини дванадцятої статті 11 вказаного Закону, електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Згідно із статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Метою підписання договору є необхідність ідентифікації підписанта, підтвердження згоди підписанта з умовами договору, а також підтвердження цілісності даних в електронній формі. Не кожна електронна правова угода вимагає створення окремого електронного договору у вигляді окремого електронного документа. Електронний договір можна укласти в спрощеній формі, а можна класично - у вигляді окремого документа. Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення. Вказані правові висновки щодо укладення договору в електронній формі викладені у постанові Верховного Суду від 12.01.2021 у справі № 524/5556/19. Статтею 81 ЦПК України, передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як вбачається з матеріалів справи та наявних письмових доказів відповідач звернулася до позивача з метою отримання кредитних послуг, у зв`язку з чим підписала заявку, яка є частиною пропозиції про укладення кредитного договору (оферти), та відповідь позичальника про прийняття пропозиції (акцепт) кредитного договору відповідно до умов якого отримала кредит у розмірі 5 000 гривень шляхом перерахування грошових коштів на електронний платіжний засіб, який нею вказано при укладенні кредитного договору. Крім того, на погашення заборгованості 16 липня 2024 року та 05 серпня 2024 року здійснила платежі в розмірі 3 210 та 1 107,60 гривень, що є підтвердженням того, що саме відповідач уклала кредитний договір, підписавши його за допомогою одноразового ідентифікатора, надісланого їй, вказала саме свою банківську картку, на яку отримала кредитні кошти та витратила їх на власні потреби, частково погашала заборгованість за договором, тобто прийняла умови фінансової установи про надання грошей в кредит, тому доводи відповідача про те, що стала жертвою шахрайських дій, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні. Крім того, у разі, якщо цей факт буде доведено слідством, відповідач не позбавлена можливості звернутися до винних осіб із позовом про відшкодування шкоди. Таким чином, між сторонами укладено кредитний договір у формі електронного документу, визначеному статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію», з якого виникли між ними кредитні правовідносини. Враховуючи наведе правове обґрунтування та доведення позивачем отримання відповідачем кредиту на узгоджених сторонами умовах кредитування, а також порушення останнім грошових зобов`язань, внаслідок чого утворилася заборгованість у розмірі підтвердженому розрахунком позивача, який нічим не спростований, суд приходить до висновку про правомірність позовних вимог в частині стягнення заборгованості по кредиту в розмірі 3 742 гривень та по процентах - 4 264 гривень. Щодо стягнення штрафу з відповідача в розмірі 9 750 гривень, суд з такою вимогою не погоджується з огляду на наступне. Відповідно до пункту 18 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Тлумачення пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України свідчить, що законодавець передбачив особливості у регулюванні наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання) певних грошових зобов`язань. Така особливість проявляється: 1) в періоді існування особливих правових наслідків. Таким є період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування; 2) в договорах, на які поширюються специфічні правові наслідки. Такими є договір позики, кредитний договір, і в тому числі договір про споживчий кредит; 3) у встановленні спеціальних правових наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання). Такі наслідки полягають в тому, що позичальник звільняється від відповідальності, визначеної частиною 2 статті 625 ЦК України, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. У разі якщо неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 31.01.2024 у справі №183/7850/22. Указом Президента України №64/2022 від 24 лютого 2022 року на території України з 24 лютого 2022 року строком на 90 днів введено воєнний стан, який неодноразово продовжувався та діє до теперішнього часу. Враховуючи наведе правове обґрунтування, нарахування відповідачу неустойки в період дії в Україні воєнного стану не відповідає пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, а тому в цій частині позовних вимог слід відмовити. У зв`язку із наведеним, позов підлягає частковому задоволенню шляхом стягнення з відповідача заборгованості в розмірі 8 006 гривень. Так як позовні вимоги задоволено частково, на підставі частини першої статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 1 362,60 гривень. При вирішенні вимоги в частині відшкодування витрат на правничу допомогу суд виходить з наступного. Відповідно до частин першої, пункту 1 частини третьої статті 133 та частин першої - третьої статті 137 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Згідно з частиною восьмою статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). До складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою. Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу позивачем надано: - договір про надання правової допомоги № 1 від 02 січня 2025 року, укладеного між ТОВ «ФК «Віва Капітал» та адвокатом Грушевим Ю.В.; - акт виконаних робіт від 2617 березня 2025 року відповідно до договору про надання правової допомоги № 1 від 02 січня 2025 року, згідно якого надано правову допомого із захисту майнових інтересів ТОВ «ФК «Віва Капітал» щодо стягнення кредитної заборгованості, вартість якої складає 10 600 гривень; - рахунок №17/17-03 від 17 березня 2025 року, згідно якого за підготовку та подання позовних матеріалів відносно [PERSON] , участь у судовому засіданні оплаті підлягає 10 600 гривень; - платіжна інструкція № LK473/9 про здійснення оплати 10 600 гривень за надання правової допомоги згідно договору №1 від 02 січня 2025 року та рахунку №17/17-03 від 17 березня 2025 року; - ордер серії СА № 1126429 від 30 липня 2025 року на надання правничої допомоги ТОВ «ФК «Віва Капітал» адвокатом Грушевим Ю.В. Як вказано вище, ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Такі висновки містяться в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц. Аналогічні висновки щодо співмірності розміру витрат на правничу допомогу зі складністю справи та обсягом фактично наданих адвокатом послуг містяться в постанові Верховного Суду від 12.12.2019 у справі №2040/6747/18. Тому враховуючи обсяг правничої допомоги наданої позивачу при розгляді справи, її складність, яка не є складною та не потребує значних витрат для збирання доказів та підготовки позову професійним адвокатом, а також ціну позову і часткове задоволення позовних вимог, суд вважає, що розмір витрат на правничу допомогу, які мають бути відшкодовані позивачу за рахунок відповідача, слід визначити в сумі 3 500 гривень, що відповідає засадам співмірності зі складністю справи, ціною позову та обсягом наданих адвокатом послуг, а також критеріям розумності та справедливості.

Outcome: approved