Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-08 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» (далі - ТОВ «Споживчий центр») звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Зазначало, що 28.05.2024 між ТОВ «Споживчий центр» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 28.05.2024-100000692. Відповідно до умов зазначеного договору кредитор надає [PERSON] кредит у розмірі 11 000 грн. строком на 112 календарних днів, а позичальник зобов`язується повернути зазначені кошти. Свої зобов`язання за договором [PERSON] належним чином не виконав, внаслідок чого станом на 16.09.2024 має заборгованість за кредитним договором у загальному розмірі 36 080 грн., яка складається із заборгованості за тілом кредиту - 11 000 грн., заборгованості за відсотками у розмірі 18 480 грн., комісією у розмірі 1 100 грн., та неустойку за кожен день невиконання зобов`язання у розмірі 500 грн. Посилаючись на зазначені обставини, позивач просив стягнути з [PERSON] на свою користь заборгованість за кредитним договором № 28.05.2024-100000692 від 28.05.2024 у загальному розмірі 36 080 грн., яка складається із заборгованості за тілом кредиту - 11 000 грн., заборгованості за відсотками у розмірі 18 480 грн., комісією у розмірі 1 100 гр., та неустойку за кожен день невиконання зобов`язання у розмірі 500 грн., а також судовий збір у розмірі 2 422 грн. 40 коп. У відзиві на позовну заяву відповідач вказав, що суму кредиту, вказану у позовних вимогах, він не отримував, компанія ТОВ «Споживчий центр» надала йому кредит у три рази менший, ніж сума, яку просить стягнути позивач. Зазначив, що коли надавав свої данні, не врахував той факт, що з 2022 року по теперішній час знаходиться на військовій службі. Посилаючись на вищевикладене, просив відмовити у задоволенні позовних вимог в частині стягнення заборгованості за відсотками та штрафними санкціями, позовні вимоги в частині стягнення тіла кредиту за кредитним договором підтримав. У відповіді на відзив, представник позивача вказав наступне. ТОВ «Споживчий центр» є абонентом-надавачем послуг. При проходженні автентифікації (введенні пароля до інтернет-банкінгу, обраного відповідачем та підтвердження надання даних через систему BankID від абонента-ідентифікатора позивачу), було встановлено особу відповідача шляхом отримання відповідних даних, перелік якої визначено в електронній анкеті cпецифікації взаємодії абонентського вузла з центральним вузлом Системи BankID Національного банку. Стороною відповідача документи, що складають Кредитний договір підписувались за допомогою одноразового ідентифікатора, який надсилався у смс-повідомлені на номер, вказаний останнім, як фінансовий. За інформацією з Довідки ТОВ «Старт мобайл»: «на номер абонента [NUMBER] 28.05.2024 о 16:11:31 було доставлено SMS-повідомлення з текстом: «Код підтвердження : A374 для Паспорту E374 для Договору». Відповідач не заперечує, що вказаний засіб зв`язку, а саме: номер телефону [NUMBER] належить йому, або що на час укладення спірних договорів він втратив вказаний засіб зв`язку, що може бути підтверджено відповідними засобами доказування. У п. 8 Заявки кредитного договору №28.05.2024-100000692 (кредитної лінії) зазначено: «Комісія, пов`язана з наданням Кредиту (надалі - «Комісія», економічна сутність - плата за надання Кредиту) - 10% від суми Кредиту та дорівнює 1100 грн. 00 коп. Комісія розраховується шляхом множення суми Кредиту (база розрахунку) на розмір Комісії у відсотковому значенні. Нараховується Кредитором та обліковується в день видачі кредиту». Відтак, комісія пов`язана із наданням послуги, а саме: перерахування Кредитодавцем коштів на рахунок, вказаний Позичальником, з використанням стороннього сервісу - інтернет-еквайрингу. TOB «Споживчий центр» виконало свої зобов`язання за кредитним договором № 28.05.2024-100000692 в повному обсязі, надавши відповідачу кредит відповідно до умов укладеного кредитного договору. Посилаючись на вищевикладене, просив позов задовольнити в повному обсязі. Представник ТОВ «Споживчий центр» в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового засідання був повідомлений належним чином, в позовній заяві просив проводити розгляд справи за його відсутності. Суд, відповідно до ст. 223 ЦПК України, ухвалив розглядати справу за відсутності представника ТОВ «Споживчий центр». [PERSON] в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового засідання був повідомлений належним чином, клопотань про відкладення від нього не надходило. Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 223 ЦПК України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника), крім відповідача, незалежно від причин неявки. Ураховуючи те, що відповідач був належним чином повідомлений про дату, час, та місце судового засідання, не з`явився в судове засідання, суд, відповідно до ст. 223 ЦПК України, ухвалив розглядати справу за відсутності [PERSON] . Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши та оцінивши письмові докази в справі в їх сукупності, дійшов наступного висновку. Судом установлено, що 28.05.2024 між ТОВ «Споживчий центр» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 28.05.2024-100000692, який складається з пропозиції про укладення кредитного договору (оферта) (а.с. 12-15), заявки (а.с. 15-16), відповіді позичальника про прийняття пропозиції кредитного договору (а.с. 16-17), паспорту споживчого кредиту (а.с. 18-19). Відповідно до п. 3.1 договору за цим договором кредитодавець зобов`язується надати кредит позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти, комісію. Відповідно до п. 3.3 договору дата надання кредиту - встановлюється у заявці, яка є невід`ємною частиною цього договору, сума кредиту - встановлюється у заявці, яка є невід`ємною частиною цього договору, тип кредиту - фінансовий кредит. Відповідно до п. 4.1 договору кредитодавець надає позичальнику кредит на умовах його строковості, платності і поворотності. Спосіб перерахування позичальнику коштів у рахунок кредиту: перерахування на рахунок споживача, включаючи використання реквізитів електронного платіжного засобу споживача [NUMBER]. Відповідно до п. 1 заявки, яка є невід`ємною частиною договору дата надання видачі кредиту - 28.05.2024. 2. Сума кредиту - 11 000 грн. 3. Строк, на який надається кредит - 112 днів з дати його надання, 4. Дата повернення - 16.09.2024. За змістом статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом (частина четверта статті 203 ЦК України). Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. За змістом статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. У статті 3 Закону України "Про електрону комерцію" зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України "Про електронну комерцію"). Відповідно до ч. 5 ст. 11 Закону України "Про електронну комерцію" встановлено, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Положеннями ст. 12 Закону України "Про електронну комерцію" визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Відповідно до абз. 2 ч. 2 статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. Стаття 652 ЦК України дає визначення, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. З урахуванням викладеного слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України). Важливо, щоб електронний договір включав всі істотні умови для відповідного виду договору, інакше він може бути визнаний неукладеним або недійсним, у зв`язку з недодержанням письмової форми в силу прямої вказівки закону. У силу ч. 1 ст. 638 ЦК України договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Важливо розуміти, в якому конкретному випадку потрібно створювати електронний договір у вигляді окремого електронного документа, а коли досить висловити свою волю за допомогою засобів електронної комунікації. Метою підписання договору є необхідність ідентифікації підписанта, підтвердження згоди підписанта з умовами договору, а також підтвердження цілісності даних в електронній формі. Якщо є електронна форма договору, то і підписувати його слід електронним підписом. Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України "Про електронну комерцію" моментом підписання електронної правової угоди є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання коштів електронного цифрового підпису всіма сторонами електронної правової угоди; електронний підпис одноразовим ідентифікатором, визначеними цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) при письмовій згоді сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Не кожна електронна правова угода вимагає створення окремого електронного договору у вигляді окремого електронного документа. Електронний договір можна укласти в спрощеній формі, а можна класично - у вигляді окремого документа. Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі "логін-пароль", або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. У частині першій статті 1055 ЦК України передбачено, що кредитний договір укладається у письмовій формі. Підпис є обов`язковим реквізитом правочину, вчиненого в письмовій формі. Наявність підпису підтверджує наміри та волю й фіксує волевиявлення учасника (-ів) правочину, забезпечує їх ідентифікацію та цілісність документу, в якому втілюється правочин. Внаслідок цього підписання правочину здійснюється стороною (сторонами) або ж уповноваженими особами. Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 22 січня 2020 року у справі № 674/461/16-ц (провадження № 61-34764св18). Судом установлено, що кредитний договір був підписаний [PERSON] за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора, тобто належними та допустимими доказами підтверджено укладання між сторонами 28.05.2024 правочину. Без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений. Отже, сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов правочину. А тому доданий до позову договір є належним та допустимим доказом на підтвердження правовідносин між сторонами у справі. До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18 (провадження № 61-8449св19); від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19 (провадження № 61-7203св20), від 12 січня 2021 року у справі № 524/5556/19 (провадження № 61-16243св20) від 22 листопада 2021 року у справі № 234/7719/20 (провадження № 61-154св21). Тобто судова практика у цій категорії справ є незмінною. На обґрунтування позовних вимог позивачем надано кредитний договір № 28.05.2024-100000692, який складається з пропозиції про укладення кредитного договору (оферта) (а.с. 12-15), заявки (а.с. 15-16), відповіді позичальника про прийняття пропозиції кредитного договору (а.с. 16-17), паспорту споживчого кредиту (а.с. 18-19), довідку-розрахунок про стан заборгованості за кредитним договором. Відповідно до квитанції № 2468171932 від 28.05.2024 на рахунок 537541*06, вказаний у п. 4.1 кредитного договору № 28.05.2024-100000692 від 28.05.2024, були перераховані кошти у розмірі 11 000 грн., призначення платежу - видача за договором кредиту № 28.05.2024-100000692 (а.с. 11). Обгрунтовуючи позовні вимоги, позивач вказав, що заборгованість [PERSON] за кредитним договором № 28.05.2024-100000692 від 28.05.2024 становить за тілом кредиту - 11 000 грн., заборгованості за відсотками у розмірі 18 480 грн., комісією у розмірі 1 100 грн., та неустойку за кожен день невиконання зобов`язання у розмірі 5 500 грн. [PERSON] свої зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконує. Ураховуючи те, що факт отримання кредитних коштів [PERSON] не спростований, вказаний кредитний договір є чинними, в установленому законом порядку недійсними не визнавався, а тому позов в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту в розмірі 11 000 грн. за кредитним договором № 28.05.2024-100000692 від 28.05.2024 підлягає задоволенню. Крім того, позивач просив стягнути з відповідача комісію у розмірі 1 100 грн. Відповідно до п. 8 заявки кредитного договору №28.05.2024-100000692 комісія, пов`язана з наданням Кредиту (надалі - «Комісія», економічна сутність - плата за надання Кредиту) - 10% від суми Кредиту та дорівнює 1100 грн. 00 коп. Комісія розраховується шляхом множення суми Кредиту (база розрахунку) на розмір Комісії у відсотковому значенні. Нараховується Кредитором та обліковується в день видачі кредиту. Ураховуючи те, що кредитним договором передбачено сплату комісії та її розмір, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача комісії у розмірі 1 100 грн. Крім того, позивач просив стягнути з відповідача заборгованість за нарахованими та несплаченими відсотками у розмірі 18 480 грн. Відповідно до ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів, та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України вказано, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Ураховуючи те, що позивачем ні в позовній заяві, ні в доданих документах не надано доказів на обґрунтування вимог щодо стягнення заборгованості за нарахованими відсотками, а саме: не надано обґрунтованого розрахунку заборгованості за нарахованими відсотками, не вказано кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, розміру облікової ставки тому, правових підстав для задоволення позову в частині стягнення заборгованості за нарахованими відсотками за користування кредитом у розмірі 18 480 грн. немає. У порушення вищезазначених вимог ЦПК України, позивачем також не надано обґрунтованого розрахунку розміру комісії неустойки у розмірі 5 500 грн., яку він просить стягнути з відповідача, в наданій позивачем довідці-розрахунку не вказано період нарахування неустойки, а отже правові підстави для стягнення з відповідача неустойки у розмірі 5 500 грн. за договором № 28.05.2024-100000692 відсутні. Оскільки позовні вимоги підлягають задоволенню частково, відповідно ст. 141 ЦПК України, судові витрати понесені позивачем у вигляді судового збору у розмірі 2 422 грн. 40 коп. підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: partial