Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-16 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом, в якому зазначає, що перебувала в шлюбі з відповідачем, який розірвано 07.10.2010 року. Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Дитина проживає з матір`ю, позивач дбає про сина, відповідач більше 14 років не виконує своїх батьківських обов`язків, не спілкується з сином, не цікавиться навчанням та станом здоров`я, життям сина. Також не надає матеріальної допомоги. Відповідач повністю ухиляється від виконання обов`язків по вихованню сина [PERSON] , в зв`язку з чим позивач прохала позбавити батьківських прав [PERSON] у відношенні до сина [PERSON] , 2009 року народження. Позивач, представник позивача в судовому засіданні позов підтримали з вищевикладених підстав, зазначивши, що відповідач ухиляється від виконання батьківських обов`язків по вихованню сина [PERSON] , 2009 року народження, він не виконує їх взагалі, так як син проживає постійно з нею, відповідач не приймає участі у вихованні сина, понад 14 років з сином не спілкується, не цікавиться життям дитини. Прохали позбавити відповідача батьківських прав відносно сина [PERSON] , 2009 року народження. Відповідач в судовому засіданні позов про позбавлення його батьківських прав щодо сина не визнав в повному обсязі, вказуючи, що позивач чинила перешкоди їх спілкуванню. Представник органу опіки та піклування в судове засідання не з"явився, надавши заяву про розгляд справи у відсутність. Вислухавши сторони, свідка, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, [PERSON] та [PERSON] є батьками сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження дитини (а.с. 4). Відповідно до довідки КЗ «Ліцей «Лінгвістичний» м. Кропивницький, зазначено, що за період навчання в цьому ліцеї [PERSON] з 01.09.2015 року по 28.06.2023 року, вихованням та навчанням дитини займалася лише мати [PERSON] . Батько участі у навчанні та вихованні участі не приймав.(а.с.10). Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що вона є матір`ю позивачки. Її дочка самостійно займається вихованням онука, батько дитини не приймає участі у вихованні дитини, не турбується про стан його здоров`я, не цікавиться його інтересами та потребами. Відповідач не телефонує та не приїздить понад 14 років. Під час судового розгляду була заслухана думка неповнолітнього [PERSON] щодо можливого позбавлення його батька батьківських прав та який вказав на необхідність такого позбавлення батьківських прав з огляду на ті обставини, що він вже понад 14 років з батьком не зустрічається, батько не цікавився його життям, навчанням, вважає що батько мав можливість приїздити до нього, брати участь у вихованні. Відповідно до висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Новоукраїнської міської ради Кіровоградської області про недоцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] затвердженого 29.11.2024 року, орган опіки та піклування, враховуючи інтереси дитини, дійшов висновку про недоцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно дитини [PERSON] , [INFO] . (а.с.68). Відповідно до ч. 4\~ст. 155 СК України\~ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом, в тому числі за\~ст. 164 СК України\~- підставою позбавлення батьківських прав. Позбавлення батьківських прав - це водночас і санкція за протиправну винну поведінку батьків, яку можна вважати юридичною відповідальністю. Ухилення від виконання юридичного обов`язку - завжди акт свідомої поведінки, оскільки особа має реальну можливість виконати його, але не вчиняє відповідних дій. Таким чином, позбавлення батьківських прав слід розглядати як виключний і надзвичайний засіб впливу на недобросовісних батьків. Виходячи з характеру такого засобу, його не можна застосовувати тоді, коли це не викликано необхідністю. Враховуючи положення п. 8\~ст. 7 СК України, у відповідності до якого регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим з урахуванням інтересів дитини, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу, і питання про його застосування може бути вирішене судом після повного й всебічного та об`єктивного з`ясування обставин справи й характеру ставлення батьків до дитини. Оскільки згідно чинного законодавства України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, поважати її, батьки зобов`язані надавати дитині належне батьківське виховання, оскільки право на виховання - є одним із основних прав дитини, якщо ж батьки не виконують свої функції, ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, це є підставами для позбавлення їх батьківських прав. Суд також зазначає, що позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для матері (батька), так і для дитини (ст. 166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Згідно\~ст. 165 СК України\~право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. При вирішенні судом питання позбавлення батьківських прав визначальним є ставлення батька (матері) до дитини, бажання спілкуватися і приймати участь в її вихованні (постанова Верховного Суду від 24 квітня 2019 року в справі №331/5427/17). Згідно ч. 6\~ст. 19 СК України\~суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування (про доцільність чи недоцільність позбавлення батьківських прав), якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Висновок виконавчого комітету має рекомендаційний характер. Судам слід мати на увазі, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, вирішення сімейних питань, на який вони йдуть лише у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку. Самі по собі встановлені судами факти, що батьки спілкуються з дитиною, забезпечують її матеріально, приймають участь у вихованні не у достатній мірі не може бути підставою для позбавлення батьківських прав. Інтереси дитини полягають в тому, щоб забезпечити її право на потребу у любові, піклуванні та матеріальної забезпеченості. Дитина має право на особливе піклування та повинна мати свободу вибору щодо своїх батьків тощо. Аналізуючи встановлені факти у контексті позбавлення батьківських прав, суди повинні зважувати на те, що позбавлення батьківських прав на дитину та усвідомлення цього самою дитиною вже несе в собі негативний вплив на її свідомість та застосовувати цей захід як крайню міру впливу та захисту прав дитини. Правовий висновок про те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який слід розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків викладено, зокрема в постановах Верховного Суду від 29.07.2021 у справі №686/16892/20, від 07.12.2022 року в справі №562/2695/20, від 03.08.2022 в справі №306/7/20, від 11.01.2023 в справі №461/7447/17. Судова практика щодо застосування положень\~ст. 164 СК України\~є усталеною. Судом під час розгляду справи встановлено, що батько дитини не займається вихованням сина, не цікавиться його життям та духовним розвитком, дитина проживає з матір"ю, котра бере участь у його вихованні та матеріальному забезпеченні. Відповідно до Розділу 1 п.1.5 огляду судової практики КЦС ВС - Відсутність протягом тривалого часу піклування про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя; незабезпечення необхідним харчуванням, медичним доглядом, лікуванням дитини, що надалі може негативно вплинути на її фізичний розвиток як складову частину виховання; недостатнє спілкування з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; ненадання дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; несприяння засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі є підставами для позбавлення батьків / одного з батьків батьківських прав. Таким чином, оскільки відповідачу не чинилися перешкоди брати участь у вихованні сина та останній самостійно ухиляється від виконання батьківських обов`язків, суд не погоджується з висновком органу опіки та піклування, який носить рекомендаційний характер, та з врахуванням встановлених судом обставин відсутності батька у житті дитини, вважає, що позивач довела та надала суду докази, які безспірно свідчать про умисне ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків відносно сина, свідомого нехтування ним своїми обов`язками, протягом судового розгляду відповідач не змінив своє ставлення до виконання батьківських обов`язків, не намагався віднайти можливість налагодити спілкування з сином, тому суд доходить висновку, що позовні вимоги про позбавлення батьківських прав відповідача обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Outcome: approved