Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-16 00:00:00

30 серпня 2023 року до Комунарського районного суду м.Запоріжжя надійшов позов [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя. 12 вересня 2023 року до суду надійшла уточнена позовна\~заява [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя. 17 липня 2024 року до суду надійшла уточнена позовна заява [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя, в якій позивач просить суд визнати квартиру [ADDRESS] спільною сумісною власністю подружжя, в порядку поділу спільного майна подружжя визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS] ; визнати автомобіль Mercedes-Benz Sprinter 316 CDI, ідентифікаційний номер транспортного засобу [NUMBER] , спільною сумісною власністю подружжя, в порядку поділу спільного майна подружжя стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 1/2 частину вартості, одержаної ним від продажу автомобіля, а саме 486552,00 гривень; визнати дохід від господарської діяльності фізичної особи-підприємця [PERSON] спільною сумісною власністю подружжя, стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 1/2 частину чистого доходу від господарської діяльності фізичної особи-підприємця [PERSON] за період з 27.06.2019 року по 25.01.2022 року у сумі 2609984,13 гривень. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 25 листопада 2006 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, про що Запорізьким міським відділом реєстрації актів цивільного стану Запорізького обласного управління юстиції зроблено відповідний актовий запис №1491 в Книзі реєстрації шлюбів. У шлюбі народилось двоє дітей [PERSON] , [INFO] , і [PERSON] , [INFO] . Рішенням Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 25 січня 2022 року у справі №333/5630/21 шлюб було розірвано. За час шлюбу сторонами було придбано таке майно: 1) 01 грудня 2007 року на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Бондар\~Ю.В. за №716, квартиру [ADDRESS] , загальною площею 121,92 кв.м., житловою площею 76,3 кв.м. За спільною згодою подружжя право власності на вказану квартиру було зареєстроване за [PERSON] . В силу положень ст. 60 Сімейного кодексу України, ч. 3 ст. 368 ЦК України вказана квартира є спільною сумісною власністю подружжя. Відповідно до п. 2.1 Договору, продаж квартири було вчинено сторонами за 604800,00 гривень. Згідно із висновком про ринкову вартість №011/23 від 08 вересня 2023 року ринкова вартість квартири становить 1150000,00 гривень. Таким чином, вартість 1/2 частини квартири складає 575000,00 гривень; 2) автомобіль Mercedes-Benz Sprinter 316 CDI, ідентифікаційний номер транспортного засобу [NUMBER] . За спільною згодою подружжя право власності на вказаний автомобіль було зареєстроване за [PERSON] на підставі договору, укладеного у СГ №КР-1334900/2019 від 13.08.2019 року. У подальшому на підставі договору купівлі-продажу №2343/2022/3417256 від 23.09.2022 року вказаний автомобіль [PERSON] продав [PERSON] за 973104,00 гривень. Грошові кошти від реалізації не були витрачені на потреби сім`ї, адже продаж відбувся після розірвання шлюбу. З огляду на те, що відповідачем був реалізований автомобіль, що є спільною власністю, то в такому разі до складу спільної власності входять грошові кошти, одержані від його відчуження, а не сам транспортний засіб, в сумі 973104,00 гривень. Половина вартості, одержаної [PERSON] від продажу автомобіля, складає 486552,00 гривень. Також [PERSON] з 27.06.2019 року по 29.12.2023 року перебував на обліку як фізична особа-підприємець в ГУ ДПС у Запорізькій області. З 01.01.2019 року по 29.12.2023 року використовував спрощену систему оподаткування другої групи. Дохід від здійснення господарської діяльності фізичної особи-підприємця є об`єктом спільної сумісної власності подружжя і предметом поділу між кожним з подружжя з урахуванням загальних вимог законодавства щодо критеріїв визначення правового режиму спільного сумісного майна подружжя та способів поділу його між кожним з подружжя, а тому на користь [PERSON] слід стягнути 1/2 частину чистого доходу від підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця [PERSON] за період з 27.06.2019 року по 25.01.2022 року. Відповідно до податкової декларації платника єдиного податку фізичної особи-підприємця з додатком 5 (звіт про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску) за 2019 рік загальна сума доходу за звітний період склала 1447210,00 гривень, при цьому загальна сума сплаченого єдиного податку склала 5007,60 гривень, загальна сума сплаченого єдиного соціального внеску у додатку 5 не зазначена. Таким чином, чистий дохід фізичної особи-підприємця [PERSON] за 2019 рік склав 1442202,40 гривень. Згідно з податковою декларацією платника єдиного податку фізичної особи-підприємця з додатком 5 (звіт про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску) за 2020 рік загальна сума доходу за звітний період склала 1318871,80 гривень, при цьому загальна сума сплаченого єдиного податку склала 11335,20 гривень, загальна сума сплаченого єдиного соціального внеску у додатку 5 не зазначена. Таким чином, чистий дохід фізичної особи-підприємця [PERSON] за 2020 рік склав 1307536,60 гривень. Відповідно до податкової декларації платника єдиного податку фізичної особи-підприємця з додатком 1 (відомості про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та нарахованого єдиного внеску) за 2021 рік загальна сума доходу за звітний період склала 2365809,10 гривень, при цьому загальна сума сплаченого єдиного податку склала 14400,00 гривень, загальна сума сплаченого єдиного соціального внеску 15950,00 гривень. Таким чином, чистий дохід фізичної особи-підприємця [PERSON] за 2021 рік склав 2335459,00 гривень. Згідно з податковою декларацією платника єдиного податку фізичної особи-підприємця за 2022 рік загальна сума доходу за звітний період склала 1627643,00 гривень (за січень 2022 року 1627643,00 гривень / 12 = 135636,92 гривень), при цьому загальна сума сплаченого єдиного податку склала 2600,00 гривень за І квартал 2022 року (за січень 2022 року: 2600,00 гривень / 3 = 866,66 гривень) Таким чином, чистий дохід фізичної особи-підприємця [PERSON] за січень 2022 року склав 134770,26 гривень. Отже, з [PERSON] на користь [PERSON] слід стягнути 1/2 частину чистого доходу від підприємницької діяльності за період з 27.06.2019 року по 25.01.2022 року у сумі 2609984,13 гривень. Ухвалою Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 14 вересня 2023 року відкрито загальне позовне провадження у цивільній справі та призначено підготовче провадження у справі. 16 жовтня 2023 року через канцелярію суду від представника відповідача надійшов відзив, у якому він не заперечує проти задоволення позову частково, просить суд визнати об`єктом права спільної сумісної власності подружжя квартиру [ADDRESS] та в порядку поділу майна подружжя визнати за позивачем та відповідачем по 1/2 її частині, у задоволенні інших позовних вимог відмовити у повному обсязі. У відзиві зазначено, що в грудні 2019 року між [PERSON] та [PERSON] , а також Акціонерним товариством «Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд «Орегон» укладено договір на придбання позивачем майнових прав на будівництво квартири в ЖК «Олександрівський» в [ADDRESS] (друга секція). Вказаний правочин укладено в інтересах подружжя за позичені грошові кошти в розмірі приблизно 30000 доларів США. ЖК «Олександрівський» в [ADDRESS] (друга секція), на даний час є добудованим, однак не введений в експлуатацію, у зв`язку з чим, відсутня реєстрація права власності на цю квартиру за позивачем. Майнові права на об`єкт незавершеного будівництва, а саме на квартиру в ЖК «Олександрівський» в [ADDRESS] (друга секція), є сумісною власністю подружжя та повинні бути враховані під час поділу майна. 18 жовтня 2023 року через систему «Електронний суд» від представника позивача надійшла відповідь на відзив, в якій вона зазначила, що за законом встановлено презумпцію права спільної власності подружжя на майно, придбане під час шлюбу. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, хто її спростовує. Автомобіль був самостійно реалізований відповідачем вже після розірвання шлюбу. Відповідачем не надано належних, допустимих та достовірних доказів придбання спірного автомобіля до шлюбу або \~ \~ \~ \~ ж не ведення підприємницької діяльності у зазначений період. У грудні 2019 року між [PERSON] та [PERSON] , а також Акціонерним товариством «Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд «Орегон» укладено договір на придбання [PERSON] у [PERSON] майнових прав на будівництво квартири в ЖК «Олександрівський» в [ADDRESS] (друга секція). Однак твердження відповідача про те, що правочин був укладений в \~ \~ \~ \~ інтересах подружжя та за позичені грошові кошти в розмірі приблизно 30000 доларів США не відповідає дійсності. Наразі діти проживають та знаходяться на повному утриманні [PERSON] . Матеріальна допомога відповідача носить епізодичний характер. Зважаючи на те, що утриманням двох \~ \~ \~ \~ неповнолітніх дітей позивач займається самостійно, а [PERSON] ухиляється від свого обов`язку по утриманню дітей, частка [PERSON] у спільному майні подружжя має бути збільшена, а майнові права на будівництво квартири в ЖК «Олександрівський» в [ADDRESS] (друга секція), мають залишитись за [PERSON] та не підлягати поділу. 30 жовтня 2023 року через канцелярію суду від представника відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив, в яких зазначено, що позивач просить суд в порядку ст.70 Сімейного кодексу України, відійти від пропорції поділу майна подружжя по 1/2, не враховувати об`єкт незавершеного будівництва в поділі майна, оскільки їх діти знаходяться на повному утриманні останньої. Позивач вводить суд в оману, оскільки остання виїхала поза межі України в липні 2022 року для постійного проживання в Німеччині разом з [PERSON] . В той же час, друга дитина [PERSON] постійно мешкає разом відповідачем в [ADDRESS] , та перебуває на повному його утриманні. Позивач лише в квітні 2023 року приїздила в Україну та відразу повернулась до Німеччини. 05 лютого 2024 року через канцелярію суду надійшла зустрічна позовна\~заява [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя. 29 серпня 2024 року через канцелярію суду від представника позивача за зустрічним позовом надійшла заява про уточнення зустрічної позовної заяви в порядку ст.49 ЦПК України, в якому він просить суд визнати спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON] об`єкт незавершеного будівництва, а саме квартиру [ADDRESS] , здійснити поділ майна між подружжям [PERSON] та [PERSON] таким чином: визнати за [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) право власності на 1/2 частину об`єкта незавершеного будівництва, а саме квартиру [ADDRESS] ; визнати за [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) право власності на 1/2 частину об`єкта незавершеного будівництва, а саме квартиру [ADDRESS] , посилаючись на те, що відповідно до п.п.2.1, 2.2, 2.3 попереднього договору №ЗО.02.1.039 купівлі-продажу квартири від 19.06.2018 року, укладеного між [PERSON] (покупець) і Акціонерним товариством «Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд «Орегон» (продавець), на придбання майнових прав на будівництво квартири в ЖК «Олександрівський - 2» в [ADDRESS] (друга секція), сторони узгодили, що орієнтована загальна вартість квартири становить 655044 грн., яку [PERSON] повинен внести в якості забезпечувального платежу на рахунок повіреного продавця протягом п`яти банківських днів. 09.12.2019 року [PERSON] , [PERSON] та AT «Орегон» укладено додаткову угоду №1 про заміну сторони в зобов`язанні до попереднього договору №ЗО.02.1.039 купівлі-продажу квартири від 19.06.2018 року. Будівництво квартири в ЖК «Олександрівський-2» в [ADDRESS] (друга секція), на даний час призупинено через воєнний стан та будинок не введений в експлуатацію. Згідно з п.2.2.2 договору первісний покупець вніс забезпечувальний платіж згідно з попереднім договором в розмірі 655044 грн. 30 коп. Вся сума забезпечувального платежу здійснена первісним покупцем на рахунок повіреного продавця за попереднім договором і вважається такою, що сплачена новим покупцем за цим же попереднім договором. Покупець підтверджує, що розмір його винагороди, що визначена в п. 9.4 попереднього договору, складає 13100 грн. 88 коп. Ухвалою Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 14 березня 2024 року прийнято до спільного розгляду з первісним позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя, зустрічний позов [PERSON] про поділ майна подружжя, і об`єднано первісний та зустрічний позови в одне провадження. 09 квітня 2024 року через систему «Електронний суд» від представника відповідача за зустрічним позовом надійшов відзив на зустрічну позовну заяву, у якому вона просить визнати спільною сумісною власністю подружжя об`єкт незавершеного будівництва, а саме квартиру [ADDRESS] та визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частину об`єкта незавершеного будівництва, а саме квартири [ADDRESS] . 02 вересня 2024 року через канцелярію суду від представника відповідача за первісним позовом надійшли пояснення на уточнену позовну заяву від 17.07.2024 року, в яких він зазначив, що відчуження спірного транспортного засобу відбулось 23.09.2022 року за 973104 грн., а в липні 2022 року позивач за первісним позовом виїхала для постійного проживання в Німеччину разом з дитиною [PERSON] . У той же час, друга дитина [PERSON] постійно мешкає разом з відповідачем в [ADDRESS] , та перебуває на повному його утриманні, тому грошові кошти від продажу транспортного засобу були витрачені на утримання дитини [PERSON] та квартири, що є предметом поділу майна подружжя. З огляду на викладене, позивачем за первісним позовом не долучено до позовної заяви доказів витрачання відповідачем грошових коштів на власний розсуд не в інтересах подружжя. Крім того, позивач помилково визначив дохід [PERSON] від здійснення підприємницької діяльності на підставі суми сукупного доходу, вказаного ним в податкових деклараціях платника єдиного податку за 2019-2021 роки, який є спільним сумісним майном подружжя та підлягає поділу між ними. Згідно з довідкою приватного підприємця [PERSON] від 28.08.2024 року чистий прибуток останнього становив за 2019 рік 142000 грн., 2020 рік 130500 грн., 2021 рік 118250 гри., тобто загальна сума чистого прибутку за три роки дорівнює 390750 грн. Відповідач вказує, що ці грошові кошти в період 2019 - 2021 роки були витрачені на утримання неповнолітніх дітей, на потреби сім`ї в харчуванні, лікуванні, придбанні одягу, засобів гігієни, побутової техніки, забезпечення відпочинку та інші потреби. Ухвалою Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 21 листопада 2024 року підготовче провадження по цивільній справі закрито, призначено справу до судового розгляду по суті. Позивач за первісним позовом і відповідач за зустрічним позовом [PERSON] у судове засідання не з`явилася. Представник позивача за первісним позовом і відповідача за зустрічним позовом [PERSON] адвокат Яковлева Т.В. позовні вимоги підтримала повністю, просила суд задовольнити первісний позов з підстав, викладених у первісній позовній заяві (уточненій від 17.07.2024 року), зустрічні позовні вимоги визнала, щодо задоволення зустрічного позову не заперечувала з підстав, викладених у відзиві на зустрічний позов. Відповідач за первісним позовом і позивач за зустрічним позовом [PERSON] , його представник адвокат Барбашин С.В. у судове засідання не з`явилися. Представник відповідача за первісним позовом і позивача за зустрічним позовом надав суду заяву, в якій зустрічні позовні вимоги підтримав повністю, просив суд задовольнити зустрічний позов з підстав, викладених у зустрічній позовній заяві (уточненій), позовні вимоги [PERSON] визнав частково. Суд, заслухавши пояснення представника позивача за первісним позовом і відповідача за зустрічним позовом, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази і проаналізувавши законодавство, що регулює спірні правовідносини, дійшов таких висновків. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. 25.11.2006 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, про що Запорізьким міським відділом реєстрації актів цивільного стану Запорізького обласного управління юстиції в Книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис №1491 (том 1 а.с.8). Згідно зі свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] (том 1 а.с.9). Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] , [PERSON] та [PERSON] є батьками неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] (том 1 а.с.10). Рішенням Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 25.01.2022 року у справі №333/5630/21 шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано (том 1 а.с.12-14). На підставі договору купівлі-продажу квартири від 01.12.2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Бондар\~Ю.В. за №716, [PERSON] (продавець) передав у власність, а [PERSON] (покупець) прийняв у власність квартиру [ADDRESS] , загальною площею 121,92 кв.м, житловою площею 76,3 кв.м, і зобов`язався оплатити її вартість за ціною та на умовах, встановлених договором (том 1 а.с.15). Відповідно до п.2.1 зазначеного договору, продаж квартири було вчинено між сторонами за 604800,00 гривень. Згідно із висновком про ринкову вартість №011/23 від 08.09.2023 року ринкова вартість вказаної квартири становить 1150000,00 гривень (том 1 а.с.41). 13.08.2019 року зареєстровано право власності за [PERSON] на автомобіль Mercedes-Benz Sprinter 316 CDI, № куз. [NUMBER] на підставі договору, укладеного у СГ, №КР-1334900/2019 від 13.08.2019 року (том 1 а.с.138-139). На підставі договору купівлі-продажу, укладеного в ТСЦ, №2343/2022/3417256 від 23.09.2022 року вказаний автомобіль [PERSON] продав [PERSON] за 973104,00 гривень (том 1 а.с.139, 186). Згідно з інформацією, наданою Головним управлінням ДПС у Запорізькій області, [PERSON] з 27.06.2019 року по 29.12.2023 року перебував на обліку як фізична особа-підприємець в ГУ ДПС у Запорізькій області, Олександрівська ДПІ (Комунарський район м.Запоріжжя). З 01.01.2019 року по 29.12.2023 року використовував спрощену систему оподаткування другої групи (том 1 а.с.144-156). Відповідно до інформації, наданої Головним центром обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України, щодо перетинання державного кордону України громадянином України [PERSON] : 26.06.2022 року виїзд, 05.04.2023 року в`їзд, 23.04.2023 року виїзд. Відомостей щодо перетинання державного кордону України громадянином України [PERSON] у період з 25.01.2022 року по 01.11.2023 року в базі даних не виявлено (том 1 а.с.172). Згідно з п.п.2.1, 2.2, 2.3 попереднього договору №ЗО.02.1.039 купівлі-продажу квартири від 19.06.2018 року, укладеного між [PERSON] (покупець) і Акціонерним товариством «Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд «Орегон» (продавець), сторони зобов`язалися в майбутньому укласти договір купівлі-продажу квартири у багатоквартирному житловому будинку за будівельною адресою: [ADDRESS] (друга секція). Сторони узгодили, що орієнтована загальна вартість квартири становить 655044 грн., яку [PERSON] повинен внести в якості забезпечувального платежу на рахунок повіреного продавця протягом п`яти банківських днів (том 1 а.с.194-199). 09.12.2019 року між [PERSON] (новий покупець), [PERSON] (первісний покупець) та Акціонерним товариством «Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд «Орегон» (продавець) укладено додаткову угоду №1 про заміну сторони в зобов`язанні до попереднього договору №ЗО.02.1.039 купівлі-продажу квартири від 19.06.2018 року, за якою новому покупцю передано всі права та обов`язки первісного покупця за попереднім договором (а.с.199 зворотна сторона 201). Згідно з п.2.2.3 договору первісний покупець вніс забезпечувальний платіж згідно з попереднім договором в розмірі 655044 грн. 30 коп. Вся сума забезпечувального платежу здійснена первісним покупцем на рахунок повіреного продавця за попереднім договором і вважається такою, що сплачена новим покупцем за цим же попереднім договором. Покупець підтверджує, що розмір його винагороди, що визначена в п. 9.4 попереднього договору, складає 13100 грн. 88 коп. Відповідно до інформації, наданої Акціонерним товариством «Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд «Орегон», будівництво квартири в ЖК «Олександрівський 2» в [ADDRESS] (друга секція), на даний час призупинено через воєнний стан та будинок не введений в експлуатацію. На підставі частини першої статті 36 Сімейного кодексу України шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом (частина третя статті 368 ЦК України). Майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя (стаття 60 Сімейного кодексу України). Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (частина перша статті 61 Сімейного кодексу України). Тлумачення статті 61 Сімейного кодексу України свідчить, що спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були набуті. Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними (частина перша статті 63 Сімейного кодексу України). У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (частина перша статті 70 Сімейного кодексу України). Згідно з частинами другою та третьою статті 372 ЦК України в разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Відповідно до частини першої статті 71 Сімейного кодексу України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. У статтях 60, 70 Сімейного кодексу України, статті 368 ЦК України передбачено презумпцію віднесення придбаного під час шлюбу майна до спільної сумісної власності подружжя. Це означає, що ні дружина, ні чоловік не зобов`язані доводити наявність права спільної сумісної власності на майно, набуте у шлюбі, оскільки воно вважається таким, що належить подружжю. Якщо майно придбано під час шлюбу, то реєстрація прав на нього (транспортний засіб, житловий будинок чи іншу нерухомість) лише на ім`я одного із подружжя не спростовує презумпцію належності його до спільної сумісної власності подружжя. Заінтересована особа може довести, що майно придбане нею у шлюбі, але за її особисті кошти. У цьому разі презумпція права спільної сумісної власності на це майно буде спростована. Якщо ж заява, одного з подружжя, про те, що річ була куплена на її особисті кошти не буде належним чином підтверджена, презумпція права спільної сумісної власності подружжя залишиться непохитною. До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. Під час поділу майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї (постанова Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 12 червня 2023 року в справі № 712/8602/19 (провадження № 61-14809сво21). Суть поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. Під час здійснення поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. Суд має керуватися обставинами, що мають істотне значення, якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, в зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначенням переліку об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення вартості. [PERSON] не заперечувався факт того, що спірне нерухоме майно, а саме: квартира [ADDRESS] , є спільним майном подружжя. Суд, встановивши, що сторони у справі під час перебування у шлюбі та за спільні кошти набули у власність квартиру [ADDRESS] , загальною площею 121,92 кв.м, житловою площею 76,3 кв.м, дійшов висновку, що зазначене майно є спільною сумісною власністю подружжя та підлягає поділу між ними в натурі відповідно до рівності часток кожного із подружжя. [PERSON] не заперечувався факт того, що спірне нерухоме майно, а саме: об`єкт незавершеного будівництва, а саме квартира [ADDRESS] , є спільним майном подружжя. Суд, встановивши, що сторони у справі під час перебування у шлюбі та за спільні кошти набули у власність об`єкт незавершеного будівництва, а саме квартиру [ADDRESS] , дійшов висновку, що зазначене майно є спільною сумісною власністю подружжя та підлягає поділу між ними в натурі відповідно до рівності часток кожного із подружжя. Вирішуючи спори між подружжям про майно, потрібно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час придбання зазначеного майна. Системний аналіз наведених норм матеріального права свідчить про існування презумпції спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Водночас законодавство передбачає можливість спростування поширення правового режиму спільного сумісного майна одним із подружжя, що є процесуальним обов`язком особи, яка з нею не погоджується. Тягар доказування обставин для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Такий правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17(провадження № 14-325цс18). Згідно із частиною третьою статтею 61 Сімейного кодексу України якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Норма частини третьої статті 61 Сімейного кодексу України кореспондує частині четвертій статті 65 цього Кодексу, яка передбачає, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового (частина друга статті 65 Сімейного кодексу України). У випадку коли при розгляді вимог про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. Ключовим для вирішення питання про компенсацію одним із подружжя іншому компенсації вартості відчуженого спільного сумісного майна є не лише наявність на це письмової згоди іншого з подружжя, а використання виручених від продажу грошових коштів не в інтересах сім`ї чи на її потреби. Відповідно до приписів частин першої та третьої статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд встановив, що [PERSON] без згоди [PERSON] відчужив транспортний засіб Mercedes-Benz Sprinter 316 CDI, № куз. [NUMBER] , який набуто під час перебування у зареєстрованому шлюбі та за спільні кошти, тому з [PERSON] на користь [PERSON] підлягає стягненню 1/2 частка вартості зазначеного автомобіля у розмірі 486552 гривень (973104,00 гривень / 2). Відповідно до ст.ст. 57, 61 Сімейного кодексу України, ст. 52 ЦК України та роз`яснень пункту 29 постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійним та поділ спільного майна подружжя» майно фізичної особи підприємця не є об`єктом спільної сумісної власності подружжя. Інший із подружжя має право лише на частку одержаних доходів від цієї діяльності. Відповідно до ч. 5 ст. 128 ГК України громадянин-підприємець здійснює свою діяльність на засадах свободи підприємництва та відповідно до принципів, передбачених у ст. 44 цього Кодексу, одним з яких є здійснення підприємництва на основі вільного розпорядження прибутком, що залишається у підприємця після сплати податків, зборів та інших платежів, передбачених законом. Відповідно до пункту 177.2. ст. 177 Податкового кодексу України об`єктом оподаткування доходів, отриманих фізичною особою підприємцем від провадження господарської діяльності є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов`язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця. За змістом підпункту 177.4.1 пункту 177.4 статті 177 ПК України, до переліку витрат, безпосередньо пов`язаних з отриманням доходів, належать витрати, до складу яких включається вартість сировини, матеріалів, товарів, що утворюють основу для виготовлення (продажу) продукції або товарів (надання робіт, послуг), купівельних напівфабрикатів та комплектуючих виробів, палива й енергії, будівельних матеріалів, запасних частин, тари й тарних матеріалів, допоміжних та інших матеріалів, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об`єкта витрат. Підпунктом 177.4.4 пункту 177.4 статті 177 ПК України передбачено, що до переліку витрат, безпосередньо пов`язаних з отриманням доходів, належать інші витрати, до складу яких включаються витрати, що пов`язані з веденням господарської діяльності, які не зазначені в підпунктах 177.4.1.-177.4.3. вказаного пункту, до яких відносяться витрати на відрядження найманих працівників, на послуги зв`язку, реклами, плати за розрахунково-касове обслуговування, на оплату оренди, ремонт та експлуатацію майна, що використовується в господарській діяльності, на транспортування готової продукції (товарів), транспортно-експедиційні та інші послуги, пов`язані з транспортуванням продукції (товарів), вартість придбаних послуг, прямо пов`язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг. Згідно з частиною першою статті 142 ГК України прибуток (дохід) суб`єкта господарювання є показником фінансових результатів його господарської діяльності, яка визначається шляхом зменшення суми валового доходу суб`єкта господарювання за певний період на суму валових витрат та суму амортизаційних відрахувань. Склад валового доходу та валових витрат суб`єктів господарювання визначається законодавством. Для цілей оподаткування законом може встановлюватися спеціальний порядок визначення доходу як об`єкта оподаткування. Отже кожен з подружжя має право претендувати виключно на частку одержаного, тобто чистого доходу, отриманого від господарської (підприємницької) діяльності іншого з подружжя, а не нарахованого сукупного доходу. Наведена правова позиція узгоджується із висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 01.02.2023 року у справі № 210/3216/15-ц. Визначаючи суму доходу відповідача за первісним позовом, представник позивача за первісним позовом спирається на податкові декларації [PERSON] . Разом з тим заявлені кошти включають в себе не лише прибуток (заробіток) підприємця, який можна було б визнати об`єктом спільної сумісної власності подружжя, але й кошти, які включають в себе собівартість виготовлення та реалізації продукції. При цьому визначити чистий прибуток, отриманий таким суб`єктом підприємницької діяльності за заявлений період, не вбачається за можливе. В матеріалах справи міститься лише по суті розрахунок чистого прибутку за спірний період, зроблений відповідачем за первісним позовом, який дорівнює 390750 гривень (том 1 а.с.215). При цьому представник відповідача за первісним позовом зазначає, що ці гроші були витрачені на потреби сім`ї. Зворотнього позивачем за первісним позовом не доведено. При цьому суд враховує, що [PERSON] певний час після розлучення мешкав з батьком [PERSON] , за кордон не виїжджав. Отже, доходи, набуті під час шлюбу та витрачені в інтересах сім`ї, не можуть бути повторно окремим предметом поділу. Доводи представника позивача за первісним позовом про те, що відповідач за первісним позовом не надав виписку з банківського рахунку фізичної особи-підприємця із якої можливо було б виділити чистий дохід відповідача, який підлягає поділу, не заслуговують на увагу, оскільки свідчать не про наявність підстав для задоволення позову, а про використання сторонами своїх процесуальних прав щодо змагальності сторін. Виходячи із наведеного, враховуючи тлумачення статті 64 Сімейного кодексу України, та встановивши, що [PERSON] та її представник не довели, що заявлені кошти включають у себе лише прибуток (заробіток) підприємця [PERSON] , який можна було б визнати об`єктом спільної сумісної власності подружжя, що унеможливило визначення суми, яка могла підлягати стягненню, і ці кошти наявні на час припинення ведення спільного господарства, не використовувались на потреби сім`ї, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні первісного позову у цій частині. Згідно зі ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно задоволених позовних вимог. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, так як судове рішення ухвалюється у повному обсязі на користь позивача за зустрічним позовом, понесені ним і документально підтверджені судові витрати підлягають стягненню з відповідача за зустрічним позовом. Так, позивачем за первісним позовом за вимогу про поділ квартири [ADDRESS] було сплачено судовий збір у розмірі 5750,00 гривень (том 1 а.с.25, 36). Позивачем за зустрічним позовом було сплачено судовий збір у розмірі 3340,72 гривень (том 1 а.с.103). Крім того, позивачем за первісним позовом заявлялися вимоги про стягнення з [PERSON] частини вартості, одержаної від продажу автомобіля та частини чистого доходу від підприємницької діяльності ФОП [PERSON] . За уточненою позовною заявою від 17.07.2024 року це 486552,00 гривень і 2609984,00 гривень відповідно (том 1 а.с.189-191). За вимогу щодо стягнення частини вартості автомобіля позивач за первісним позовом повинна була сплатити судовий збір у розмірі 4865,52 гривні, за вимогу про стягнення частини чистого доходу у розмірі 26099,84 гривні. Разом з тим, максимальний розмір судового збору за вимогу про поділ майна подружжя при розлученні у 2023 році дорівнює 8052,00 гривні. Первісну позовну заяву було залишено без руху у зв`язку із несплатою судового збору (том 1 а.с.22). В заяві про усунення недоліків позовної заяви представник позивача за первісним позовом зобов`язалася після отримання відповіді на запити щодо вартості відчуженого автомобіля та розміру доходу ФОП [PERSON] доплатити судовий збір (том 1 а.с.24). На дату закінчення судового розгляду судовий збір доплачений не був. Таким чином, при поданні позовної заяви позивач за первісним позовом повинен був сплатити судовий збір у розмірі 8052,00 гривні. Загальна сума задоволених позовних вимог за первісним позовом складає 1061552,00 гривень (вартість квартири + частини вартості, одержаної від продажу автомобіля), що дорівнює 28,91 % від заявлених вимог. Оскільки первісний позов задоволено частково (на 28,91 %), то судові витрати підлягають стягненню з відповідача за первісним позовом в сумі 2328,07 гривень (ч.1 ст.141 ЦПК України). Разом з тим, шляхом зарахування однорідних вимог з позивача за первісним позовом на користь відповідача за первісним позовом належить стягнути 1012,65 гривень (3340,72 2328,07 = 1012,65) витрат по сплаті судового збору. Крім того, з позивача за первісним позовом на користь держави необхідно стягнути суму недоплаченого судового збору у розмірі 2302,00 гривні (8052,00 5750,00 = 2302,00).

Outcome: partial