Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-12 00:00:00

У травні 2024 року позивач [PERSON] звернулась до суду із вищезазначеним позовом, у якому просила проголосити рішення котрим визнати договір дарування нерухомого майна, а саме будинку за адресою: [ADDRESS] , укладений між [PERSON] та [PERSON] , посвідчений 06.06.2005 року приватним нотаріусом Криворотенко Л.І. Одеської міського нотаріального округу та зареєстрований КП «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомості» (номер запису: 40723 в книзі:274-80) - Договором купівлі-продажу. Визнати за [PERSON] , [INFO] , право власності на 1/2 частину будинку за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування позову зазначила, що вона, [PERSON] , починаючи з 2005 року проживала з [PERSON] . У 2005 року вони придбали будинок за адресою: [ADDRESS] . Одразу після купівлі будинку [PERSON] зареєструвалась в ньому і постійно проживала разом з [PERSON] однією сім`єю. [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , про що вчинено відповідний актовий запис відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одеса Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) № 11528. Після смерті [PERSON] позивач намагалась знайти його свідоцтво про народження, а знайшла оригінал договору дарування від 06.06.2005 року. Про те що 06.06.2005 року [PERSON] та [PERSON] було укладено договір дарування будинку за адресою: [ADDRESS] у приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округа Криворотенко Л.І. стало для неї великою несподіванкою, адже, як стверджує позивач, перед укладанням договору вони передали [PERSON] у присутності його дружини [PERSON] , у приміщенні нотаріальної контори, кошти у сумі 40500 доларів США, про що ним було написано розписку. Як зазначила позивач, вона особисто була у нотаріуса під час передачі коштів, але її викликали терміново на роботу, а [PERSON] залишився завершити угоду, позивач була впевнена що укладено договір купівлі - продажу будинку за адресою: [ADDRESS] , де власником вказано її і [PERSON] , адже вони разом передали кошти, які були їх спільними від продажу нерухомого майна. Позивач вважає вказний договір дарування недійсним, оскільки передача грошей, які позивач з [PERSON] привезли до нотаріальної контори і передали [PERSON] , у день оформлення угоди щодо купівлі будинку, підтверджена документально розпискою, написане особисто [PERSON] в момент передачі коштів. Крім того, [PERSON] не перебуває в родинних стосунках з [PERSON] а тому у нього не було ніяких підстав безоплатно передавати на користь [PERSON] будинок зі всіма зручностями, з гарним ремонтом розташований у місті Одесі. Як вважає позивач, всі ці обставини підтверджують лише те, що договір дарування спірного будинку, укладений між [PERSON] та [PERSON] , є удаваним правочином, що приховує інший правочин - договір купівлі-продажу який насправді було вчинено. Враховуючи той факт, що на сьогоднішній день [PERSON] помер, у [PERSON] немає іншого виходу щодо захисту моїх прав окрім звернення до суду, правом на подання котрого вона і скористалась. На адресу суду 10 травня 2024 року надійшла позовна заява [PERSON] ( [ADDRESS] ) до [PERSON] (адреса реєстрації: [ADDRESS] ), третя особа: приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Криворотенко Людмила Іванівна (м. Одеса, вул. Базарна, буд. 29) про визнання договору дарування договором купівлі-продажу та визнання права власності на 1/2 частину будинку. 22 травня 2024 року (а.с.100,101) провадження по справі відкрито та призначено справу до розгляду в порядку загального позовного провадження. Ухвалою суду від 09 грудня 2024 року залучено до участі в розгляді справи за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа: приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Криворотенко Людмила Іванівна про визнання договору дарування договором купівлі-продажу та визнання права власності на 1/2 частину будинку, у якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору - [PERSON] та [PERSON] (адреса: [ADDRESS] ). (а.с. 238,239). Позивач та відповідач в підготовче засідання не прибули, про розгляд справи обізнані належним чином. Представник позивача адвокат Білинський В. А. надав клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з участю в слідчих діях по іншій справі. Відповідач надав заяву про визнання позову та заяву про його допит як свідка. Представник третіх осіб [PERSON] , [PERSON] адвокат Хажинський Р. М. надав заяву в котрій просив про розгляд справи за його відсутності, просив відмовити у задоволенні позову. Представником третьої особи [PERSON] адвокатом Хажинським Р. М. 06 грудня 2024 року надано пояснення третьої особи. Третя особа просила відмовити у задоволенні позову, оскільки спадкоємцем [PERSON] крім того є його дружина [PERSON] з якою померлий був одружений ще з 16 лютого 1996 року та шлюб не розірваний по день його смерті, що підтверджується свідоцтвом про одруження, в якому зазначено, що [PERSON] , [INFO] та [PERSON] (після одруження [PERSON] ) одружились 16 лютого 1996 року про що в книзі реєстрації актів про одруження 1996 року лютого місяця 16 числа зроблено запис за №35, видане відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Жовтневої райради народних депутатів міста Одеси від 16 лютого 1996 року серія [NUMBER] . Також єдиним підтвердженням нібито передавання грошей у сумі 40500 (сорок тисяч п`ятсот) доларів США, які належали померлому [PERSON] та [PERSON] надана до суду розписка на якій містяться підписи [PERSON] та [PERSON] . Підписів [PERSON] та померлого [PERSON] на цій розписці немає, також до суду не надано жодного підтвердження походження такої значної суми грошей. Також оскільки померлий [PERSON] був у шлюбі з [PERSON] з 1996 року по день смерті, то при укладенні договору купівлі-продажу необхідну було отримати саме її згоду, а не як не позивача [PERSON] , яка до їх сім`ї не мала і не має жодного стосунку. Третя особа: приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Криворотенко Людмила Іванівна в підготовче засідання не прибула, про розгляд справи повідомлена належним чином. Суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи, оскільки вона і так розглядається понад розумні строки її розгляду, а також суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення. Тому, судом прийнято рішення розглянути справу по суті позовів за відсутності сторони позивача , для запобігання штучної тяганини з боку позивача у розгляді справи ,що знаходилась в провадженні 10 місяців, у відповідність до вимог статті 131 ЦПК України щодо обов`язку учасників судового процесу повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) та про причини неявки в судове засідання, а саме : «1. Учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають електронного кабінету, за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому суду адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає, не перебуває або не знаходиться. 2. Якщо учасник судового процесу повідомляє суду номери телефонів і факсів, адресу електронної пошти або іншу аналогічну інформацію, він повинен поінформувати суд про їх зміну під час розгляду справи. Положення частини першої цієї статті застосовуються також у разі відсутності заяви про зміну номерів телефонів і факсів, адреси електронної пошти, які учасник судового процесу повідомив суду. 3. Учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин.» У відповідність до практики Європейського суду з прав людини , рівність сторін є одним з невід`ємних елементів поняття справедливого судового розгляду. Вона вимагає, аби кожна сторона бачила, що їй надано розумні можливості представити свій інтерес за умов, які не ставлять її у несприятливе становище, порівняно із супротивником (Ocalan проти Туреччини [ВП], § 140, Foucher проти Франції, § 34; Bulut проти Австрії; Faig Mammadov проти Азербайджану, § 19). Вона вимагає забезпечення справедливої рівноваги між сторонами і застосовується як до цивільних, так і до кримінальних справ. Слухання може бути проведене за відсутності позивача, якщо він відмовився від права бути присутнім на слуханні. Така відмова може бути очевидною або передбачуваною з поведінки, наприклад, коли він або вона намагається ухилитися від судового розгляду (Lena Atanasova проти Болгарії, § 52). Проте будь-яка відмова від гарантій згідно зі статтею 6 повинна виконувати тест «проінформованої та усвідомленої» відмови, як це встановлено у прецедентному праві Суду (Сейдовіч проти Італії [ВП], §§ 86-87)7. Розумний характер тривалості провадження визначається відповідно до обставин справи, що вимагає оцінки в цілому (Boddaert проти Бельгії, § 36). Хоча окремі стадії провадження можуть провадитись з прийнятною тривалістю, проте загальна тривалість процесу може, однак, перевищити «розумний строк» (Добертен проти Франції, § 44). Європейський суд з прав людини в рішенні від 7 липня 1989 року у справі "Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії" зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання. Європейський суд з прав людини в рішенні від 7 липня 1989 року у справі "Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії" зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання. Верховний Суд виходить з того, що якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Викладене свідчить про можливість вирішення справи у відсутності позивача та відповідача. Суд, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та їх безпосередньому дослідженні, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 06.06.2005 року [PERSON] та [PERSON] було укладено договір дарування будинку за адресою: [ADDRESS] у приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округа Криворотенко Л.І. (а.с. 13). [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , про що вчинено відповідний актовий запис відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одеса Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) № 11528. (а.с. 140). Приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Гончаровою Світланою Юріївною заведена спадкова справа № 26/2023, після смерті [PERSON] померлого [INFO] . (а.с. 137). Спадкоємцем [PERSON] є його дружина [PERSON] з якою померлий був одружений ще з 16 лютого 1996 року та шлюб не розірваний по день його смерті, що підтверджується свідоцтвом про одруження, в якому зазначено, що [PERSON] , [INFO] та [PERSON] (після одруження [PERSON] ) одружились 16 лютого 1996 року про що в книзі реєстрації актів про одруження 1996 року лютого місяця 16 числа зроблено запис за №35, видане відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Жовтневої райради народних депутатів міста Одеси від 16 лютого 1996 року серія [NUMBER] . (а.с. 149). Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. (ч. 2 ст. 3 СК України). Відповідно до частин 1, 2 ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя. Статтею 25 цього Кодексу передбачено, що жінка та чоловік можуть одночасно перебувати лише в одному шлюбі. Жінка та чоловік мають право на повторний шлюб лише після припинення попереднього шлюбу. Згідно із ч. 1 ст. 36 СК України шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя. Аналіз наведених норм дає змогу зробити висновок, що для застосування положень вказаної статті необхідною умовою є встановлення факту неперебування осіб у будь-якому іншому шлюбі. Отже, твердження Позивача [PERSON] , що вони проживали з [PERSON] однією сім`єю є надуманими та такими, що не відповідають дійсності, адже [PERSON] з 1996 року до моменту смерті перебував у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] . Аналогічна правова позиція викладена в Постанові Верховного Суду від 17 червня 2020 року у справі № 755/18012/16-ц (провадження № 61-40658св18), Постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 29 серпня 2024 року у справі №691/1151/22. Правовими наслідками встановлення факту проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу є встановлення належності їм майна на праві спільної сумісної власності на підставі статті 74 СК України. Для визначення осіб такими, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору на підставі статті 74 СК України суд повинен встановити факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу в період, упродовж якого було придбане спірне майно. При застосуванні статті 74 СК України важливо врахувати, щоб особи не перебували у будь-якому іншому шлюбі на цей час, а також що між ними склалися усталені відносини, притаманні подружжю. Для визнання осіб такими, що проживають однією сім`єю, крім факту спільного проживання, важливі також: наявність спільного бюджету, спільного харчування, придбання майна для спільного користування; участь у спільних витратах на утримання житла, його ремонт; надання взаємної допомоги; наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням; інші обставини, які засвідчують реальність сімейних відносин. В позовній заяві Позивач [PERSON] стверджує, що після смерті [PERSON] , вона намагалися знайти свідоцтво про народження [PERSON] , а знайшла оригінал договору дарування від 06.06.2005 року. Про те що 06.06.2005 року [PERSON] та [PERSON] було укладено договір дарування за адресою: [ADDRESS] у приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округа Криворотенко Л.І. стало для неї великою несподіванкою, адже вона була впевнена, що укладається між [PERSON] і [PERSON] договір купівлі-продажу і нібито вона надавала свої кошти, а тому вважає що був укладений договір купівлі-продажу, а договір дарування є удаваним. Єдиним підтвердженням нібито передавання грошей у сумі 40500 (сорок тисяч п`ятсот) доларів СІЛА, які належали померлому [PERSON] та [PERSON] надана до суду розписка на якій містяться підписи [PERSON] та [PERSON] . Підписів [PERSON] та померлого [PERSON] на цій розписці немає, також до суду не надано жодного підтвердження походження такої значної суми грошей. \~ \~ \~ \~ Відповідно до пункту 1 Договору дарування від 06.06.2005 року Громадянин [PERSON] передає безоплатно у власність, а громадянин [PERSON] приймає як дарунок ДОМОВОЛОДІННЯ, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] Відчужуване домоволодіння належить [PERSON] на підставі Свідоцтва про право власності на домоволодіння, виданого Виконавчим комітетом Одеської міської ради 11.08.1997р. р за № 2-438, зареєстрованого в Одеському міському бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомості 30.09.1997р. в книзі № 25 доп., на сторінці № 34, за реєстром № 10292, реєстраційний № 10936107, відповідно до Витягу з Реєстру прав власності на нерухоме майно, виданого Комунальним підприємством „Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомості 31.05.2005р. за № 7387226. Згідно до п.п. 2 та 3 Договору дарування від 06.06.2005 року 2. Сторони оцінюють цей дар в 11200 (одинадцять тисяч двісті) гривень. Загальна вартість відчужуваного відповідно до Витягу з Реєстру прав власності на нерухоме майно, виданого Комунальним підприємством „Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомості 31.05.2005р. за № 7387226, становить 11138 (одинадцять тисяч сто тридцять вісім) гривень. Пункт 7 цього договору дарування від 06.06.2005 року, а саме: «7. Сторони свідчать, що з вимогами законодавства щодо змісту й правових наслідків правочину, що укладається ними, нотаріусом ознайомлені, значення і умови цього договору та його правові наслідки розуміють та підтверджують дійсність намірів створити для себе юридичні наслідки при укладенні, а також те, що цей договір не є фіктивним та удаваним». У даній справі, позов обґрунтовано тим, що, укладаючи договір дарування від 06 червня 2005 року, сторони цього договору насправді вчиняли договір купівлі-продажу спірного будинку, хоча [PERSON] з 1996 року по день смерті перебував у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , водночас Позивач [PERSON] до суду не надає жодних належних та допустимих доказів того, що вона має якесь відношення до [PERSON] хто вона йому була на той час у 2005 році в момент укладення даного договору дарування, що він нібито захотів придбати разом з нею спірний будинок. Позивач [PERSON] посилається на те, що [PERSON] з [PERSON] уклали неправильний договір, оскільки нібито [PERSON] отримав грошові кошти, у зв`язку із чим вважала за необхідне визнати відповідний договір дарування договором купівлі-продажу. Стаття 717 ЦК України встановлено, що за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Договір, що встановлює обов`язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування. Частиною другою статті 719 ЦК України передбачено, що договір дарування нерухомої речі укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Відповідно до частини першої статті 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Статтею 204 ЦК України встановлюється презумпція правомірності правочину, яка означає, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Презумпція правомірності правочину означає те, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що зумовлює набуття, зміну чи припинення породжує, змінює або припиняє цивільних прав та обов`язків, доки ця презумпція не буде спростована. Таким чином, до спростування презумпції правомірності правочину всі права, набуті сторонами за ним, можуть безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню. Спростування презумпції правомірності правочину відбувається тоді: коли недійсність правочину прямо встановлена законом (тобто має місце його нікчемність); якщо він визнаний судом недійсним, тобто існує рішення суду, яке набрало законної сили (тобто оспорюваний правочин визнаний судом недійсним) (постанова Верховного Суду від 26 березня 2024 року у справі № 750/6086/23, провадження № 61-18582св23). Недійсність договору як приватно-правова категорія, покликана не допускати або присікати порушення приватних прав та інтересів або ж їх відновлювати. До правових наслідків недійсності правочину належить те, що він не створює юридичних наслідків. Тобто правовим наслідком недійсності договору є по своїй суті «нівелювання» правового результату, породженого таким договором (тобто вважається, що не відбулося переходу/набуття/зміни/встановлення/припинення прав взагалі) (постанова Верховного Суду від 20 березня 2024 року у справі № 757/563/20-ц, провадження № 61-8518св22). При цьому загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, визначені статтею 203 ЦК України, зокрема відповідно до частини п`ятої цієї статті правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Згідно з частиною першою статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання стороною в момент його вчинення вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою, шостою статті 203 цього Кодексу. Відповідно до статті 235 ЦК України удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили. Змагальність сторін є одним із основних принципів цивільного судочинства, зміст якого полягає у тому, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, тоді як суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, зобов`язаний вирішити спір,

Outcome: dismissed