Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-16 00:00:00

У квітні 2024 року [PERSON] звернулася до суду з позовом в якому просить виділити їй в натурі як окремий об`єкт нерухомого майна з цілою часткою (1/1) в приватну власність частину літ. А-1 одноповерховий житловий будинок у складі наступних приміщень: 2-1, 2-2, 2-3, 2-4, 2-І разом по групі приміщень № 2 площею 40,3 кв.м, а також надвірні узаконені господарські будови: літ.Б літня кухня, літ. Б тамбур до літньої кухні, літ. 1 В вбиральня душ, № 10, 11, 5 огорожа з воротами, № І замощення, № 1 водяний колодязь за адресою: [ADDRESS] згідно розробленого висновку судової будівельно-технічної експертизи. Встановити, що 37/100 часток вказаного житлового будинку з прилеглими господарськими та побутовими будівлями і спорудами, що належить [PERSON] після виділу з приватної спільної часткової власності у натурі становить окремий об`єкт нерухомого майна та вважається одним цілим. У зв`язку із виділом припинити її право спільної часткової власності на житловий будинок, з прилеглими до нього господарськими та побутовими будівлями і спорудами. В обґрунтування позову вказала, що згідно довідки МБТІ від 28.03.2024 та Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 30.03.2024 співвласниками житлового будинку за [ADDRESS] , станом на 28.12.2012 рахуються позивач, частка якої за договором дарування від 01.07.1996 складає 37/100, та відповідачі [PERSON] із часткою 63/200 і [PERSON] із часткою 63/200. Позивачем за свій рахунок було замовлено проведення будівельно-технічної експертизи Висновок експерта № 125-134 від 08.04.2024, складений судовим експертом Лесків С.А. Згідно висновку експертизи, провести виділ частки позивача до ідеальної належної площі технічно можливо. За першим варіантом вказаної експертизи, у користування позивача з часткою 37/100 пропонується виділити: частина літ. «А-1» одноповерховий житловий будинок у складі наступних приміщень: 2-1, 2-2, 2-3, 2-4, 2-І, разом по групі приміщень № 2 площею 40,3 кв.м. А також надвірні узаконенні господарські будови: літ. «Б» літня кухня, літ. «б»-тамбур до літньої кухні, літ. «1В» вбиральня-душ, №10,11, 5 огорожа з воротами, № І замощення, № 1 водяний клодязь. Реальна частка складає 29/100 менше від частки, що ідеально належить позивачу на праві власності. Сума компенсації не розраховувалася, оскільки згідно рішення виконкому Миколаївської міської ради від31.05.2013 № 502 відповідачі виділили в окрему адресу [ADDRESS] , але своє право власності зі змінами в реєстрі прав власності не зареєстрували. Згоди на таке виділення позивач не надавала. Посилаючись на наведені обставини та неможливість в досудовому порядку здійснити виділ в натурі своєї частки із спільної часткової власності позивач через свого представника звернулася до суду із вказаним позовом. 10.07.2024 представник позивача надала до суду заяву про збільшення позовних вимог в якій просить визначити порядок користування земельною ділянкою орієнтовною площею 538 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , між співвласниками [PERSON] та [PERSON] , [PERSON] , згідно розробленого варіанту судової земельно-технічної експертизи. Підставою для подання заяви про збільшення позовних вимог вказано, що після одержання відзиву на позовну заяву, було з`ясовано, що між сторонами також існує спір щодо визначення порядку користування земельною ділянкою орієнтовною площею 538 кв.м. На теперішній час, позивач бажає скористатися правом на приватизацію земельної ділянки, на якій знаходиться належна їй на праві власності частка житлового будинку з відповідною часткою прилеглих господарських та побутових спору. 04.07.2024 від відповідачів надійшов відзив на позов в якому вони вказали, що сторони є дійсно фактичними співвласниками житлового будинку [ADDRESS] , але мають заперечення до позову. Зазначають, що про намір позивача виділити свою частку їм нічого не відомо, так як до них позивач не зверталася. Фактично поділ та виділ спільного майна у домоволодінні раніше відбувся, ще на час придбання майна у договорі дарування від 01.07.1976, де предметом договору дарування є 37/100 частки житлового будинку, при цьому площа всього будинку на той час була 75,70 кв.м, а також господарські споруди, які отримує обдарована: літня кухня літ. «Б», тамбур до літньої кухні літ. «б», вбиральня літ. «В», огорожі № 11, 5, 6, 9, 12, 10, 13. Оскільки перераховані усі огорожі домоволодіння, слідує висновок, що подароване складає 37/100 перерахованих огорож. З часу вступу у право власності [PERSON] користувалася частиною житлового будинку та спорудами чітко визначеними у договорі. А відповідачі користуються зовсім іншими частинами будинку та господарськими спорудами. У подальшому сторони спору, здійснювали поліпшення свої частко, як житлового будинку, так і господарських споруд, які потім у належному порядку оформлювали. Надані позивачем документи не дають суду об`єктивних обставин для виділу в натурі окремого об`єкту нерухомого майна, 37/1000 часток житлового будинку, тому що не надано загальних характеристик всього об`єкта, який знаходиться у спільній частковій власності трьох осіб. Акт обстеження домоволодіння від 08.03.2024, складений МБТІ, та довідка МБТІ від 28.03.2024 № 2-1792 не відображають будинок у цілому. Разом з цим, у відзиві вказали, що не мають заперечень щодо виділення [PERSON] в натурі як окремий об`єкт нерухомого майна з цілою часткою 1/1 в приватну власність, але з урахуванням їх заперечень та одночасним визнанням, що їх частка також стає окремим домоволодінням. Просять при постановленні судового рішення вказати: по літ. № 10, огорожа довжиною 18,9 м. те, що позивачу [PERSON] належить огорожа у розмірі 7 м.; при вирішенні питання про припинення приватної спільної часткової власності по домоволодінню встановити, що у результаті виділу 37/100 частки нерухомого майна утворюються два окремих домоволодіння. Власником першого є [PERSON] , а співвласниками іншого - [PERSON] та [PERSON] . Ухвалою [PERSON] (на теперішній час Інгульський) районного суду міста Миколаєва суду від 23.04.2024 провадження у справі відкрито за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 31.07.2024, яка скасована постановою Миколаївського апеляційного суду від 10.09.2024, за клопотанням відповідача було накладено арешт на 37/100 домоволодіння із покладенням на позивача заборони здійснювати певні дії щодо нерухомого майна. Ухвалою суду від 10.10.2024 витребувано від КП «МБТІ» матеріали інвентарної справи на домоволодіння [ADDRESS] . Ухвалою суду від 19.12.2024 за клопотанням представника відповідача призначено земельно-технічну експертизу. Ухвалою суду від 03.04.2025, у зв`язку і надходження висновку експертизи, поновлено провадження у справі. Протокольно ухвалою суду від 05.06.2025 відмовлено відповідачам у задоволенні клопотання про витребування доказів. Ухвалою суду від 26.06.2025 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. У судовому засіданні, представник позивача позовні вимоги підтримала та попросила задовольнити в частині виділу в натурі частки за першим варіантом будівельно-технічної експертизи, а порядок користування земельною ділянкою визначити за другим варіантом судової земельно-технічної експертизи. Відповідачі, з посиланням на те, що розбіжність щодо помилкового зазначення у висновку експерта водопровідного колодязя усунута експертом в судовому засіданні не заперечували проти виділення в натурі частки позивача, але просили врахувати, що споруда вбиральні-душу (літ. «1В»), є самочинною забудовою та побудована позивачем на земельній ділянці, яка не виділялася під домоволодіння, а тому підлягає знесенню. Щодо порядку користування земельною ділянкою то вказали, що такий порядок має встановлюватися між співвласниками домоволодіння з урахуванням їх часток у нерухомому майні, із дотриманням прави протипожежної безпеки та норм ДБН щодо ширини для в`їзду транспортного засобу на їх частину земельної ділянки. Одночасно просили вирішити питання щодо комунікацій, які проходять до їх частини домоволодіння через частину позивача. Вислухавши сторін, дослідивши наявні в справі докази та встановивши фактичні обставини справи, суд дійшов наступного. Із матеріалів\~справи встановлено\~та інформацією\~з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 23.04.2024, сформованої на запит суду, підтверджується, що власниками житлового будинку [ADDRESS] є позивач [PERSON] , частка якої становить 37/100, та відповідачі [PERSON] і [PERSON] , частки яких є рівними та складають по 63/200 кожного. Набуття права власності на 37/100 частки домоволодіння позивач підтвердила нотаріальним договором дарування від 01.07.1996, який зареєстровано в КП «МБТІ» 24.09.1996 за реєстраційним номером 10673. Із умов договору дарування вбачається, що [PERSON] прийняла у дар 37/100 частин житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель та побутових споруд і будівель, що знаходиться в [ADDRESS] . Цей будинок кам`яний, розміром житлової площі 75,70 кв.м., та має будівлі та споруди: літню кухню «Б», тамбур до літньої кухні «б», вбиральню, огорожі ІІ, 5, 6, 9, 12, 10, 13. Таким чином, договором дарування та інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно спростовують доводи відповідачів, які викладено у відзиві на позов, про те, що на момент укладення договору дарування частка позивача фактично була виділена в натурі. В ході розгляду справи встановлено, що право власності на земельну ділянку під домоволодіння не оформлялося та відповідно земельна ділянка перебуває в комунальній власності. В досудовому порядку за заявою позивача [PERSON] від 01.04.2024 судовим експертом РТПП Миколаївської області проведена судова будівельно-технічна експертиза про виділ в натурі частки в праві спільної частикової власності житлового будинку [ADDRESS] , яка належить позивачу. Висновком експерта № 125-134 від 08.04.2024, виходячи із загальної узаконеної існуючої площі будинку 119 м.кв (за даними архівної справи МТБІ на житловий будинок станом на 07.10.2013) при розробці варіантів поділу в облік була прийнята ідеальна доля співвласника, тобто 37/100 частки та запропоновано суду один варіант її виділу в натурі з урахуванням побажання співвласника [PERSON] та порядку користування, що склався. Перший варіант: по приближеним до ідеальної частки співвласника, з урахуванням порядку користування, що склався у користування співвласника [PERSON] , з часткою 37/100, пропонується виділити: Частина літ. «а-1» - одноповерховий житловий будинок, 1964 року побудови, у складі узаконених групи приміщень: Група приміщень № 2: 2-1- коридор, площею 8,1 кв.м; 2-2 кухня, площею 5,3 кв.м.; 2-3 житлова кімната, площею 14,7 кв.м.; 2-4 житлова кімната, площею 7,6 кв.м., 2-1 коридор, площею 4,6 кв.м. Разом по групі приміщень№ 2 площею 40,3 кв.м., інвентарною вартістю 42 606 гривень. Надвірні узаконенні господарські будови: Літ. «Б» - літня кухня, 1956 року побудови, площею 12,5 кв.м. 6\~314 гривень; Літ. «б» - тамбур до літньої кухні, 1956 року побудови, площею 12,2 кв.м. 8\~792 гривень; Літ. «1В» - вбиральня-душ, 2014 року побудови, площею 3,5 кв.м. 1 350 гривень; № 10, 11, 5 огорожа з воротами 4 148 гривень; № І замощення 1\~400 гривень; № 1 водяний колодязь 262 гривні. Всього 22 266 гривень. Реальна частка складає 29/100 (59324:202933буд), що на 8/100 частки менше від частки, що ідеально належить 37/100 частки. Графічно виділ житлового будинку зображено в додатку № 1. Для запропонованого варіанту сума грошової компенсації за розбіжність від ідеальної частки, експертом не вираховується в зв`язку з тим, що окремі співвласники, а саме [PERSON] та [PERSON] були виділені в окрему адресу згідно рішення виконкому Миколаївської міської ради від 31.05.2013 № 502. Перерахунок ідеальної частки для виділу ідеальних часток співвласників в окрему адресу, не виконувався. У зв`язку з тим, що співвласнику в користування виділяється окрема частина житлового будинку з окремим входом, виконання будь-яких ремонтно будівельних робіт по переобладнанню не потрібно. В ході розгляду справи, за клопотанням представника позивача, була призначена судова земельно-технічна експертиза. Висновком експерта № 125-134, складеним судовим експертом РТПП Миколаївської області від 13.03.2025, виходячи з особливостей розташування житлового будинку, а також частин будинку та надвірних господарських будівель та споруд, які виділяються у власність кожному співвласнику, згідно Висновку експерта № 125-134 від 08.04.2024 на розгляд суду надається два варіанта визначення порядку користування земельною ділянкою, виходячи з порядку користування, що склався на час дослідження між співвласниками. Земельна ділянка\~ [ADDRESS] ,\~площею 547,0\~кв.м. (згідно рішення виконкому Миколаївської міської ради депутатів трудящих № 455 від 14.03.1956 на площу 468,0 кв.м.; рішення виконкому Миколаївської міської ради депутатів трудящих № 145 від 26.04.1988 на площу 79,0 кв.м. (див.мат.інв.спр.), з наступними зовнішніми розмірами: - по фасаду по прямій 18,13 м.; - по лівій межі по прямій 30,00 м.; - по правій межі по прямій 30,80 м.; - по тильній стороні по прямій 19,0 м. Згідно Геодезичної зйомки КП-05-08/204 від 05.08.2024 земельної ділянки домоволодіння [ADDRESS] , виконаної ФОП [PERSON] станом на серпень 2024 року загальна площа земельної ділянки складає 553,0 кв.м. з наступними зовнішніми розмірами: - по фасаду по прямій 18,41 м.; - по лівій межі по прямій 29,34 м.; - по правій межі по прямій 31,22 м.; - по тильній стороні по прямій 18,90 м. Розмір в більший бік між фактичною площею земельної ділянки - 553,0 кв. та площі, встановленої згідно рішень Миколаївської міської ради депутатів трудящих № 455 від 14.03.1956 та № 145 від 26.04.1988 547,0 кв.м., складає 6,0 кв.м. Отже, для визначення варіантів порядку користування земельної ділянки експертом враховується площа земельної ділянки 547,0 кв.м., яка встановлена рішеннями Миколаївської міської ради депутатів трудящих № 455 від 14.03.1956 та № 145 від 26.04.1988. Варіант № 1. Відповідно до виділу частки житлового будинку, виходячи з порядку користування, що склався між співвласниками. На час дослідження, на земельну ділянку [ADDRESS] в натурі два існуючих в`їзду, а саме: - з боку [ADDRESS] через металеві ворота шириною в`їзду 3,27 м. в користування співвласників [PERSON] і [PERSON] - з боку [ADDRESS] через металеві ворота шириною в`їзду 3,5 м. в користуванні співвласника [PERSON] . В натурі земельна ділянка поділена на дві відокремлені частини внутрішнім огородженням, яке проходить від лівого верхнього кута прибудови літ. «а» до житлового будинку літ. «А-1» до правої бокової стіни надвірної господарської будівлі літ. «б, Б-1» літньої кухні з тамбуром, яке було встановлено з 1980 року та відображене на плані земельної ділянки домоволодіння в матеріалах інвентарної справи (див. арк. спр. № 2). Житловий будинок літ. «А-1» розташований в середній частині з відступом від фасадної межі 2,03 м. Частина житлового будинку в фасадній частині знаходиться у користуванні співвласника [PERSON] , а також частина надвірної господарської будівлі літньої кухні літ. «Б, б», розташованої в лівій середній частині вздовж лівої бокової огороді. Частина житлового будинку в задній торцевій частині виділена у власність співвласників [PERSON] та [PERSON] , надвірні господарські будівлі та споруди розташовані вздовж лівій та правій бокових огорож. На підставі вказаного, на розсуд суду пропонується два варіанта визначення порядку користування земельною ділянкою, на підставі вимірів, виконаних розрахунків, площі земельної ділянки, що виділяються в користування співвласникам, згідно виконаної геодезичної зйомки земельної ділянки, виконаної ФОП [PERSON] , складає: - співвласнику [PERSON] 210,2 кв.м, зокрема: під будівлями - 86,2 кв.м., під чистою землею 124,0 кв.м.; - співвласникам [PERSON] , [PERSON] 336,8 кв.м., зокрема: під будівлями 166,8 кв. м., під чистою землею 170,0 кв.м. Фактично співвласники користуються земельними ділянками в домоволодінні: - співвласник [PERSON] 210,2 кв. м., що на 63,3 кв. м. від ідеальної долі 273,5 кв. м.; - співвласники [PERSON] , [PERSON] 336,8 кв.м, що на 63,3 кв. більше від ідеальної долі 273,5кв.м. Лінія розподілу межі, згідно даного варіанту порядку користування земельною ділянкою між співвласниками, проходить: - від правої бокової межі вліво вздовж фасадної межі довжиною 3,27 м.; - поворот вверх до правого нижнього кута житлового будинку довжиною 2,03 м.; - від кута вверх вздовж частини правої бокової зовнішньої стіни житлового будинку довжиною 4,32 м.; - далі по внутрішньої розділової межі житлового будинку, орієнтованої на ліву зовнішню стіну; - від лівої зовнішньої стіни вліво довжиною - 1,0 м.; - поворот вверх до правої зовнішньої стіни частини будівлі літньої кухні літ. «б, Б1» довжиною 5,37 м.; -поворот до правої зовнішньої стіни літньої кухні довжиною 0,4 м.; - поворот вверх вздовж частини правої зовнішньої стіни літньої кухні літ. «б, Б1»довжиною 5,56 м.; - поворот вліво по внутрішньої розділової межі будівлі літньої кухні довжиною - 4, 45 м., орієнтованою на ліву бокову зовнішню стіну; - поворот вверх вздовж задньої торцевої стіни будівлі літньої кухні довжиною 7,66 м.; -поворот вверх до задньої торцевої межі довжиною - 2,62 м.; - поворот вліво вздовж задньої торцевої межі довжиною 6,14 м. Графічний порядок користування земельною ділянкою між співвласниками зображено в додатку № 1. В з в`язку з тим, що частина земельної ділянки вздовж правої бокової зовнішньої стіни житлового будинку літ. «А-1» та вздовж частини правої зовнішньої стіни літ. «б, Б1» літньої кухні знаходиться в користуванні співвласників [PERSON] та [PERSON] , з правом безперешкодного доступу на час ремонтних робіт співвласнику [PERSON] до частин вказаних стін. Частина земельної ділянки вздовж зовнішньої лівої стіни та задньої торцевої стіни будівлі літньої кухні літ. «Б1» знаходиться в користуванні співвласника [PERSON] з правом безперешкодного доступу співвласникам [PERSON] та [PERSON] на час виконання ремонтних робіт. В лівій фасадній частині земельної ділянки, яка знаходиться в користуванні співвласника [PERSON] знаходяться трубопроводи та колодязь водопостачання, а також трубопровід газопостачання та електропостачання як співвласників [PERSON] та [PERSON] , так і [PERSON] з правом безперешкодного доступу на час виконання ремонтних робіт трубопроводів співвласниками [PERSON] та [PERSON] . Варіант 2. Відповідно до приближеного до ідеальних часток співвласників, виходячи з порядку користування , що склався та по побажанню [PERSON] . В зв`язку з тим, що у співвласника [PERSON] розбіжність в користуванні земельною ділянкою в менший бік на 63,3 кв.м., на розгляд суду пропонується варіант з виділом в користування співвласника частини земельної ділянки під городом, який знаходиться в користуванні співвласників [PERSON] та [PERSON] розміром 6,92 +9,14/2 х 7,94 м., та розташований в задній торцевій частині та межує з частиною земельної ділянки, яка знаходиться в користуванні [PERSON] . На підставі вище вказаного, вимірів, виконаних розрахунків , площі земельних ділянок, що виділяються в користування співвласникам, згідно виконаної геодезичної зйомки земельної ділянки, виконаної ФОП [PERSON] , будуть складати: - співвласнику [PERSON] - 273,5 кв.м., зокрема: під будівлями - 86,2 кв.м.; під чистою землею - 187,3 кв.м. - співвласникам [PERSON] , [PERSON] - 273,5 кв.м., зокрема: під будівлями - 166,8 кв.м.; під чистою землею - 106,7 кв.м. Фактично співвласники будуть користуватися земельними ділянками в домоволодінні: - співвласник [PERSON] - 273,5 кв.м., що відповідає ідеальної долі - 273,5 кв.м.; - співвласники [PERSON] , [PERSON] - 273,5 кв.м., що відповідає ідеальної долі - 273,5 кв.м. Лінія розділової межі, згідно даного варіанту порядку користування земельною ділянкою між співвласниками, буде проходити: - від правої бокової межі вліво вздовж фасадної межі довжиною - 3,27 м., - поворот вверх до правого нижнього кута житлового будинку довжиною - 2,03 м., - від кута вверх вздовж частини правої бокової зовнішньої стіни житлового будинку довжиною - 4,32 м., - далі по внутрішньої розділової межі житлового будинку, орієнтованої на ліву зовнішню стіну, - від лівої зовнішньої стіни вліво довжиною - 1,0 м., - поворот вверх до правої зовнішньої стіни частини будівлі літньої кухні літ. «б,Б1» довжиною - 5,37м., - поворот до правої зовнішньої стіни літньої кухні довжиною - 0,4 м., - поворот вверх вздовж частини правої зовнішньої стіни літньої кухні літ. «б, Б1» довжиною - 5,56 м., - поворот вліво по внутрішньої розділової межі будівлі літньої кухні довжиною - 4,45 м., орієнтованою на ліву бокову зовнішню стіну, - поворот вверх вздовж лівої бокової стіни будівлі літньої кухні довжиною - 7,66 м., - поворот вправо вздовж задньої торцевої стіни будівлі літньої кухні довжиною - 4,58 м., - від правого верхнього кута житлового будинку вправо довжиною - 0,58м., - поворот вниз довжиною - 2,75м., - поворот вправо довжиною - 1,50 м., - поворот вниз довжиною - 2,15м., - поворот вправо вздовж існуючої підпірної стіни довжиною - 6,92м., - поворот вверх до задньої торцевої межі довжиною - 7,94 м., - поворот вліво вздовж задньої торцевої межі довжиною - 9,14м. Графічний порядок користування земельною ділянкою між співвласниками зображено в додатку №2. В зв`язку з тим, що частина земельної ділянки вздовж правої бокової зовнішньої стіни житлового будинку літ. «А-1» та вздовж частини правої зовнішньої стіни літ. «б, Б1» літньої кухні знаходиться в користуванні співвласників [PERSON] та [PERSON] , з правом безперешкодного доступу на час ремонтних робіт співвласнику [PERSON] до частин вказаних стін. Частина земельної ділянки вздовж зовнішньої лівої стіни та задньої торцевої стіни будівлі літньої кухні літ. «Б1» знаходиться в користуванні співвласника [PERSON] з правом безперешкодного доступу співвласникам [PERSON] та [PERSON] на час виконання ремонтних робіт. В лівій\~фасадній частині земельної ділянки, яка знаходиться в користуванні співвласника [PERSON] знаходяться трубопроводи та колодязь водопостачання, а також трубопровід газопостачання та електропостачання як співвласників [PERSON] та [PERSON] так і [PERSON] з правом безперешкодного доступу на час виконання ремонтних робіт трубопроводів співвласниками [PERSON] та [PERSON] . Вирішуючи позов в частині виділу в натурі частки позивача з домоволодіння суд виходить з наступного. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина першої статті 15, частина перша\~статті 16 ЦК України). Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем, і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. Відсутність порушеного, невизнаного або оспореного відповідачем приватного (цивільного) права (інтересу) позивача є самостійною підставою для відмови в позові (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 вересня 2023 року у справі № 582/18/21 (провадження № 61-20968 сво 21)). Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року в справі № 638/2304/17 (провадження № 61-2417сво19)). Поняття, зміст права власності та його здійснення закріплено у статтях\~316,\~317,\~319 ЦК України, аналіз яких свідчить, що право власності має абсолютний характер, його зміст становлять правомочності власника з володіння, користування і розпорядження належним йому майном. Забезпечуючи всім власникам рівні умови здійснення своїх прав, держава гарантує власнику захист від порушень його права власності з боку будь-яких осіб. За загальним правилом власник самостійно користується, володіє та розпоряджається своїм майном. При цьому володіння та розпорядження об`єктом спільної власності (часткової чи сумісної) має свої особливості. Статтею 355 ЦК України\~встановлено, що майно, яке є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Відповідно до частини четвертої статті\~355\~та частини першої статті\~356 ЦК України\~спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що сторонам належить житловий будинок з прилеглими до нього господарськими будівлями і спорудами на праві спільної часткової власності, частки яких в праві власності складають: позивача 37/100 частки; відповідачів по 63/200 частки кожного. Відповідно до частин першої, другої\~статті 358 ЦК України\~право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Частиною третьою\~статті 358 ЦК України\~встановлено, що кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Відповідно до статті 364 ЦК України співвласник має право на\~виділ\~у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга\~статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта\~статті 263 ЦПК України). У постанові від 23.04.2025 у справі № 357/4145/20 (провадження № 14-36цс25) Велика Палата Верховного Суду сформувала наступний висновок: «6.19.1. У результаті поділу нерухомого майна, що є у спільній частковій власності, кожному із співвласників потрібно визначити окрему площу, яка має складати окремий об`єкт нерухомого майна в розумінні\~статті 181 ЦК України, а щодо житлових приміщень - також з врахуванням вимог частини першої\~статті 379 ЦК, частини першої\~статті 50 Житлового кодексу України. 6.19.2.\~Поділ спільного майна відрізняється від виділу частки співвласника або припинення його права на частку в спільному майні тим, що у разі поділу майна кожному співвласнику виділяється майно в натурі і право спільної власності припиняється. Натомість у разі виділу частки зі спільного майна право спільної часткової власності припиняється лише для того учасника, якому ця частка виділяється в натурі, а для інших співвласників режим спільної часткової власності на решту майна зберігається. 6.19.3.\~Із цього також можна зробити висновок, що за наявності лише двох співвласників майна між ними проводиться поділ, оскільки при визначенні частки одного зі співвласників у натурі частка іншого визначається також і зміні в подальшому не підлягає. У такому випадку суд має зазначити розмір виокремлених частин колишнього спільного майна для обох сторін та визначити конкретні окремі об`єкти нерухомого майна, що утворилися у результаті його поділу та належать позивачеві та відповідачеві. 6.19.4.\~Натомість за наявності трьох і більше співвласників майна при визначенні в судовому порядку частки в натурі одного з них (виділ частки) розмір часток інших співвласників (відповідачів) не визначається. У цьому випадку суд, застосовуючи приписи\~статті 364 ЦК України, має виділити та зазначити у своєму рішенні індивідуально визначене майно (колишня частка у праві спільної власності) позивача та залишити решту майна у спільній власності інших відповідачів, які в подальшому, за бажанням, можуть поділити це майно добровільно на власний розсуд або в судовому порядку. 6.23.\~При цьому, вирішуючи питання поділу спільного майна або виділення частки з нього, суди повинні пам`ятати, що визначальним для цього є не усталений співвласниками порядок користування будинком, а розмір їх часток та технічна можливість поділу будинку відповідно до цих часток.». Отже враховуючи наведені вище норми та правовий висновок Верховного Суду, а також те, що співвласниками домоволодіння є позивач та двоє відповідачів, а також те, що відповідачі із зустрічними позовами про виділ в натурі їх часток до суду не зверталися та експертиза, яка проведена позивачем в досудовому порядку стосується виключно виділу частки позивача, відповідно виділу в натурі підлягає лише частика позивача згідно першого варіанту висновку експерта № 125-134 від 08.04.2024, з урахуванням наведеного нижче. Так, в судовому засіданні відповідачі вказували, що судовий експерт у висновку виділила позивачу водопровідний колодязь, який відсутній в технічному паспорті на будинок. Допитана в судовому засіданні експерт [PERSON] пояснила, що це технічна описка, так як дійсно технічний паспорт на домоволодіння та матеріали інвентарної справи не містять такої споруди. Є водопровідна колонка, яка знаходиться у користуванні позивача. Технічна описка підтверджується вартістю водопровідної колонки, яка збігається з помилково вказаним нею водопровідним колодязем. Таким чином, в висновку експерта № 125-134 від 08.04.2024 під спорудою «водопровідний колодязь» слід розуміти «водопровідна колонка». Відповідачі вказували, що споруда літ. «1В» - вбиральня-душ, яка знаходиться в користуванні позивача не може підлягати виділу, та є самочинною спорудою та розміщується на земельній ділянці, яка не виділялася міською радою під домоволодіння. Із довідки КП «МБТІ» від 28.03.2024 № 2-1792 вбачається, що споруду літ. «1В» вбиральні-душ, не потребує дозволу та введення в експлуатацію, згідно постанови Кабінету міністрів України від 07.06.2017 № 406. Як пояснила експерт [PERSON] , оскільки на дану споруду постановою Кабінету міністрів України поширено режим будівельної амністії та відповідно МБТІ її не віднесло до самочинного будівництва, відповідно цю споруду включено нею до переліку господарських будівель і споруд, які підлягають виділу. Із наданих відповідачами письмових доказів встановлено, що за їх зверненням була проведена комісійна перевірка за участю представників Миколаївської міської ради, яка оформлена Актом комісійного розгляду від 15.10.2024, в ході якої встановлено, що відповідно до технічного паспорту БТІ від 28.03.2024 туалет винесено на територію домоволодіння по [ADDRESS] . При візуальному огляді комісією встановлено, що туалет знаходиться за парканом візуально на землі комунальної власності територіальної громади та має орієнтовний розмір 215 х 115 + 2,2 м.кв. Візуально конструкція має ознаки капітальної. Згідно відповіді виконавчого комітету Миколаївської міської ради від 03.10.2024, наданої [PERSON] з метою додаткового опрацювання її звернення по вказаному факту направлено до адміністрації Інгульського району миколаївської міської ради та управління державного архітектурно-будівельного контролю Миколаївської міської ради для вжиття заходів реагування. Відповідно наданих повноважень. Знаходження споруди туалет за межею червоної лілії підтверджується геодезичною зйомкою, проведеною ФОП [PERSON] , з урахуванням якої проводилася земельно-технічна експертиза визначення порядку користування земельною ділянкою та при проведенні якої експерт виходила з площі земельної ділянки 547,0 кв.м., виділеної згідно рішень виконкому Миколаївської міської ради депутатів трудящих від 14.03.1956 № 455 на площу 468,0 кв.м. та рішення від 26.04.1988 № 145 на площу 79,0 кв.м., залишивши спірну споруду за межею червоної лінії. Відповідно до частини третьої статті 376 ЦК України право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно. Докази того, що земельна ділянка під спорудою літ. «1В» - вбиральня-душ була виділена в установленому законом порядку під уже збудоване нерухоме майно відсутні. У зв`язку, із цим доводи відповідачів, що вказана споруда не може підлягати виділу є слушними, так як в разі виділу цієї споруди позивачу за відсутності правовстановлюючого документу на земельну ділянку, це приведе до порушення прав та інтересів територіальної громади. За такого, суд виключає з переліку господарських будівель і споруд споруду літ. «1В» - вбиральня-душ. Доводи відповідачів про відсутність спору, так як вони фактично не були проти виділення частики позивача, спростовуються матеріалами справи та процесуальними діями відповідача [PERSON] в ході розгляду судом справи. Вирішуючи вимогу про визначення порядку користування земельною ділянкою суд виходить з наступного. У дебатах представник позивача просила встановити порядок користування земельною ділянкою за другим варіантом судової земельно-технічної експертизи, виходячи з часток первісних співвласників в домоволодінні, які були рівними та складали по кожного. Відповідачі просили встановити порядок користування земельною ділянкою за першим варіантом судової земельно-технічної експертизи, виходячи з порядку користування, що складався між сторонами та їх часток у домоволодінні на теперішній час. Держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів (стаття 152 ЗК України). До особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача) (стаття 377 ЦК України). Стаття 120 ЗК України\~закріплює загальний принцип цілісності об`єкта нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований (принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованих на ній будинку, споруди). За цією нормою визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість. Враховуючи принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованих на ній будинку, споруди, слід зробити висновок, що земельна ділянка слідує за нерухомим майном, яке придбаває особа, якщо інший спосіб переходу прав на земельну ділянку не визначено умовами договору чи приписами законодавства. Відповідно до частини першої \~статті 319 ЦК України, кожен власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю (частина 1\~статті 356 ЦК України). Відповідно до частин першої -третьої статті 358ЦК\~України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою.\~\~Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.\~\~Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. За змістом частин першої, четвертої \~статті 88 Земельного кодексу України, володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності, здійснюються за згодою всіх співвласників згідно з договором, а у разі недосягнення згоди - у судовому порядку. Учасник спільної часткової власності на земельну ділянку має право на отримання в його володіння, користування частини спільної земельної ділянки, що відповідає розміру належної йому частки. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта\~статті 263 ЦПК України). Визначаючи варіанти користування земельною ділянкою, суд повинен виходити з розміру часток кожного зі співвласників на нерухоме майно, наявності порядку користування земельною ділянкою, погодженого власниками або визначеного на підставі відповідного договору, оформленого у встановленому законом порядку. Якщо суд установить, що співвласники визначили порядок користування й розпорядження земельною ділянкою, для зміни якого підстав немає, він ухвалює рішення про встановлення саме такого порядку. Якщо ж погодженого або встановленого порядку користування земельною ділянкою немає, то суд установлює порядок користування земельною ділянкою з дотриманням часток кожного співвласника у нерухомому майні та забезпеченням вільного користування кожним зі співвласників належним йому майном. Схожі за змістом висновки викладено у постановах Верховного Суду України від 15 травня 2017 року у справі №6-841цс16, від 01 листопада 2017 року у справі № 6-2454цс16, Верховного Суду від 13 листопада 2019 року у справі № 686/6888/15, від 05 лютого 2020 року у справі № 497/1137/17, від 16 вересня 2020 року у справі № 489/2029/17, від 03 листопада 2020 року у справі № 653/1760/16, від 30 листопада 2022 року у справі № 520/3556/16. Судом встановлено, що між сторонами склався певний порядок користування земельною ділянкою, який позивач бажає змінити шляхом надання їй земельної ділянки виходячи із часток в домоволодінні первісних співвласників, а також те, що договір щодо визначення порядку користування земельною ділянкою під домоволодінням в досудовому порядку між ними не укладався. Отже звернення позивача до суду з позовом про визначення порядку користування земельною ділянкою є правомірним, оскільки в досудовий спосіб сторони не можуть досягнути домовленості щодо такого порядку. В матеріалах справи наявні висновок експерта № 125-0011 від 31.03.2025 судової земельно-технічної експертизи, відповідно до якого представник позивача просить визначити порядок користування земельною ділянкою за другим варіантом, який відповідає ідеальним часткам попередніх власників домоволодіння. Суд з таким варіантом експертизи не погоджується, оскільки позивач набула право власності на 37/100 частки домоволодіння на підставі договору дарування від 01.07.1996, а тому саме з урахуванням цієї частки і має визначатися порядок користування земельною ділянкою, а також порядку, що склався між нинішніми співвласниками (сторонами у спорі). За такого, визначення порядку користування земельною ділянкою здійснюється судом за першим варіантом судової земельно-технічної експертизи, який приближений до ідеальних часток сторін у домоволодінні та найбільше відповідає їх інтересам. При цьому суд звертає увагу, що визначення порядку користування земельною ділянкою з істотним відхиленням від ідеальних часток сторін, призведе до порушення прав та інтересів того співвласника, якому буде надано в користування земельну ділянку меншу за частку в домоволодінні. Твердження відповідачів про те, що експерт при проведенні експертизи безпідставно зменшила площу земельної ділянки до площі, яка виділена рішеннями міської ради, є безпідставними, так як в іншому випадку буде порушено права та інтереси територіальної громади. Крім того, користування земельною ділянкою має визначатися саме із прощі виділеної в установленому законом порядку під домоволодіння. Стосовно заяви відповідачів про вирішення судом питання їх доступу, обслуговуванню та користування комунікаціями, які знаходяться на земельній ділянці, яка надається в користування позивачу, то згідно висновку земельно-технічної експертизи відповідь на це надано експертом. Щодо встановлення земельного сервітут, про що просили відповідачі, суд зазначає наступне. Відповідно до частини першої, третьої статті 402 ЦК України, сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду. У разі недосягнення домовленості про встановлення сервітуту та про його умови спір вирішується судом за позовом особи, яка вимагає встановлення сервітуту. Згідно частини першої, другої статті 100 ЗК України, сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду. Сервітут може належати власникові (володільцеві) сусідньої земельної ділянки, а також іншій конкретно визначеній особі (особистий сервітут). Земельний сервітут може бути встановлений договором між особою, яка вимагає його встановлення, та власником (землекористувачем) земельної ділянки. Земельний сервітут підлягає державній реєстрації в порядку, встановленому для державної реєстрації прав на нерухоме майно. Відповідно до пункту 22-2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16.04.2004 №7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», вирішуючи спори про встановлення сервітуту, суд має враховувати, що земельний сервітут встановлюється відносно певного об`єкта і не залежить від власників цих об`єктів, оскільки його дія зберігається у разі переходу прав на земельну ділянку, щодо якої його встановлено, до іншої особи, а при встановленні особистого сервітуту права закріплюються за певною особою і він припиняється внаслідок її смерті. Види земельних сервітутів, які можуть бути встановлені рішенням суду, визначені статтею 99 ЗК України, цей перелік не є вичерпним. Встановлюючи земельний сервітут на певний строк чи без зазначення строку (постійний), суд має враховувати, що метою сервітуту є задоволення потреб власника або землекористувача земельної ділянки для ефективного її використання; умовою встановлення є неможливість задовольнити такі потреби в інший спосіб, і в рішенні суд має чітко визначити обсяг прав особи, що звертається відносно обмеженого користування чужим майном. Тлумачення наведених положень цивільного і земельного законодавства України свідчить про те, що земельний сервітут може бути встановлений судом за позовом особи, яка вимагає встановлення сервітуту, у разі недосягнення домовленості між цією особою та власником (володільцем) земельної ділянки. У постанові від 14.11.2019 у справі № 131/1423/15-ц (провадження № 61-19117 св 18) Верховний Суд звернув увагу на те, що встановлюючи земельний сервітут на певний строк чи без зазначення строку (постійний), суд має враховувати, що правове регулювання дій щодо встановлення сервітуту має здійснюватися виключно між власником (володільцем) земельної ділянки та особою, яка має намір нею користуватися (правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду від 01.11.2018 у справі № 642/3165/17 (провадження № 61-14776св18)); метою сервітуту є задоволення потреб власника або землекористувача земельної ділянки для ефективного її використання; умовою встановлення є неможливість задоволення такої потреби в інший спосіб, тобто якщо власник земельної ділянки відмовляється укласти угоду про встановлення земельного сервітуту або сторони не можуть дійти згоди про його умови (правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду від 16.01. 2019 у справі №351/1146/16-ц (провадження № 61-14776св18). У справі, яка розглядається, відповідачі правом на пред`явлення зустрічного позову та відповідно пред`явлення вимог про встановлення земельного сервітуту не скористалися та питання встановлення земельного сервітут перед експертом не порушувалося. Крім того, обов`язковою умовою встановлення сервітуту є певна потреба у користуванні чужим майном та відсутність можливості у задоволенні цієї потреби іншим способом, як встановлення сервітуту з конкретним землекористувачем. Відтак, підстави для встановлення земельного сервітуту відсутні. Стосовно твердження відповідачів про необхідність визначення порядку користування земельною ділянкою з дотриманням протипожежної безпеки, а саме надання позивачем доступу на свою частину земельної ділянки пожежному транспорту, а також знесення для цього бетонного забору, який встановлено позивачем взамін сітки рабиці, суд вважає їх безпідставними, оскільки у випадку виникнення пожежі співвласники домоволодіння будуть зацікавлені створити умови для тушіння пожежі та не допущення її перекидання на все домоволодіння. Крім того, доказів того, що раніше мав місце випадок необхідності відповідача користуватися територією позивача матеріали справи не містять та цього не підтвердили сторони в судовому засіданні. Безпідставними є твердження відповідачів і про те, що ширина заїзду на територію домоволодіння має відповідати чинній редакції ДБН, згідно яких ширина має становить не 3,5 м., оскільки в даному випадку домоволодіння не є новим, а тому на нього не поширюються чинні ДБН. У висновку\~судової земельно-технічної\~експертизи \~ експертом\~заначено,\~що металеві ворота шириною в`їзду для співвласників [PERSON] та [PERSON] становить 3,27 м. Фактично, як пояснила експерт [PERSON] це відстань від межі земельної ділянки, яка надається в користування відповідачам, та межі сусідньої земельної ділянки. Щодо надання нової адреси відповідачам [ADDRESS] згідно рішення Виконавчого комітету Миколаївської міської ради від 24.10.2010 № 124, із змінами внесеними рішеннями від 14.12.2012 № 1298 та від 13.05.2013 №502, то рішенням від 04.10.2013 № 827 пункт 97 рішення від 13.05.2013 №502 визнано таким, що втратив чинність. Чинність попередніх рішень виконкомом міської ради не вирішувалася. Інші доводи сторін не спростовують висновків суду, а тому не потурбують наведення аргументів суду. Так як суд дійшов висновку про часткове задоволення позову, відповідно з відповідачів в рівних частинах на користь позивача підлягають стягненню половина витрат понесених на оплату судової земельно-технічної експертизи в 4500,00 грн. сумі (9000,00 /2), що підтверджується актом здавання-приймання послуги № 125-0011 вцд18.02.205 та квитанцією до прибуткового касового ордеру від 18.02.205 про оплату [PERSON] послуг експерта в сумі 9000,00 грн. Також, з відповідачів в рівних частинах на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 4711,36 грн.

Outcome: partial