Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-15 00:00:00

[PERSON] , звернулася в суд з позовною заявою до\~\~ [PERSON] , про розірвання шлюбу та стягнення аліментів, у якій просить розірвати шлюб та стягнути з [PERSON] , аліменти на утримання синів [PERSON] та [PERSON] , в розмірі 1/3 від доходу відповідача, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку починаючи з дня пред`явлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття. Позовні вимоги мотивує тим, що 26 вересня 2009 року [PERSON] , уклала шлюб з [PERSON] , що був зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Ужгороді Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, про що 26 вересня 2009 року складено відповідний актовий запис № 476. Від даного шлюбу у них народились двоє синів - [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] , які проживають разом із Позивачкою за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується Довідкою про кількість зареєстрованих у житловому приміщенні з Департаменту забезпечення надання адміністративних послуг відділу реєстрації місця проживання за № 5281/03.4-21. Позивач вказує\~на\~те,\~що cпочатку їх сімейне життя складалось добре, проте протягом останніх років шлюбні відносини між ними поступово погіршились. У їх відносинах взагалі відсутнє порозуміння та повага. Сімейне життя у них з відповідачем не складається, постійно сваряться та розуміють те, що між ними вже нема сімейних відносин та бажання зберегти сім`ю. Окрім того, позивач зазначає, що у них з Відповідачем різні погляди на життя та різні характери, внаслідок чого часто виникають непорозуміння, що призвело до втрати любові та взаємоповаги. Спільне господарство ними разом не ведеться з початку 2024 року. Переконана, що подальше спільне життя і збереження шлюбу неможливе і суперечитиме її інтересам та інтересам їх сім?ї. Вважає, що шлюб між ними є лише формальним, оскільки особисті відносини між ними уже тривалий час мають негативний характер, між ними відсутнє нормальне спілкування. Відповідач не вважає за потрібне змінювати свою поведінку та спосіб життя. Продовжувати такі шлюбні відносини Позивачка не бажає. Позивач вказує на те, що кожен з них має діаметрально протилежні погляди на шлюб, сім?ю. Відповідач постійно нехтує сімейними цінностями, з його ініціативи між ними постійно виникають сварки, свідками яких нерідко стають діти, що тяжким чином впливає на їхній психічний стан, які вже добре розуміють їх причини та кожен раз спричиняє Позивачці та їх спільним дітям душевні страждання. Крім цього син [PERSON] потребує постійного догляду та лікування так як у нього онкологічне захворювання. Від постійних суперечок і скандалів погіршилося самопочуття, та Позивачка перебуває в стані постійного стресу. У неї порушився сон і погіршилася працездатність. Вважає, що надання строку на примирення не виправить стан шлюбних відносин, оскільки вказані обставини продовжуються протягом тривалого часу, а спроби примирення між нами в минулому не принесли жодних результатів. Наголошує на тому, що домовитись з відповідачем про спроби виконання ним батьківського обов`язку щодо утримання неповнолітніх дітей, їй не вдається, тому вона маю право та бажає стягувати з нього аліменти. Відповідач на даний час не працює, відтак прошу суд визначити аліменти у розмірі 1/3 від доходів відповідача, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Вважає, що причини, які спонукають її наполягати на розірванні шлюбу, є обгрунтованими і подальше спільне життя із відповідачем як подружжя та збереження шлюбу суперечитиме їхнім інтересам. З посиланням\~ на викладене, позивач просить\~суд: розірвати шлюб між, [PERSON] і [PERSON] , укладений "26" вересня 2009 р. у відділі реєстрації актів цивільного стану по місту Ужгороду Ужгородського міськрайонного управління юстиції Закарпатської області. стягнути з відповідача, [PERSON] ( [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , зареєстрований: [ADDRESS] ), аліменти на користь [PERSON] ( [INFO] , РНОКПП [NUMBER] ) на утримання синів - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Заяви (клопотання) учасників справи. Позивач у судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи була повідомлена у встановленому законом порядку. В матеріалах справи наявна заява позивача про розгляд справи без її участі. Відповідач [PERSON] подав до суду заяву про проведення судового засідання без його участі. Позовні вимоги підтримує, проти задоволення не заперечує. Відповідно до ч. 4\~\~ст. 12\~\~ЦПК\~\~України\~кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. \~Відповідно до ч. 4\~\~ст. 223\~\~ЦПК\~\~України\~у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). У зв`язку з розглядом справи за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Суд вважає за необхідне звернути увагу на тому, що застосовуючи\~\~відповідно до\~\~ч. 4\~\~ст.\~\~10\~\~Цивільно- процесуального кодексу України, ст. 17\~Закону України "Про виконання\~\~ рішень\~\~ та\~\~застосування\~\~практики Європейського суду з прав людини"\~\~при розгляді справи ч. 1\~\~ст. 6\~\~Конвенції про захист прав людини і\~\~основоположних свобод, право особи на\~\~ справедливий\~\~ і\~\~публічний\~\~ розгляд\~ його справи упродовж\~\~розумного строку\~\~ кореспондується\~\~з\~\~ обов`язком\~\~добросовісно\~\~користуватися наданими законом процесуальними\~\~ правами, утримуватись від дій,\~\~що\~\~зумовлюють\~ \~затягування судового\~\~процесу, та\~\~вживати надані\~\~процесуальним\~\~ законом заходи\~\~для скорочення\~\~періоду\~\~судового провадження\~\~(п. 35 рішення\~\~від\~\~07.07.1989 р.\~\~Європейського\~\~ суду\~\~з прав\~\~людини у\~\~справі\~\~"Юніон Еліментарія\~\~ Сандерс\~\~проти Іспанії"\~\~ (Alimentaria\~\~Sanders S.A.\~\~v. Spain). Обов`язок\~\~швидкого здійснення правосуддя\~\~покладається, в\~\~першу чергу,\~\~на\~\~ відповідні\~\~ державні\~\~судові органи.\~\~ Розумність\~ тривалості\~\~судового\~\~ провадження\~\~ оцінюється\~\~в залежності\~\~ від\~\~обставин справи\~\~та з\~\~огляду\~ на\~\~складність\~\~справи,\~\~ поведінки\~\~ сторін,\~\~предмету\~ \~спору.\~\~ Нездатність суду ефективно\~\~ протидіяти\~\~ недобросовісно\~\~ створюваним\~\~учасниками\~\~справи перепонам\~\~для руху\~\~справи\~\~є порушенням\~\~ч. 1\~\~ст. 6\~\~даної\~Конвенції\~\~(§ 66 - 69\~\~рішення\~\~ Європейського\~\~суду з прав\~\~людини\~\~ від\~\~08.11.2005р.\~\~ у\~\~справі\~\~ "Смірнова проти України"). Враховуючи, що відповідач повідомлений належним чином повторно не з`явився до суду без повідомлення причин, не подав відзив, тому, при відсутності заперечень зі сторони позивача, вирішує справу на підставі наявних в ній доказів та матеріалів і ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам\~ст. 280 ЦПК України. Інші процесуальні дії у справі. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08.09.2025 року вказана справа передана на розгляд судді Бедьо В.І. Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 12.09.2025 року відкрито провадження у справі, було постановлено проводити розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження. Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані суду докази, виходячи з їх належності, допустимості, достовірності та достатності, суд приходить до наступного висновку. Згідно ст. ст. 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи в межах\~ заявлених вимог і на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона\~ повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Як встановлено судом, сторони уклали шлюб 26.09.2009 року зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Ужгороді Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, про що було зроблено актовий запис № 476, що стверджується свідоцтвом про шлюб, серії\~ [NUMBER] від 26.09.2024 року. У шлюбі у них народилася двоє синів - [PERSON] [INFO] , що стверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , видане повторно 21.01.2022 року, копія якого приєднана до матеріалів справи та [PERSON] [INFO] , що стверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , видане 21.01.2014 року, копія якого приєднана до матеріалів справи. Які проживають разом із Позивачкою за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується Довідкою про кількість зареєстрованих у житловому приміщенні з Департаменту забезпечення надання адміністративних послуг відділу реєстрації місця проживання за № 5281/03.4-21. Майновий спір між сторонами відсутній. Шлюбні відносини між подружжям, як стверджує позивач\~ - припинені. Правовідносини між сторонами випливають із норм Сімейного Кодексу України. Суд враховує, що регулювання шлюбно-сімейних правовідносин здійснюється на принципах добровільності, взаємоповаги, взаєморозуміння, а держава забезпечує принцип свободи шлюбу та принцип свободи розірвання шлюбу. Відповідно до ч. 1 ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. За змістом ст. 55 СК України дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватись про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Чоловік зобов`язаний утверджувати в сім`ї повагу до матері. Дружина зобов`язана утверджувати в сім`ї повагу до батька. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім`ї за свою поведінку в ній. У відповідності зі ст. 110 Сімейного Кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним з подружжя. Згідно положення ч. 2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивач не має наміру\~ та бажання зберегти шлюб з відповідачем. З урахуванням викладеного, оцінивши шлюбні взаємовідносини сторін, суд вважає, що між сторонами склалися відносини, при яких збереження сім`ї неможливо, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б їхнім інтересам, як це передбачено ст. 112 Сімейного Кодексу України, шлюб між [PERSON] та [PERSON] носить формальний характер. При таких обставинах суд приходить до висновку, що дана сім`я розпалась остаточно, примирення між подружжям є неможливим, є всі підстави для задоволення\~ позову. Задовольняючи\~ позовні вимоги про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу одна з основних його засад. Шлюб це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз», підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Згідно ст. 56 ч. 3 СК України кожен із подружжя має право припинити шлюбні відносини, а ч. 4 цієї ж статті передбачає, що примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права дружини, чоловіка на особисту свободу і може мати наслідки, встановлені законом. З\~даної\~норми\~слідує,\~що кожен\~із\~подружжя\~має\~право\~на\~припинення\~шлюбних відносин і\~ таке\~право\~не\~залежить\~від\~бажань\~іншого\~з\~подружжя. Обґрунтованими є і вимоги позивачки про стягнення з відповідача аліментів на її користь на утримання дітей. Правовідносини між сторонами випливають із норм\~Сімейного Кодексу України, зокрема згідно до вимог\~ст. 180 Сімейного Кодексу України\~батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Так, відповідно до\~ст. 51 Конституції України, батьки зобов`язані\~утримувати дітей\~до\~їх\~ \~повноліття. Ненадання матеріальної допомоги на утримання дитини є порушенням обов`язку батьків піклуватися про своїх дітей. Відповідно\~до\~ч.\~1\~ст.\~12\~Закону\~України\~«Про\~охорону\~дитинства»\~виховання\~в\~сім`ї\~є\~першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання,\~ створювати\~ належні \~умови\~для \~розвитку \~її природних здібностей, поважати гідність дитини,\~готувати\~ її\~до самостійного\~життя\~та\~праці. За\~приписами\~зазначених\~правових\~норм\~на\~кожного\~з\~батьків\~покладається\~однакова\~відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини, отже, і витрати на утримання дитини (забезпечення умов життя) також мають бути однаковими. За\~правовою\~природою\~аліментні\~зобов`язання\~-\~це\~періодичні\~платежі,\~які\~платник\~аліментів\~ зобов`язаний\~сплачувати\~щомісячно, з\~метою\~матеріального\~утримання\~дитини. Частинами 1-3\~ст. 181 СК України\~передбачено,\~\~що способи виконання батьками\~обов`язку\~ утримувати дитину визначаються\~\~за домовленістю між\~\~ними; за\~\~домовленістю\~між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від\~дитини, може\~брати\~участь у\~її\~утриманні\~в\~грошовій і\~\~(або)\~ натуральній формі; за\~рішенням\~суду кошти\~на утримання\~дитини (аліменти) присуджуються\~у частці від\~доходу\~\~ її\~\~матері,\~\~батька і\~\~(або) у\~твердій\~грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає\~дитина. Аналіз\~наведених\~норм\~закону\~дає\~підстави\~для\~висновку,\~що\~за\~загальним\~правилом\~спосіб\~виконання\~батьками\~своїх\~обов`язків\~по\~утриманню\~неповнолітніх\~дітей,\~ зокрема,\~ сплаті\~аліментів, залежить\~ від\~ домовленості\~ між\~ними,\~однак, \~у\~разі\~відсутності\~ такої\~ домовленості \~той \~з\~ батьків, з ким\~ проживають діти,\~має\~право\~звернутися\~до\~суду\~з\~відповідним\~позовом\~і\~в\~цьому\~разі\~аліменти\~на\~них\~можуть\~бути\~присуджені\~в\~частці\~від\~заробітку (доходу)\~їх\~матері, батька і\~(або)\~у твердій грошовій\~сумі. Сплата\~аліментів\~за\~рішенням\~суду\~є\~одним\~із\~способів\~виконання\~обов`язку\~утримувати\~дитину\~ тим\~з\~батьків,\~хто\~проживає\~окремо\~від\~дитини. Аналогічний\~правовий\~висновок\~викладений\~у\~постанові\~ Верховного\~Суду\~від\~17\~червня\~2020 року\~ у\~справі\~№\~158/1638/18. Положеннями статей\~180,\~183,\~185,\~193,\~198,\~199 СК України\~визначаються декілька\~\~видів виконання цього обов`язку, зокрема утримання неповнолітньої дитини, що стягується у частках\~\~або твердій грошовій сумі (статті 180, 183); участь батьків у додаткових витратах\~\~на\~\~дитину,\~\~що\~\~викликані особливими обставинами\~\~(розвитком здібностей\~дитини,\~її хворобою, каліцтвом,\~тощо) (стаття 185); утримання дитини, яка перебуває\~в закладі охорони здоров`я,\~навчальному\~або іншому закладі, у разі якщо\~батьки\~не\~беруть участі в\~утриманні\~дитини,\~влаштованої\~до державного або комунального або іншого\~закладу, аліменти\~можуть бути\~стягнуті з\~них на\~загальних підставах\~(стаття 193); батьки\~\~ зобов`язані утримувати\~своїх\~повнолітніх\~непрацездатних\~дочку,\~сина,\~які потребують матеріальної допомоги, а\~\~також\~\~якщо повнолітні\~\~дочка, син продовжують навчання і потребують матеріальної допомоги до\~\~досягнення\~ними\~двадцяти трьох років, за умови якщо батьки можуть надавати\~\~таку допомогу\~\~(стаття\~\~198).\~\~\~\~\~\~\~\~ Згідно ч. 3\~ст. 181 СК України\~за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її батька, матері і (або) у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Частина 1 статті 182 СК України зазначає, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;\~ наявність рухомого\~ та нерухомого майна, грошових коштів, інші обставини, що мають істотне значення. Частина 2 статті 182 СК України зазначає, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини Згідно ч. 1 ст. 183 СК України - частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно ст. 183 СК України суд за заявою\~одержувача визначає\~розмір аліментів у частці від доходу її батька. Відповідно до ст. 7 ЗУ «Про державний бюджет України на 2025 рік» затверджено на 2025 рік прожитковий мінімум на дітей віком від 6 до 18 років: з 1січня 2025 року 3196 гривні. Відповідно до вимог ч. 2\~ст. 182 СК України\~мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим,\~\~ніж\~\~50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до вимог ч. 5\~ст.\~183\~СК\~України той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Виходячи з системного тлумачення зазначених норм права, вибір способу стягнення аліментів належить тому з батьків, разом з яким проживає дитина, і який є позивачем у справі про стягнення аліментів. Тобто, саме позивачу належить право вибору способу стягнення аліментів (у твердій грошовій сумі чи у частці від заробітку платника аліментів). При визначенні способу стягнення аліментів суд погоджується з обраним позивачем способом стягнення аліментів та вважає, що він повинен бути визначений у частці від заробітку (доходу) відповідача. Вирішуючи питання про розмір аліментів, суд враховує вимоги ст. ст.\~182,\~183 СК України, надані сторонами докази в підтвердження своїх\~\~позовних вимог та\~\~ заперечень\~\~проти\~\~позовних вимог, враховує матеріальний стан позивача, відповідача, стан\~\~ здоров`я, потреби дитини, та\~\~працездатний вік відповідача, відповідач є фізично здоровою особою (докази протилежного не надано до суду) , що здатний забезпечувати належний рівень утримання як себе, та і неповнолітньої дитини,\~ враховує встановлений законом\~мінімальний розмір\~\~аліментів на дитину, а також\~\~покладення обов`язку\~утримання\~дітей на обох\~батьків. Згідно\~\~ч.ч. 1-4\~ст. 12 ЦПК України\~цивільне\~\~судочинство\~\~здійснюється\~\~на засадах змагальності\~\~ сторін. Учасники справи мають\~\~рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених\~\~законом. Кожна сторона\~повинна\~довести обставини, які\~ мають\~значення для справи і на\~\~які вона посилається як\~на\~підставу своїх\~вимог\~або заперечень,\~крім випадків, встановлених цим Кодексом. Разом з тим, як встановлено судом, відповідач в порядку\~ст.188 Сімейного Кодексу України\~від обов`язку утримувати дитину не звільнений, угоди про добровільну сплату аліментів згідно\~ст. 189 Сімейного кодексу України\~між сторонами на даний час не укладено. Будь\~\~яких обставин, що перешкоджали б відповідачу сплачувати аліменти\~на\~ утримання\~дитини в судовому засіданні не встановлено.\~\~ Згідно з ч. 2 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована\~ Постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 року) держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини (ч. 2 ст. 6 Конвенції про права дитини). Частиною 1 та 2 ст. 27 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до\~статті 8 Закону України «Про охорону дитинства»\~кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до положень ч. 1 ст. 3 Конвенції\~\~про права\~\~дитини,\~\~ч.ч. 7, 8ст. 7\~\~СК України\~ при\~\~вирішенні будь-яких питань щодо дітей\~\~суд повинен\~\~виходити\~\~з\~\~як найкращого\~\~ забезпечення\~\~ інтересів дітей і,\~\~тим більше,\~\~при захисті одного\~\~ із\~\~основних\~\~прав\~\~дитини - права\~на утримання,\~яке кореспондується\~з\~конституційним обов`язком\~батьків утримувати\~дітей до\~їх\~повноліття. Оскільки двоє синів проживають разом з матір`ю, а [PERSON] є його батьком та на нього покладено однаковий з [PERSON] \~обов`язок щодо утримання і матеріального забезпечення своєї дитини, добровільної згоди між батьками щодо порядку реалізації такого обов`язку не досягнуто, з урахуванням вимог ч. 5\~ст. 183 СК України, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача аліментів на утримання двох дітей в розмірі \~1/3\~ частки \~від заробітку\~ (доходу),\~ щомісяця,\~ але\~не\~менше 50\~відсотків\~прожиткового\~мінімуму \~для дитини відповідного\~віку,\~починаючи\~стягувати\~з моменту\~подання\~позову\~до досягнення\~дитиною повноліття,\~що відповідає\~приписам\~\~ч.2 ст. 184 СК України, таким чином частково задовольняючи позовні вимоги. Обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька. З урахуванням\~\~викладеного,\~\~зважаючи\~ на\~\~приписи\~чинного\~ законодавства,\~ суд\~приходить\~ до\~висновку,\~що\~\~для задоволення всіх потреб дитини: калорійного харчування та забезпеченням одягу відповідно до її віку, з урахуванням принципу співмірності, достатніх потреб дитини, дійсності участі батька у її утриманні, а також покладення обов`язку утримання дитини на обох батьків,\~слід\~ визначити\~\~\~\~розмір\~\~аліментів\~ у частці\~1/3\~\~від заробітку\~(доходу),\~щомісяця,\~але\~не\~менше 50\~відсотків\~ прожиткового\~мінімуму на одну дитину для дитини відповідного віку, починаючи із дня подачі позову до суду 08.09.2025\~року\~і до досягнення найстаршою дитиною повноліття, що відповідає приписам\~ст. 183 СК України,таким\~чином задовольняючи\~повністю позовні\~вимоги. Крім того, суд роз`яснює, що у разі зміни матеріального чи сімейного стану платника аліментів одержувач аліментів, рівно як і платник аліментів вправі в порядку ст. 192 СК України звернутися до суду з позовом відповідно про збільшення чи зменшення розміру аліментів. \~ \~ \~ \~ \~ \~ Відповідно\~до\~ст.\~89\~ЦПК\~України,\~ суд\~ оцінює\~докази\~ за\~своїм\~внутрішнім\~ переконанням, що\~ ґрунтується\~на \~всебічному, \~повному,\~ об`єктивному\~та\~ безпосередньому \~ дослідженні\~ наявних \~у\~справі\~ доказів.\~Жоден\~доказ\~ не\~має\~ для\~ суду\~ наперед\~ встановленого\~ значення.\~ Суд\~ оцінює \~належність,\~ допустимість,\~ достовірність\~ кожного\~ доказу\~ окремо,\~а\~ також\~ достатність\~і\~ взаємний \~ зв`язок\~ доказів\~ в їх сукупності. З урахуванням всіх обставин справи, враховуючи вимоги\~ст. 81 ЦПК України\~- кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, виходячи з принципу\~\~процесуального рівноправ`я\~\~сторін, та\~\~ враховуючи обов`язок\~\~ кожної\~\~ сторони\~\~ довести ті обставини, на\~\~які вона\~\~посилається, виходячи із принципів розумності та справедливості, оцінюючи\~\~належність,\~\~ допустимість,\~\~ достовірність та достатність\~\~ кожного\~\~доказу окремо, а\~\~також\~\~ достатність\~\~і взаємний зв`язок в їх\~\~сукупності\~\~за своїм\~\~внутрішнім\~\~переконанням,\~\~що ґрунтується на\~\~всебічному, повному,\~\~об`єктивному та\~\~ безпосередньому\~ \~дослідженню\~\~ наявних у справі доказів, враховуючи\~\~встановлений\~\~законом мінімальний розмір\~\~ аліментів на дитину, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення аліментів на утримання дитини підлягають до часткового задоволення. Відповідно до ч. 1\~ст. 191 СК України\~аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Оскільки з позовом позивач звернулася 08.09.2025\~року, аліменти на утримання дитини підлягають стягненню з цієї дати. Згідно п. 1 ч. 1\~ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.\~\~\~\~ Підстав для відмови у задоволенні позовних вимог судом не встановлено. Відповідно до п. 1 ч. 2\~ст. 141 ЦПК України, у разі задоволення\~\~позову, судові\~\~витрати\~\~ покладаються на відповідача. Відповідно\~ст. 141 ЦПК України\~суд вважає, що з відповідача слід стягнути на користь позивача сплачений нею судовий збір у розмірі 1211.20 гривень. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~\~ \~ Відповідно\~ст. 141 ЦПК України\~якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог тому суд вважає, що оскільки позивач за подання позову про стягнення аліментів звільнена від сплати судового збору, відповідно до\~Закону України "Про судовий збір", з відповідача слід стягнути в дохід держави судовий збір у розмірі 1211,20 гривень . Згідно ч. 2 ст. 114, абз. 2 ч. 3 ст. 115 СК України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. \~

Outcome: approved