Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-13 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача У січні 2025 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: служба у справах дітей Лосинівської селищної ради, [INFO] , про встановлення факту, що має юридичне значення. Позов мотивовано тим, що з 17.10.2009 сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який рішенням Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 13.08.2013 розірвано. Під час шлюбу у подружжя народився син [PERSON] , [INFO] . У червні 2023 року колишня дружина [PERSON] - відповідач у справі виїхала за межі України, а син проживає з позивачем, знаходиться на його повному утриманні та вихованні. Позивач піклується про здоров`я сина, здійснює догляд за ним, створює умови для його належного розвитку, розширення світогляду, оздоровлення та відпочинку. [PERSON] після виїзду за кордон із сином ніяких відносин не підтримує, участі у вихованні та в житті дитини не приймає, матеріально не забезпечує. Наміру повертатися із-за кордону у відповідача немає, оскільки там у неї нова сім`я. Отже, з метою захисту прав сина у позивача виникла потреба у юридичній фіксації факту самостійного виховання та утримання дитини. У зв`язку з наведеним, позивач просив суд встановити факт одноосібного виховання та утримання сина [PERSON] , [INFO] , без участі матері [PERSON] , [INFO] . Заяви, клопотання та інші процесуальні дії у справі Ухвалою судді від 11.02.2025 відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. Ухвалою суду від 07.05.2025 задоволено клопотання позивача [PERSON] про витребування доказів і підготовче засіданні у справі відкладено. Згідно з ухвалою суду від 28.07.2025 за результатами підготовчого засідання справу призначено до розгляду по суті. У судовому засіданні позивач [PERSON] доводи позовної заяви підтримав та просив її задовольнити. Також пояснив, що з колишньою дружиною він не проживає з 2013 року, оскільки остання виїхала за кордон, де у країні Катар отримала посвідку на постійне місце проживання. Крім того, додав, що особисто здійснює догляд за своїм неповнолітнім сином, відвідує батькіській збори у школі. Має постійне місце роботи та можливість забезпечити сина. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, про наявність поважних причин неявки до судового засідання не повідомила, відзив на позовну заяву не надала. Представники третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: [INFO] та служби у справах дітей Лосинівської селищної ради в судове засідання не з`явилися, надали до суду заяви про розгляд справи без їх участі. У поданих до суду письмових поясненнях представником третьої особи - служби у справах дітей Лосинівської селищної ради Ніжинського району Чернігівської області зазначено, що служба склала акт обстеження умов проживання від 25.12.2024, під час проведення якого виявлено належні умови проживання та догляду дитини, а також з`ясовано, що мати не проживає з дитиною і не бере активної участі у вихованні та навчанні сина. На підставі акту [PERSON] видано довідку про те, що неповнолітній [PERSON] знаходиться на його утриманні. Згідно з положеннями частини 8 статті 178, частини 4 статті 223 та частини 1 статті 280 ЦПК України суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов такого висновку. Фактичні обставини, встановлені судом Судом установлено, що [PERSON] та [PERSON] з 17 жовтня 2009 рокуперебували в зареєстрованому шлюбі. Від цього шлюбу мають сина [PERSON] , [INFO] . Рішенням Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області у справі №740/3336/13-ц від 12 серпня 2013 року шлюб, укладений між [PERSON] та [PERSON] , розірвано. Згідно з витягу з реєстру територіальної громади та акту обстеження умов проживання за адресою: [ADDRESS] , зареєстрований [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Відповідно до інформації, наданої Лосинівським закладом загальної середньої освіти Лосинівської селищної ради Ніжинського району Чернігівської області, [PERSON] як батько [PERSON] приділяє належну увагу навчанню і вихованню сина, цікавиться життям школи, класу, відвідує батьківськи збори та постійно тримає зв`язок із класним керівником. Відповідач у справі [PERSON] у червні 2023 року виїхала за межі України, відтак син [PERSON] проживає з позивачем та знаходиться на його повному утриманні та самостійному вихованні, що підтверджується актом обстеження умов проживання № 59 від 25.12.2024 та довідкою Лосинівської селищної ради Ніжинського району Чернігівської області № 60/12-18 від 25.12.2024. Норми права, які були застосовані судом Стаття 15 Цивільного кодексу України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. У справі, яка є предметом розгляду, позивач просить встановити факт одноосібного виховання та утримання, який йому необхідний з метою захисту прав дитини. У статті 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно із ч. 6 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону. Відповідно до частин 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. За статтею 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Конвенція про права дитини в п. 3 ст. 9 закріпила принцип, за яким держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Регулювання сімейних відносин з метою забезпечення кожної дитини сімейним вихованням здійснюється Сімейним кодексом України (стаття 1 СК України). У частині першій статті 121 СК України передбачено, що права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу. У статті 141 СК встановлено рівність прав та обов`язків батьків щодо дитини. Зокрема, визначено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно із частинами першою та другою статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. Відповідно до частин першої - четвертої статті 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов`язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Договір укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню. Зазначена норма свідчить про те, що предметом договору є порядок здійснення батьківських прав та виконання обов`язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Отже, навіть якщо один із батьків проживає окремо від дитини, на підставі цього договору він має здійснювати батьківські права та виконувати обов`язки, що очевидно полягає у вчиненні визначених договором певних дій, необхідних для виховання дитини, а не у повній відмові від них. Правовідносини, що включають особисті немайнові та майнові відносини, які виникають між особами на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, опіки та піклування, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства, є сімейними. При цьому сімейні відносини як вид суспільних відносин складаються з суб`єктів, об`єктів і змісту (прав та обов`язків). Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є юридичні факти, які поділяються на юридичні дії (настання яких залежить від волі людей і породжує певні правові наслідки) та юридичні події (юридичні факти, які настають незалежно від волі людини). Відповідно до статті 15 СК України сімейні обов`язки є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути перекладені на іншу особу. Сімейні обов`язки особистого або майнового характеру є обов`язками конкретної особи (дружини, матері, батька тощо). Вони не можуть бути передані добровільно іншому за договором або перекладені на іншого за законом. Мотивована оцінка та висновки суду Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). У частині першій статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким чином, факт проживання неповнолітнього сини разом із батьком підтверджується актом умов проживання. Також матеріли справи містять докази того, що мати дитини не проживає разом із ними та не приймає участі у житті та вихованні дитини (довідки з навчального закладу та Лосинівської селищної ради), а з витребуваної за ухвалою суду від 07.05.2025 у Головному центрі обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України вбачається її виїзд за кордон. З урахуванням викладеного, позивачем належними та допустимими доказами доведено факт одноосібного виховання та утримання сина [PERSON] , тому суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: approved