Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-12 00:00:00

05.06.2023 адвокат Косяк Н.В., яка представляє інтереси позивача, звернулася до Святошинського районного суду м. Києва з вищезазначеним позовом, у якому просить стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача заборгованість за кредитним договором №2029889441 від 31.03.2020 у розмірі 94 252 грн. 34 коп., з яких: 57 319 грн. 26 коп. заборгованість за основною сумою боргу, 36 933 грн. 08 коп. заборгованість за відсотками по кредиту, а також стягнути понесені судові витрати у розмірі 2 684 грн. 00 грн. судового збору та 5 000 грн.00 коп. витрат на правову допомогу. Дана позовна заява обґрунтовується тим, що 31.03.2020 між АТ «ОТП Банк» та [PERSON] укладено кредитний договір №2029889441, за яким банк надав позичальнику кредит у розмірі 59 000 грн. 00 коп. строком до 31.03.2025 зі сплатою щомісячної комісії за управління кредитом - 0 % від суми кредиту, фіксованої процентної ставки у розмірі 40 % річних. 17.12.2021 ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ФК «Аваліст» уклали договір факторингу №17/12/21. Згідно з реєстром боржників №1 до Договору факторингу ПАТ «ОТП Банк» передало право вимоги про стягнення із [PERSON] кредитної заборгованості у розмірі 94 252 грн. 34 коп. ТОВ «ФК «Аваліст». Того ж дня - 17.12.2021 ПАТ «ОТП Банк» скерувало боржнику повідомлення про заміну кредитора у договірних зобов`язаннях, однак станом на день звернення до суду [PERSON] своїх зобов`язань не виконав, не перерахував кошти на користь первісного або нового кредитора. Щодо заявлених позивачем вимог про стягнення із відповідача [PERSON] сум понесених судових витрат адвокат Косяк Н.В. вказує, що нею на підставі договору про надання правової допомоги №07/23 від 14.02.2023 надається правова допомога ТОВ «ФК «Аваліст», детальний розрахунок наданих послуг та підтвердження їх оплати позивачем долучено до позову. Крім того, позивачем сплачено судовий збір у визначеному законом розмірі. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддя від 05.06.2023 для розгляду даної позовної заяви визначено суддю Святошинського районного суду м. Києва Єросову І.Ю. Ухвалою суду від 08.06.2023 відкрито провадження у справі, розгляд вирішено проводити у порядку спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін. 14.07.2023 адвокатом Целіковим В.В., який представляє інтереси представника відповідача, через систему «Електронний суд» скеровано клопотання про розгляд даного позову із обов`язковим викликом учасників справи. 31.07.2023 представник відповідача - адвокат Целіков В.В. направив до суду клопотання про розгляд даної справи у порядку загального позовного провадження, оскільки відповідач категорично заперечує факт проставлення ним підпису на кредитному договорі, а тому існує необхідність у призначенні почеркознавчої експертизі, тобто зборі сторонами доказів, які можуть бути отримані учасниками справи на стадії підготовчого провадження. Ухвалою суду від 04.09.2023 здійснено перехід з розгляду цивільної справи у порядку спрощеного провадження без виклику (повідомлення) сторін до розгляду справи у порядку спрощеного провадження з викликом (повідомленням) сторін, вирішено викликати учасників справи у судове засідання 07.11.2023 року. Крім того, 31.07.2023 представником відповідача скеровано до суду клопотання про закриття даного провадження та повернення даної позовної заяви позивачу. У судовому засіданні 07.11.2023 у задоволенні такого клопотання було відмовлено. 24.08.2023 адвокатом Целіковим В.В., який представляє інтереси представника відповідача, подано клопотання про призначення почеркознавчої експертизи. Ухвалою суду від 07.11.2023 призначено у справі судову почеркознавчу експертизу, проведення якої доручено експертам Київського науково-дослідного інституту судових експертиз. 29.12.2023 представником позивача скеровано до суду клопотання про долучення документів. 26.01.2024 адвокат Косяк Н.В. через систему «Електронний суд» скеровано до суду клопотання про долучення документів - копії запиту та протоколу створення перевірки кваліфікованого та удосконаленого електронного підпису запиту за кредитним договором №2029889441 від 31.03.2020, меморіальний ордер №33736099 від 31.03.2020, виписка по особовому рахунку у період з 31.03.2020 по 17.12.2021, розрахунок заборгованості за кредитним договором. 13.02.2025 до суду надійшов висновок експерта Київського науково-дослідного інституту судових експертиз №1997/24-32 від 06.02.2025, зі змісту якого встановлено, що вирішити питання, зазначені в ухвалі про призначення експертизи (належить підпис у кредитному договорі [PERSON] чи іншій особі) неможливо у зв`язку з відсутністю у підписах [PERSON] сукупності суттєвих як співпадаючих, так і розбіжних почеркових ознак. Ухвалою суду від 18.02.2025 відновлено провадження у справі, викликано учасників у судове засідання на 17.06.2025 року. Водночас, 17.06.2025 судовий розгляд не відбувся, а засідання було відкладено за клопотанням представника позивача - адвоката Косяк Н.В. Судове засідання 23.09.2025 відкладено у зв`язку із наданням представнику відповідача часу для ознайомлення із доказами, долученими адвокатом Косяк Н.В. У судовому засіданні 13.10.2025 представник позивача - адвокат Косяк Н.В. позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила задовольнити позов. Представник відповідача - адвокат Целіков В.В. категорично заперечував щодо задоволення позову, наполягаючи на тому, що підписи у кредитному договорі не належать відповідачу, а позивач не надав суду достатніх та переконливих доказів на підтвердження викладеного у позові. Суд, вислухавши позиції сторін провадження, ретельно дослідивши матеріали судової справи, наявні у розпорядженні суду, та оцінивши надані учасниками справи докази, доходить таких висновків. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Положеннями ст. 16 ЦК України закріплено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Згідно з ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. В силу ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Приписами ст. 13 ЦПК України закріплено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. У ході судового розгляду справи встановлено, що 31.03.2020 між АТ «ОТП Банк» та [PERSON] укладено кредитний договір №2029889441, за яким банк надав позичальнику кредит у розмірі 59 000 грн. 00 коп. строком до 31.03.2025 зі сплатою щомісячної комісії за управління кредитом - 0 % від суми кредиту, фіксованої процентної ставки у розмірі 40 % річних. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1054 ЦК України). Вимогами ст. 1055 ЦК України закріплено, що кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Приписами ст. 207 ЦК України визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-комунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). В силу приписів ч. 1, 2 ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини. Відповідно до ч. 1, 3, ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору. В силу приписів ч. 1 ст. 627 ЦК України, відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Вимоги ст. 628 ЦК України закріплюють, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно з ч. 1, 2, ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Договір набирає чинності з моменту його укладення, якщо інше не визначено законом або договором. Приписи ч. 4 вказаної статті встановлюють, що закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. Наведені обставини свідчать про те, що між сторонами у цій справі виникли договірні зобов`язання, ними дотримано письмову форму укладення кредитного договору, цей договір є укладеним відповідно до вимог ст.ст. 639, 1054 ЦК України, оскільки передача грошей відбулася і сторонами кредитного договору було досягнуто згоди відносно всіх його істотних умов. Такі ж висновки викладені у постанові Верховного Суду від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18 (провадження № 61-8449св19), від 9 вересня 2020 року у справі № 732/670/19 (провадження № 61-7203св20). У свою чергу, ч. 1, 2, ст. 509 ЦК України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Тобто у даному випадку укладений між ПАТ «ОТП Банк» та відповідачем [PERSON] кредитний договір №2029889441 від 31.03.2020 є підставою для виникнення між ними зобов`язань. У відповідності до ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). За змістом ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). У свою чергу, положеннями ч. 1 ст. 614 ЦК України передбачено, що особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. На виконання вимог укладеного кредитного договору №2029889441 від 31.03.2020 ПАТ «ОТП Банк» перерахувалона банківський рахунок [PERSON] грошову суму у розмірі 59 000 грн. 00 коп., що підтверджується меморіальним ордером №33736099 від 31.03.2020 року (а.с. 78). У свою чергу, відповідач [PERSON] здійснював оплату нарахованих йому відсотків та суми самого кредиту у період до 30.09.2020, що вбачається з виписки по особовому рахунку відповідача та розрахунку заборгованості (а.с. 78-80). Наведене дозволяє суду дійти висновку про те, що [PERSON] станом на 30.09.2020, тобто після шести місяців з дня укладення кредитного договору, усвідомлював про наявність у нього обов`язку з погашення кредиту, більше того, двічі вчиняв активні дії, спрямовані на зменшення розміру боргу. За таких обставин, суд не сприймає твердження адвоката Целікова В.В. про необізнаність відповідача з укладеним договором та неналежністю підпису на оригіналі договору [PERSON] . Окремо суд звертає увагу на те, що відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В силу приписів ч. 1, 2 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Із наведеного слідує, що висновок експерта є лише одним із джерел доказів, з якого суд отримує інформацію про наявність або відсутність обставин, які підтверджують або спростовують твердження сторони судового провадження. Представник позивача - адвокат Целіков В.В. категорично заперечує щодо позовних вимог, посилаючись на твердження експерта про неможливість надання відповіді на питання чи належить підпис на оригіналі кредитного договору №2029889441 від 31.03.2020 [PERSON] . Водночас, суд вважає за необхідне зауважити, що матеріали справи містять докази, які спростовують доводи сторони відповідача та свідчать про те, що саме відповідач [PERSON] уклав кредитний договір №2029889441 від 31.03.2020 з ПАТ «ОТП Банк». Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Враховуючи наведене, суд доходить висновку про те, що [PERSON] у відповідності до принципу свободи договору, вільного вибору контрагента, уклав кредитний договір, який породив у нього обов`язок повного та своєчасного повернення кредиту в обумовлений сторонами строк. Однак, беручи до уваги, що останній не виконав взяті на себе зобов`язання, позивач ТОВ «ФК «Аваліст» 05.06.2023 звернулося до суду із даною позовною заявою. Наділення ТОВ «ФК «Аваліст» статусом позивача у даному провадженні та наявність у останнього повноважень на звернення до суду із позовом до [PERSON] підтверджується долученим до позову договором факторингу №17/12/21 від 17.12.2021 року. Відповідно до ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Згідно з ч. 1 ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Важливим є закріплене ч. 1 ст. 1080 ЦК України правило, відповідно до якого договір факторингу є дійсним незалежно від наявності домовленості між клієнтом та боржником про заборону відступлення права грошової вимоги або його обмеження. В силу вимог ч. 1 ст. 1082 ЦК України, боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Згідно з позицією, висловленою Верховним Судом України у постанові від 23.09.2015 у справі №6-979цс15, боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору. Неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі. Положеннями ч. 1, 3 ст. 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом. У свою чергу, ст. 514 ЦК України визначено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Із аналізу матеріалів судової справи вбачається, що договором факторингу №17/12/21 від 17.12.2021 АТ «ОТП Банк» відступило ТОВ «ФК «Аваліст» право вимоги до [PERSON] . Наведене підтверджується додатком №1 до договору (т.1 а.с. 5-13). 17.12.2021 позивачем - новим кредитором було скеровано смс повідомлення відповідачу [PERSON] про заміну кредитора у договірних зобов`язаннях. Суд вважає таке повідомлення належним з огляду на закріплення порядку сповіщення боржника про заміну кредитора п. 6.7 договору факторингу. Відповідно до правової позиції, яка викладена у постанові Верховного Суду від 04 червня 2020 р. у справі № 910/1755/19, у зв`язку із заміною кредитора в зобов`язанні саме зобов`язання зберігається цілком і повністю, змінюється лише його суб`єктний склад у частині кредитора. Водночас, відповідач [PERSON] у погоджений сторонами строк не виконав взяті на себе зобов`язання ні на користь первісного кредитора, ні на користь нового кредитора, що свідчить про порушення [PERSON] вимог ЦК України. Враховуючи встановлені у ході судового розгляду обставини, наявність вини відповідача [PERSON] у несвоєчасному виконанні взятих на себе відповідно до кредитного договору №2029889441 від 31.03.2020 зобов`язань, суд доходить висновку про обґрунтованість заявленого позову та необхідність його задоволення. Щодо вимог позивача про стягнення із відповідача судових витрат суд звертає увагу на таке. Відповідно до ч. 1-3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. В силу ч. 1 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Право на професійну правничу допомогу гарантовано ст. 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України у рішеннях від 16 листопада 2000 року №13-рп/2000, від 30 вересня 2009 року №23-рп/2009. Відповідно до пункту 3.2 Рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009 правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права. Положення ст. 15ЦПК України наділяють учасників провадження правом користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Пункт 9 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» установлює, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Згідно з ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Відповідно до ч. 3, 4 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Положеннями ч. 8 ст. 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). При вирішенні питання про відшкодування витрат на правову допомогу суд враховує позицію Верховного суду, викладену у постанові Верховного Суду від 30 вересня 2020 року у справі №379/1418/18, відповідно до якої необхідно враховувати, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківській документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також їх розрахунку є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. У підтвердження понесених стороною позивача витрат на правничу допомогу представником позивача - адвокатом Косяк Н.В. долучено до позову копію договору про надання правової допомоги №07/23 від 14.02.2023, акт приймання-передачі наданих послуг №3281715534 від 19.05.2023, а також платіжну інструкцію №108 від 23.05.2023, з яких вбачається, що позивачем сплачено послуги адвоката Косяк Н.В. у розмірі 5 000 грн. 00 коп. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 листопада 2022 року у справі №922/1964/21 дійшла висновку, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункти 107-109). Таким чином, з огляду на реальність наданих адвокатом позивача послуг, фактичні обставини провадження, суд доходить висновку, що позивачем поза розумним сумнівом доведено розмір понесених судових витрат на правову допомогу у ході розгляду даної справи, що становить 5 000 грн. 00 коп. Суд звертає увагу, що відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, до яких відносяться зокрема й витрати на правову допомогу, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У ході системного аналізу заявлених позивачем вимог, беручи до уваги, що суд дійшов висновку про задоволення позову у повному обсязі, суд вважає, що позивачу підлягають відшкодування витрат на правову допомогу у розмірі 5 000 грн. 00 коп. Аналогічно наведеному суд доводить висновку про необхідність стягнення із відповідача [PERSON] на користь позивача суму сплаченого судового збору.

Outcome: approved