Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-16 00:00:00

У листопаді 2021 року [PERSON] через свого представника [PERSON] звернувся до суду з позовом до Харківської обласної прокуратури, Головного управління національної поліції в Харківській області, Державної казначейської служби, в обґрунтування якого після уточнення зазначив, що він був затриманий 24.01.2015 року в порядку ст. 208 КПК України. 25.01.2015 року його було повідомлено про підозру у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 14, ч. 1 ст. 187, ч. 1 ст. 263 КК України у рамках кримінального провадження № 22015220000000023 від 24.01.2015 року. 26.01.2015 року сторона обвинувачення звернулася із клопотанням про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, яке ухвалою слідчого судді від 26.01.2015 року було задоволено та визначено розмір застави в розмірі 80 мінімальних заробітних плат в сумі 97440 грн. 00 коп. 05.02.2015 року його було звільнено з Харківського слідчого ізолятора по ухвалі Київського районного суду м. Харкова від 26.01.2015 року по сплаті застави у сумі 97440 грн. 00 коп. Таким чином, він тримався під вартою з 24.01.2015 року по 05.02.2015 року, тобто 12 днів. Крім того, ухвалою слідчого судді від 26.01.2015 року на нього було покладено обов`язки після внесення застави, у тому числі носити електронний засіб контролю. 18.03.2015 року сторона обвинувачення звернулась із клопотанням до слідчого судді Ленінського районного суду м. Харкова про продовження строку покладених на нього обов`язків, яке ухвалою слідчого судді було задоволено та продовжено щодо нього обов`язки на строк до 23.04.2015 року. 25.03.2015 року постановою старшого прокурора прокуратури м. Харкова молодшого радника юстиції Галушка Ю.І. кримінальне провадження № 22015220000000023 від 24.01.2015 року було закрито, у зв`язку з не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливості їх отримання. 27.03.2015 року слідчим СВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області майором міліції [PERSON] його було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України в рамках кримінального провадження № 12015220010000062 від 26.03.2015 року. 30.03.2015 року слідчим СВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області Гудіною М.В. було складено та затверджено старшим прокурором прокуратури Галушка Ю.І. обвинувальний акт відносно нього та направлено до Київського районного суду м. Харкова. 26.12.2016 року за наслідками розгляду кримінального провадження № 12015220010000062 від 26.03.2015 року (справа № 640/6412/15-к) ухвалено виправдувальний вирок та визнано його невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України і виправдано. Запобіжний захід скасовано. 03.05.2018 року ухвалою апеляційного суду Харківської області апеляційну скаргу заступника прокурора на вирок Київського районного суду м. Харкова від 26.12.2016 року задоволено частково, вирок Київського районного суду м. Харкова від 26.12.2016 року скасовано та призначено новий розгляд кримінального провадження у суді. 19.04.2021 року прокурором Слобідської окружної прокуратури м. Харкова винесено постанову про відмову від підтримання державного обвинувачення у кримінальному провадженні № 12015220010000062 від 26.03.2015 року стосовно нього у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України у зв`язку з недостатністю доказів щодо наявності в його діях складу кримінального правопорушення. 23.04.2021 року ухвалою Київського районного суду м. Харкова кримінальне провадження № 12015220010000062 від 26.03.2015 року закрито. Ухвала набрала законної сили 05.05.2021 року. Переслідування державою в особі органів досудового розслідування та прокуратури відносно нього тривало з моменту затримання 24.01.2015 року до набрання законної сили ухвали Київського районного суду м. Харкова про закриття кримінального провадження 23.04.2021 року, тобто 75 місяці. За цей час йому внаслідок необґрунтованого кримінального переслідування, що полягало у незаконному порушенні кримінального провадження щодо нього, незаконному пред`явленні йому обвинувачення, взятті та триманні під вартою з 24.01.2015 року по 05.02.2015 року, зобов`язання носити засіб електронного контролю, довготривалому розгляді справи з 24.01.2015 року по 05.05.2021 року, було завдано моральної шкоди, яка виражалася в негативних емоціях та переживаннях з приводу незаконного притягнення його в якості обвинуваченого, підсудного, порушення звичного способу життя, необхідності докладання додаткових зусиль для його нормалізації. На момент закриття він був непрацевлаштований та в подальшому позбавлений можливості офіційного працевлаштування та отримання достойної заробітної плати. Крім того, він весною 2015 року збирався їхати на заробітки за кордон, проте був позбавлений можливості виїжджати за кордон, у пошуках роботи через незаконне притягнення у якості обвинуваченого. Крім того, знайти роботу за таким фахом з репутацією робітника, якого звинувачують у злочині, вкрай важко, а виїхати за межі міста він не мав можливості, у зв`язку з чим протягом тривалого часу залишався без роботи взагалі, а потім був вимушений шукати роботу із мінімальною оплатою праці. Дана ситуація постановила його та його рідних в скрутне матеріальне становище. Крім того, обрання запобіжного заходу та страждання, які ним понесені, як під час знаходження під вартою, так і визначення застави, у сумі 97440 грн 00 коп., змусили його та його родину відшукувати та позичати дані кошти у всіх родичів та знайомих, чим спричинено репутаційні збитки та сварки із рідними та близькими особами, а також, боргові зобов`язання, які також лягли на його плечі. Вказана ситуація також відобразилася на його родичах, їх постійно принижували, уникали, називали родичами злочинця. Внаслідок цього соціальні зв`язки родини були розірвані, друзі втрачені. Через незаконне притягнення у якості обвинуваченого він постійно перебував у стані нервового напруження, знаходився в важкому емоційному стані, відчував пригніченість та розгубленість. Наслідками переживання великого нервового шоку, стала повна втрата сну на тривалий час, постійні головні болі, страх спілкування з людьми через їх постійний осуд та нерозуміння. Таким чином, виходячи з загального часу перебування під слідством і судом з 24.01.2015 року по 23.04.2021 року 75 місяці, та розміру мінімальної заробітної плати за кожен місяць, мінімальний розмір моральної шкоди становить 450000 грн. 00 коп. Просив стягнути з Державного казначейства України за рахунок коштів Державного бюджету, шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку, на його користь моральну шкоду завдану Харківською обласною прокуратурою та Головним управлінням національної поліції в Харківській області в розмірі 450000 грн 00 коп. 15.11.2021 року на підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи, дана справа розподілена судді Білінській О.В. Ухвалою суду від 18.11.2021 року відкрито провадження по справі в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання. 07.12.2021 року представником відповідача Державної казначейської служби України у відповідності до вимог ч. 1 ст. 178 ЦПК України, до суду надано відзив, в якому він зазначив про безпідставність позовних вимог, вважаючи їх такими, що не підлягають задоволенню. 14.12.2021 року представником відповідача Головного управління Національної поліції в Харківській області Національної поліції України у відповідності до вимог ч. 1 ст. 178 ЦПК України, до суду надано відзив, в якому він зазначив про безпідставність позовних вимог, вважаючи їх такими, що не підлягають задоволенню, оскільки ГУНП в Харківській області було утворено постановою КМ України від 16.09.2015 року № 730 «Про утворення територіальних органів Національної поліції та ліквідацію територіальних органів Міністерства внутрішніх справ», тобто після подій на які вказує позивач у позові, належним відповідачем у справі є Харківське міське управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Харківській області. У задоволенні позовних вимог просив відмовити. 20.12.2021 року представником відповідача Харківської обласної прокуратури у відповідності до вимог ч. 1 ст. 178 ЦПК України, до суду надано відзив, в якому він зазначив про безпідставність позовних вимог, вважаючи їх такими, що не підлягають задоволенню. Вказав, що згідно ухвали Київського районного суду м. Харкова від 10.06.2015 року встановлено, що обвинувачений [PERSON] в судовому засіданні пояснив суду, що після фактичного затримання працівниками СБУ він без судового рішення незаконно утримувався з 23.01.2015 року по 25.01.2015 року в СВ УСБ України в Харківській області, де його катували з метою отримання свідчень. У зв`язку з чим, прокурор заявив клопотання про надання доручення прокуратурі про проведення прокурорської перевірки вказаних фактів. Вказане клопотання було задоволено. Прокуратурою м. Харкова до управління СБУ в Харківській області направлено доручення в порядку ст. 30 ЗУ «Про прокуратуру» про проведення службової перевірки відповідно до ухвали Київського районного суду м. Харкова щодо дій працівників УСБУ в Харківській області стосовно [PERSON] 31.07.2015 року прокуратурою м. Харкова отримано відповідь від УСБУ в Харківській області, в якій зазначено, що відносно незаконного, на думку [PERSON] , утримання останнього в будівлі управління в період з 23.01.2015 року по 25.01.2015 року та застосування незаконних методів дізнання та слідства, проведено перевірку. Отримані в ході перевірки дані об`єктивно спростовують надані [PERSON] свідчення щодо незаконного утримання та катувань. Протягом часу коли досудове розслідування здійснювалось слідчими управління та в подальшому, від [PERSON] та його захисника не надходили будь-які скарги щодо застосування примусу, спеціальних засобів, незаконного утримання тощо. Крім того, з матеріалів справи вбачається, що [PERSON] визнавав себе винним у вчиненні кримінальних правопорушень, як за ч. 1 ст. 187 КК України, так і за ч. 1 ст. 263 КК України. Відомості про визнання [PERSON] себе винним містяться в ухвалі слідчого судді Ленінського районного суду м. Харкова від 20.03.2015 року у справі № 642/2024/15-к, в якій зазначено, що допитаний як підозрюваний [PERSON] свою провину у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень визнав повністю; в постанові про виділення матеріалів досудового розслідування від 26.03.2015 року, в якій зазначено, що [PERSON] повністю визнав свою провину в частині підозри за ч.1 ст.263 КК України під час допиту в якості підозрюваного 23.03.2015 року. Таким чином, оскільки [PERSON] неодноразово визнавав себе винним у вчиненні кримінальних правопорушень, його самообмова була добровільною, мала на меті перешкодити з`ясуванню істини, є зафіксованою у матеріалах кримінальної справи, що є достатньою підставою для відмови у відшкодуванні позивачу моральної шкоди. Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи від 18.01.2022 року на підставі розпорядження керівника апарату № 02-13/177 від 30.12.2021 року справа розподілена судді Демченко С.В. Ухвалою суду від 03.02.2022 року цивільну справу прийнято до провадження в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання. Розпорядженням Голови Верховного Суду № 4/0/9-22 від 10.03.2022 року «Про зміну територіальної підсудності справ в умовах воєнного стану» було змінено територіальну підсудність судових справ Червонозаводського районного суду м. Харкова та визначено територіальну підсудність справ за Ленінським районним судом м. Полтави. На виконання вказаного Розпорядження Червонозаводським районним судом м. Харкова до Ленінського районного суду м. Полтави було передано для продовження розгляду цивільну справу № 646/7518/21. Відповідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи від 25.04.2022 року, справа розподілена судді Ленінського районного суду м. Полтави Тимчук Р.І. Ухвалою суду від 18.05.2022 року справа прийнята до розгляду за правилами загального провадження, призначене підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 18.04.2023 року постановлено передати справу за даним позовом за підсудністю до Червонозаводського районного суду м. Харкова. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи від 12.09.2023 року справа розподілена судді Глобі М.М. Ухвалою суду від 14.09.2023 року цивільну справу прийнято до провадження за правилами загального позовного провадження, призначено до підготовчого засідання. Ухвалою суду від 17.01.2024 року було задоволено клопотання представника позивача Орел В.В. та замінено неналежного відповідача Головне управління національної поліції в Харківській області на належного Ліквідаційну комісію ГУМВС України в Харківській області. 02.02.2024 року представником відповідача Ліквідаційної комісії ГУМВС України в Харківській області у відповідності до вимог ч. 1 ст. 178 ЦПК України, до суду надано відзив, в якому він зазначив про безпідставність позовних вимог, вважаючи їх такими, що не підлягають задоволенню. Вказав, що твердження позивача щодо завдання йому моральної шкоди не підтверджується об`єктивними даними, а саме відсутня протиправна поведінка відповідача. З огляду на копію протоколу затримання підозрюваного [PERSON] від 24.01.2015 року по матеріалам кримінального провадження № 22015220000000026 встановлено те, що під час огляду транспортного засобу ВАЗ 2105 державний номерний знак [NUMBER] , яким на той час користувався [PERSON] , згоду на огляд якого надав також [PERSON] , було виявлено та вилучено гранату «РГД-5» та запал до неї. Під час проведення затримання [PERSON] в останнього заяв, зауважень та скарг не було, що зазначено в даному протоколі його особистим підписом. На наступний день, 25.01.2015 року [PERSON] повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 14, ч. 1 ст. 187, ч. 1 ст. 263 КК України. Як зазначено в клопотанні старшого прокурора м. Харкова молодшого радника юстиції Галушка Ю.І. про продовження строку покладених на підозрюваного обов`язків від 18.03.2015 року, [PERSON] був допитаний як підозрюваний по зазначеному кримінальному провадженню, свою провину у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень визнав повністю. На сьогоднішній день відсутні будь-які рішення суду, якими б було встановлено факт незаконних дій або бездіяльності посадових осіб СВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області у відношенні позивача, відсутній факт завдання моральної шкоди позивачу, відсутній причинний зв`язок між протиправним діянням відповідача та шкодою, завданою [PERSON] . Ухвалою суду від 02.05.2024 року закрито підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду. Позивач та його представник в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлявся завчасно та належним чином. Представник позивача надав до суду клопотання про відкладення розгляду справи. Разом з тим, суд звертає увагу, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника), крім відповідача, незалежно від причин неявки (ч. ч. 1, 3 ст. 223 ЦПК України). Згідно з ч. 4 ст. 10 ЦПК України та ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року, суди застосовують рішення Європейського суду з прав людини як джерело права. Рішенням Європейського суду з прав людини від 03.04.2008 року у справі «Пономарьов проти України» наголошено, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод (далі - Конвенція), встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Ратифікуючи Конвенцію, Україна взяла на себе обов`язки гарантувати кожній особі права та свободи, закріплені в Конвенції, включаючи право на справедливий судовий розгляд протягом розумного строку. Крім того, слід зазначити, що Практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух. Враховуючи, що в судовому засіданні 24.02.2025 року представником позивача [PERSON] надані пояснення з приводу заявлених позовних вимог, останній позов підтримав та просив задовольнити, посилаючись на обставини, викладені в уточненій позовній заяві (т. 2 а.с. 140-144), судом неодноразово відкладалися наступні судові засідання за клопотанням позивача, який належним чином повідомлявся про час та місце судового розгляду, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності позивача та його представника. Представник відповідача Харківської обласної прокуратури під час судового розгляду позовні вимоги не визнав, просив відмовити у їх задоволенні, посилаючись на їх безпідставність та необґрунтованість. Представник відповідача Ліквідаційної комісії ГУМВС України в Харківській області в судове засідання не з`явився, повідомлявся про час та місце його проведення завчасно та належним чином, надав до суду заяву, в якій просив проводити розгляд справи за його відсутності, відмовивши у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Представник відповідача Державної казначейської служби України в судове засідання не з`явився, повідомлявся про час та місце його проведення завчасно та належним чином, про поважність причин неявки суд не повідомив. Заслухавши пояснення з`явившихся учасників судового розгляду та дослідивши матеріали справи, матеріали кримінальної справи № 640/6412/15-к, суд приходить до наступного. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду по захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Як встановлено під час судового розгляду, Управлінням СБ України в Харківській області 24.01.2015 року проведено огляд місця події, а саме: автомобілю марки «ВАЗ-2105», державний номер [NUMBER] , яким керував [PERSON] , у ході якого вилучено предмет, схожий на гранату РГД-5 та запал до неї. За вказаним фактом слідчим УСБ України в області внесено відомості до ЄРДР за № 22015220000000026 від 24.01.2015 року за ч. 1 ст. 263 КК України (т. 1 а.с. 7 справи № 640/6412/15-к). Згідно протоколу затримання підозрюваного від 24.01.2015 року, [PERSON] в рамках кримінального провадження № 22015220000000026 від 24.01.2015 року 24.01.2015 року о 21 год. 05 хв. був затриманий в порядку ст. 208 КПК України ( т. 1 а.с. 20-22 справи № 640/6412/15-к). Постановою старшого прокурора відділу 04/4 прокуратури області від 25.01.2015 року матеріали досудових розслідувань кримінальних проваджень № № 22015220000000023, 22015220000000024, 22015220000000025 та 22015220000000026 об`єднані в одне кримінальне провадження за № 22015220000000023. 25.01.2015 року [PERSON] в рамках кримінального провадження № 22015220000000023 від 24.01.2015 року було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 14, ч. 1 ст. 187 КК України ( т. 1 а.с. 31-32 справи № 640/6412/15-к). 26.01.2015 року ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Харкова було задоволено клопотання слідчого в ОВС слідчого відділу УСБ України в Харківській області по кримінальному провадженню № 22015220000000023 від 24.01.2015 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою - застосовано відносно [PERSON] запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в СІЗО УДПС України в Харківській області строком на 60 днів до 24.03.2015 року. Визначено суму застави у розмірі 80 мінімальних заробітних плат в сумі 97440 грн. 00 коп. (т. 1 а.с. 42-45 справи № 640/6412/15-к). З повідомлення начальника Харківського слідчого ізолятора від 05.02.2015 року вбачається, що [PERSON] був звільнений 05.02.2015 року з Харківського слідчого ізолятора по ухвалі Київського районного суду м. Харкова від 26.01.2015 року по сплаті застави у сумі 97440 грн. 00 коп. (т. 1 а.с. 46 справи № 640/6412/15-к). З повідомлення заступника начальника ХМУ ГУМВС України в Харківській області за № 30/209 від 16.02.2015 року вбачається, що згідно ухвали Київського районного суду м. Харкова від 26.01.2014 року про обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту з носінням електронного засобу контролю відносно підозрюваного [PERSON] по кримінальному провадженню № 22015220000000023 за ч. 1 ст. 187, ч. 1 ст. 263 КК України, до підозрюваного застосовано електронний засіб контролю (т. 1 а.с. 50 справи № 640/6412/15-к). 20.03.2015 року ухвалою слідчого судді Ленінського районного суду м. Харкова було задоволено клопотання старшого прокурора прокуратури м. Харкова по кримінальному провадженню № 22015220000000023 від 24.01.2015 року, продовжено щодо підозрюваного [PERSON] обов`язки, покладені на нього ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 26.01.2015 року на 30 днів, тобто до 23.04.2015 року (т. 1 а.с. 100-103 справи № 640/6412/15-к). Постановою старшого прокурора прокуратури м. Харкова від 25.03.2015 року кримінальне провадження № 22015220000000023 від 24.01.2015 року, по епізоду готування до вчинення нападу з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу, або з погрозою застосування такого насильства (розбою) [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] закрито, у зв`язку з не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи в суді і вичерпанням можливості їх отримати (т. 1 а.с. 108-109 справи № 640/6412/15-к). Відповідно до постанови старшого прокурора прокуратури м. Харкова від 26.03.2015 року були виділені з матеріалів досудового розслідування за № 22015220000000023 в окреме провадження матеріали досудового розслідування щодо факту незаконного придбання та зберігання вибухового пристрою [PERSON] , за № 12015220010000062. Здійснення досудового розслідування у кримінальному провадженні № 12015220010000062 направлено до СВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області для подальшого розслідування (т. 1 а.с. 110-112 справи № 640/6412/15-к). Так, Харківським МУ ГУ МВС України в Харківській області 26.03.2015 року були внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12015220010000062 за ч. 1 ст. 263 КК України за фактом того, що на підставі отриманої оперативної інформації від ГВ КР УСБУ в Харківській області був проведений огляд автотранспортного засобу. Встановлено, що фактично автотранспортний засіб марки «ВАЗ 2105», державний номер [NUMBER] , використовується громадянином [PERSON] , за згодою якого і був проведений огляд. В ході огляду зазначеного автотранспортного засобу в багажнику було виявлено та вилучено гранату РГД-5 та запал до неї (т.1 а.с. 1 справи № 640/6412/15-к). 27.03.2015 року [PERSON] у кримінальному провадженні № 12015220010000062 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, тобто зберігання, придбання бойових припасів без передбаченого законом дозволу (т. 1 а.с. 117-119 справи № 640/6412/15-к). 30.03.2015 року [PERSON] вручено обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 12015220010000062 від 26.03.2015 року у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, тобто зберігання, придбання бойових припасів без передбаченого законом дозволу (т. 1 а.с. 129-130 справи № 640/6412/15-к). Також, згідно повідомлення заступника начальника ХМУ ГУМВС України в Харківській області № 30/522 від 17.04.2015 року, з підозрюваного [PERSON] було знято електронний засіб контролю в зв`язку зі зміною запобіжного заходу з застави на особисту поруку і скасування раніше накладене зобов`язання носити електронний засіб контролю (т. 2 а.с. 39 справи № 640/6412/15-к). З ухвали Київського районного суду м. Харкова від 10.06.2015 року №640/6412/15-к вбачається, що у судовому засіданні обвинувачений [PERSON] пояснив, що після його фактичного затримання працівниками СБ України, він без судового рішення незаконно утримувався з 23.01.2015 року по 25.01.2015 року в СВ УСБУ України в Харківській області, де його катували з метою отримання зізнавальних свідчень. Тому, прокурором було заявлено клопотання про проведення прокурорської перевірки зазначених обставин, яке ухвалою суду задоволено (т. 2 а.с. 62 справи № 640/6412/15-к). Відомості за даними обставинами були внесені до ЄРДР за № 42015220750000562. Як вбачається з листа першого заступника начальника Управління СБ України в Харківській області за № 70/3-11544 від 28.07.2015 року, отримані під час перевірки відомості об`єктивно спростовують надані [PERSON] свідчення щодо незаконного утримання та катувань. Протягом часу, колу досудове слідство здійснювалось слідчими Управління (24-28.01.2015 року) та в подальшому, від [PERSON] та його захисника не надходили будь-які скарги щодо застосування примусу (катувань), спеціальних засобів, незаконного утримання, тощо (т. 2 а.с. 78-79 справи № 640/6412/15-к). Згідно листа першого заступника військового прокурора Харківського гарнізону від 25.05.2016 року (т. 2 а.с. 138 справи № 640/6412/15-к), а також копії самої постанови слідчого військової прокуратури Харківського гарнізону від 26.12.2015 року (т. 3 а.с. 156-157 справи № 640/6412/15-к) кримінальне провадження № 42015220750000562 закрито 26.12.2015 року на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України Вироком Київського районного суду м. Харкова від 26.12.2016 року [PERSON] визнано невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України і виправдано. Запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання скасовано. (т. 2 а.с. 190-198 справи № 640/6412/15-к). Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 03.05.2018 року вирок Київського районного суду м. Харкова від 26.12.2016 року скасовано і призначено новий розгляд кримінального провадження в суді першої інстанції (т. 2 а.с. 247-248 справи № 640/6412/15-к). Постановою прокурора Слобідської окружної прокуратури м. Харкова від 19.04.2021 року від підтримання державного обвинувачення у кримінальному провадженні № 12015220010000062 від 26.03.2015 року стосовно [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення за ч. 1 ст. 263 КК України відмовлено (т. 3 а.с. 237-243 справи № 640/6412/15-к). Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 23.04.2021 року кримінальне провадження № 1201522001000062 за ч. 1 ст. 263 КК України закрито (т. 3 а.с. 245-246 справи № 640/6412/15-к). Згідно відомостей з Єдиного державного реєстру судових рішень, ухвала Київського районного суду м. Харкова від 23.04.2021 року набрала законної сили 05.05.2021 року. Відповідно до ст.\~3\~КПК України притягнення до кримінальної відповідальності це стадія кримінального провадження, яка починається з моменту повідомлення особі про підозру у вчиненні кримінального правопорушення. Таким чином, [PERSON] перебував під слідством і судом з 24.01.2015 року по 05.05.2021 року, а саме від часу затримання [PERSON] по день набрання законної сили ухвали Київського районного суду м. Харкова від 23.04.2021 року, якою кримінальне провадження № 1201522001000062 за ч.1 ст. 263 КК України закрито. Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод, ратифікованої Україною, передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку. Відповідно до ст.\~56\~Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема, органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені ст. 1176 ЦК України. Положеннями ч. ч. 1, 2, 7 ст. 1176 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом. Шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян, підлягає відшкодуванню на підставі Закону України від 01.12.1994 року № 266/94-ВР «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду». Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає, зокрема, у випадку постановлення виправдувального вироку суду. Статтею ст. 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду», передбачено що, у наведених в ст. 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються): 1) заробіток та інші грошові доходи, які він втратив внаслідок незаконних дій; 2) майно (в тому числі гроші, грошові вклади і відсотки по них, цінні папери та відсотки по них, частка у статутному фонді господарського товариства, учасником якого був громадянин, та прибуток, який він не отримав відповідно до цієї частки, інші цінності), конфісковане або звернене в доход держави судом, вилучене органами досудового розслідування, органами, які здійснюють оперативно-розшукову діяльність, а також майно, на яке накладено арешт; 3) штрафи, стягнуті на виконання вироку суду, судові витрати та інші витрати, сплачені громадянином; 4) суми, сплачені громадянином у зв`язку з поданням йому юридичної допомоги; 5) моральна шкода. Згідно із ст.\~23\~ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Обґрунтовуючи вимоги щодо спричиненої моральної шкоди, позивач посилався, окрім іншого, на те, що він зазнав негативного впливу внаслідок притягнення його до кримінальної відповідальності, він приймав участь під час досудового розслідування та розгляду справи в суді на протязі тривалого часу, він був позбавлений можливості реалізувати свої звички і бажання, що вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя, а тому суд погоджується із твердженням позивача про завдання йому моральної шкоди. Визначаючи розмір завданої моральної шкоди, суд виходить з наступного. Відповідно до п. 5 ст.\~3\~Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», громадянинові відшкодовується моральна шкода у наведених в статті 1\~цього Закону випадках. Згідно п. 4 ст. 4 вказаного Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Відповідно до п. 3 ст. 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом проводиться, виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Межі відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом визначаються судом у розмірі співмірному з мінімальним розміром заробітної плати, визначеної законодавством за кожен місяць перебування під слідством чи судом, виходячи з розміру, встановленої законодавством на момент відшкодування. За змістом п. 17 Положення про застосування Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду», затвердженого наказом Міністерства юстиції України, Генеральної прокуратури України, Міністерства фінансів України від 04.03.1996 року, питання про відшкодування моральної шкоди за заявою громадянина вирішується судом відповідно до чинного законодавства України. Таким чином, розмір відшкодування моральної шкоди необхідно розраховувати, виходячи із розміру мінімальної заробітної плати, що на час розгляду справи становить 8000 грн. 00 коп., відповідно до ст. 8 Закону України від 19.11.2024 за № 4059-IX «Про Державний бюджет України на 2025 рік»,\~яким установлено у 2025 році мінімальну заробітну плату у місячному розмірі з 1 січня - 8000 гривні. Аналогічна позиція міститься у правових висновках Верховного Суду, викладених у постановах від 04.06.2018 року у справі № 489/2492/17, від 13.06.2018 року у справі № 464/6863/16, від 21.06.2018 року у справі № 205/119/17, від 25.07.2018 року у справі № 607/14493/16. Позивач вказує, що період його перебування під слідством та судом становить 75 місяців, тобто з моменту його затримання (з 24.01.2015 року) до постановлення ухвали Київського районного суду м. Харкова про закриття кримінального провадження № 12015220010000062 від 24.01.2015 року (23.04.2021 року). Разом з тим, суд звертає увагу, що період перебування під слідством та судом обраховується за час, починаючи з моменту затримання позивача 24.01.2015 року до набрання ухвали Київського районного суду м. Харкова про закриття кримінального провадження № 12015220010000062 від 24.01.2015 року законної сили відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру судових рішень зазначена дата саме 05.05.2021 року, що становить 75 місяців 12 днів. Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Виходячи з викладеного, мінімальний розмір відшкодування моральної шкоди становить 603096 грн. 77 коп. (75 міс. х 8000 грн. 00 коп. = 600 000 грн. 00 коп.; 8000 грн. 00 коп. / 31 день = 258 грн. 06 коп. за день х 12 днів = 3096 грн. 77 коп.; 600 000 грн. 00 коп. + 3096 грн. 77 коп. = 603096 грн. 77 коп.). Разом з тим, у ст. 2 ЦПК України визначені завдання та основні засади цивільного судочинства, серед яких змагальність та диспозитивність. У ч. 1 ст. 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 2 ст. 264 ЦПК України при ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог. Таким чином, враховуючи ступінь та глибину душевних страждань позивача, істотність вимушених змін у його житті, характер моральних страждань, враховуючи вимоги розумності та справедливості, суд вважає за необхідне визначити розмір відшкодування моральної шкоди, завданої позивачу, в межах заявлених позовних вимог в сумі 450000 грн. 00 коп. Статтею 25\~Бюджетного кодексу\~України встановлено, що Державна казначейська служба України здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду. Згідно п. п. 5 п. 4 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого указом Президента України від 13.04.2011 року Казначейство України відповідно до покладених завдань, в тому числі, здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду. На підставі п. 44 вказаного Порядку безспірне списання коштів державного бюджету здійснюється Казначейством за рахунок і в межах бюджетних призначень, передбачених у державному бюджеті на зазначену мету. Таким чином, відшкодування шкоди завданої незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду здійснюється за рахунок Державного бюджету України. Відповідно до ст. 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким чином, оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності та співставленні, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог. Позивачем при звернення до суду судовий збір не сплачено відповідно до п. 13 ч. 2 ст. 2 Закону України «Про судовий збір». Судовий збір не справляється за подання позову про відшкодування шкоди, заподіяної особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їх посадовою або службовою особою, а так само незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури або суду. Суд вирішуючи питання про судові витрати, керується положеннями ст.\~141\~ЦПК України та вважає необхідним компенсувати їх за рахунок держави у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. На підставі викладеного,

Outcome: approved