Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-13 00:00:00

25.07.2025 позивач звернулася до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області з позовною заявою до відповідача, у якій просить: розірвати шлюб, зареєстрований 26.07.2023 року між сторонами Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Івано-Франківську Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, актовий запис №1432, малолітню дитину [PERSON] , [INFO] , залишити проживати з позивачем, після розірвання шлюбу залишити позивачу шлюбне прізвище « [PERSON] », стягнути з відповідача судові витрати. Позов обґрунтовує тим, що 26.07.2023 сторони зареєстрували шлюб. Від спільного проживання у сторін народилися діти: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . У сторін різні погляди на сімейне життя, систематичні конфлікти та непорозуміння призвели до припинення шлюбних відносин. Позивач втратила почуття любові та поваги до відповідача. Вважає, що надання строку на примирення не змінить подружніх відносин, оскільки спроби примирення не приносять позитивних результатів. Спору щодо поділу майна набутого в шлюбі на час звернення до суду з даним позовом немає. На даний час шлюб носить формальним, подальше його збереження суперечитиме інтересам позивача та спільної дитини. Шлюб розриває вдруге (а.с. 1-3). Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями 25.07.2025 справу передано судді Кіндратишин Л.Р. (а.с. 11-12). 30.07.2025 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін (а.с. 15-16). У задоволенні клопотання представника відповідача - адвоката Савчука Р.Р. про надання строку на примирення тривалістю 6 місяців , судом відмовлено. Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила позов задоволити. Додатково вказали, що жодних кроків на примирення з боку відповідача не здійснено. Сторони не проживають разом тривалий час та не ведуть спільного господарства, не підтримують шлюбних відносин, не спілкуються. Збереження сім`ї неможливе. У неї було достатньо часу з позовом про розірвання шлюбу зверталася 4 рази, однак в подальшому позовну заяву залишала без розгляду за проханням відповідача. Їхні відносини не змінюються в кращу сторону. Представник відповідача - адвокат Савчук Р.Р. у судовому засіданні заперечив щодо задоволення позову. Подав письмові пояснення в яких вказав, що між сторонами і раніше виникали непорозуміння, перший раз шлюб між сторонами було укладено 21.08.2001, який рішенням суду було розірвано 21.10.2021, однак 26.07.2023 між сторонами було укладено шлюб вдруге. З часу укладення шлюбу 21.08.2001 шлюбні відносини між подружжям не припинялися. Просив відмовити у задоволенні позову. Заслухавши вступне слово позивача, представника відповідача, розглянувши матеріали цивільної справи, дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов наступного висновку. Встановлено, що відповідно до свідоцтва про шлюб, виданого 26 липня 2023 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Івано-Франківську Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції серії [NUMBER] , [PERSON] та [PERSON] 26 липня 2023 року зареєстрували шлюб у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану у місті Івано-Франківську Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, про що зроблено відповідний актовий запис №1432. Прізвище після реєстрації шлюбу: чоловіка [PERSON] , дружини [PERSON] (а.с. 8). У сторін [INFO] народилася дитина [PERSON] (а.с. 9). Відповідно до ст.16 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Спільні правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються СК України. Суд встановив, що сім`я між сторонами розпалася, перебування сторін у шлюбі є формальним, примирення не можливе. Зокрема, тривалий час сторони не проживають однією сім`єю, не підтримують сімейно-шлюбних відносин, не ведуть спільного господарства. Причиною розпаду сім`ї стало те, що в них виявилися різні погляди на спільне подружнє життя, через що між ними склалися відносини, які перешкоджають утриманню сім`ї та неможливістю подальшого спільного проживання та збереження сім`ї, що призвело до припинення шлюбних відносин. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Статтею 1 СК України, передбачено побудову сімейних відносин на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, а також взаємодопомоги і підтримки. Рівність прав і обов`язків жінки та чоловіка у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї закріплена статтею 7 цього Кодексу, а також статтею 24 СК України, відповідно до якої шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово сімейний засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово союз підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. При цьому, добровільність як засада шлюбу спостерігається, починаючи із закріплення права осіб на укладення шлюбу, перебування у ньому і закінчуючи правом на його вільне розірвання та припинення шлюбних відносин за бажанням будь-кого із подружжя. Частина перша статті 8 Конвенції про захист прав та основоположних свобод передбачає право особи на повагу до свого приватного та сімейного життя, що у контексті даної справи означає надання можливості подружжю на вільний вибір способу побудови своїх відносин у зареєстрованому шлюбі або іншим шляхом. Ніхто не може бути примушений до шлюбу або до особистих стосунків поза його волею. При цьому колишнє подружжя не позбавляється можливості налагодити свої стосунки й після розлучення шляхом укладення нового шлюбу або іншим шляхом. Частина 3 статті 105 СК України визначає, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. За частиною 2 статті 112 СК України, суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Згідно із Постановою Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя , суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя . Згідно з ст. 111 СК України, суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Закон не визначає, які саме заходи можуть застосовуватися судом для примирення подружжя, оскільки такі питання можуть вирішуватися виключно в процесі розгляду конкретної справи. З правового аналізу норм ст. 111 СК України та ч.7 ст.240 ЦПК України випливає, що надання додаткового строку для примирення є виключно правом суду, а не його обов`язком. До того ж, здійснення процедури примирення є можливим за наявності бажання до цього обох сторін, які прикладають зусилля до збереження шлюбу. Жодних доказів про те, що стороною відповідача вживались чи вживаються заходи на примирення, зокрема і з часу переування справи в суді, тобто з 25.07.2025 - не надано. Разом з тим, як зазначила позивач, на даний час разом з відповідачем не проживають, спільний побут та господарства не ведуть, не спілкуються близько 2 -3 років. На примирення та на подальше збереження шлюбу позивач не згідна. З`ясувавши фактичні обставини справи, причини позову про розірвання шлюбу, суд дійшов висновку, що подальше сімейне життя подружжя і збереження шлюбу стало неможливим, сторони відмовляються перебувати в шлюбі, отже, подальше збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, сім`я розпалася остаточно, а тому шлюб необхідно розірвати. Стосовно прохання позивача щодо залишення сина проживати з матір`ю, то суд зазначає, що у позовній заяві не зазначено щодо будь-якого спору з даного приводу між сторонами та матеріалами справи не підтверджено, відтак з урахуванням положень ст. 4 ЦПК України до задоволення не підлягає. Позивач не виявила бажання змінювати своє прізвище на дошлюбне. Таким чином позов підлягає до задоволення. У порядку ч. 2 ст. 115 СК України після набрання даним рішенням законної сили воно підлягає направленню до органу РАЦС за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб. Вирішуючи питання судових витрат, суд виходить з положень ст. 141 ЦПК України, відповідно до якої в даному випадку сплачений судовий збір слід стягнути з відповідача в користь позивача. На підставі наведеного та

Outcome: approved