Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-19 00:00:00

У травні 2025 року керівник Немирівської окружної прокуратури Вінницької області звернувся до суду із вказаним позовом. Позов мотивований тим, що наказом Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області №2-1151/15-16-сг від 19.02.2016 року «Про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність» затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надано із земель державної власності у приватну власність [PERSON] земельну ділянку площею 0,2 га з кадастровим номером 0521686300:05:0000:0318 для ведення особистого селянського господарства, що розташована на території Пиківської сільської ради Калинівського району Вінницької області. 19.03.2016 року приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Скутельник І.А. зареєстровано право власності [PERSON] на земельну ділянку з кадастровим номером 0521686300:05:0000:0318. У подальшому наказом Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області №2-9965/15-20-СГ від 04.05.2020 року «Про надання у власність» затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надано із земель державної власності у приватну власність [PERSON] земельну ділянку площею 1,9820 га з кадастровим номером 0523483800:03:000:0198 для ведення особистого селянського господарства, що розташована на території Погребищенської міської ради (колишньої Очеретнянської сільської ради Погребищенського району) Вінницької області. 17.06.2020 року приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Скутельник І.А. зареєстровано право власності [PERSON] на земельну ділянку з кадастровим номером 0523483800:03:000:0198. Прокурор наголошує на тому, що відповідно до ч.4 ст.116 ЗК України передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, проводиться один раз по кожному виду використання. Таким чином, на думку прокурора, [PERSON] при зверненні до Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області із клопотанням про затвердження проекту землеустрою щодо земельної ділянки з кадастровим номером 0523483800:03:000:0198 та зазначаючи при цьому, що він не скористався правом безоплатної приватизації земельної ділянки по даному виду використання, надав недостовірну інформацію, оскільки раніше використав право на безоплатну приватизацію земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства з кадастровим номером 0521686300:05:0000:0318. 20.07.2020 року приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Скутельник І.А. на підставі договору купівлі продажу №5209 право власності на земельну ділянку було зареєстровано за ТОВ «УКРЗЕМРЕССУРС». Прокурор стверджує, що оскільки спірна земельна ділянка з кадастровим номером 0523483800:03:000:0198 вибула з державної власності поза волею власника Українського народу, то ТОВ «УКРЗЕМРЕССУРС» набув право власності на неї в особи, яка не мала права її відчужувати. Разом із цим, ТОВ «УКРЗЕМРЕССУРС» спірну земельну ділянку з кадастровим номером 0523483800:03:000:0198 було об`єднано із земельною ділянкою з кадастровим номером 0523483800:03:000:0188, які увійшли до складу новоутвореної земельної ділянки з кадастровим номером 0523483800:03:000:0238 площею 3,964 га. 15.11.2022 року державним реєстратором Липовецької міської ради Вінницького району Вінницької області Чубатюк О.Р. зареєстровано право власності на земельну ділянку з кадастровим номером 0523483800:03:000:0238 за ТОВ «УКРЗЕМРЕССУРС». 23.12.2022 року право власності на земельну ділянку з кадастровим номером 0523483800:03:000:0238 площею 3,964 га на підставі договору купівлі продажу від 23.12.2022 року №7918 зареєстровано за [PERSON] . Прокурор наголошує на тому, що факт об`єднання ТОВ «УКРЗЕМРЕССУРС» вказаних вище земельних ділянок та продаж новоутвореної земельної ділянки не перешкоджає витребуванню земельної ділянки з кадастровим номером 0523483800:03:000:0198 в межах її координат та конфігурації, а тому спірна земельна ділянка підлягає витребуванню від кінцевого набувача [PERSON] на користь Погребищенської територіальної громади на підставі положень ст.388 ЦК України. Обґрунтовуючи правомірність втручання держави у право [PERSON] на мирне володіння майном, прокурор покликається на те, що воно здійснюється відповідно до чинного законодавства, з метою задоволення суспільного інтересу та з дотриманням пропорційного співвідношення між метою, що передбачається досягнути, та засобами, які для цього використовуються. Зокрема, звертає увагу суду на те, що за обставинами справи вбачається вчинення учасниками справи ряду послідовних дій щодо отримання у приватну власність земельної ділянки та подальший її продаж з метою ускладнення її витребування в судовому порядку на користь держави. Водночас, прокурор вказує на те, що [PERSON] не позбавлена права звертатися до попередніх володільців земельної ділянки з вимогою про відшкодування завданих збитків. Посилаючись на наведені обставини, керівник Немирівської окружної прокуратури Вінницької області просить: - скасувати у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Державному реєстрі Іпотек, Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна державну реєстрацію права власності за [PERSON] на земельну ділянку за кадастровим номером 0523483800:03:000:0238, припинити право власності [PERSON] на цю земельну ділянку; - скасувати в Державному земельному кадастрі державну реєстрацію земельної ділянки з кадастровим номером 0523483800:03:000:0238; - витребувати у [PERSON] у комунальну власність в особі Поребищенської міської ради Вінницького району земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства площею 1,9820 га, яка входить до складу об`єднаної земельної ділянки з кадастровим номером 0523483800:03:000:0238 та розташована на території Погребищенської міської ради Вінницького району (колишньої Очеретянської сільської ради Погребищенського району) Вінницької області в координатах, межах та конфігурації земельної ділянки з кадастровим номером 0523483800:03:000:0198, що була передана на підставі наказу Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області № 2-9965/15-20-СГ від 04.05.2020 у власність [PERSON] , відомості у Державному земельному кадастрі про яку набули статусу архівних (Т.1, а.с.1-29). Ухвалою судді від 05.05.2023 року задоволено заяву керівника Немирівської окружної прокуратури про забезпечення його позову. Накладено арешт на земельну ділянку площею 3,964 га кадастровий номер 0523483800:03:000:0238, що розташована на території колишньої Очеретянської сільської ради Погребищенського району Вінницької області (на даний час на території Погребищенської міської ради Вінницького району), яка на праві власності зареєстрована за [PERSON] . Заборонено органам, які проводять реєстрацію речових прав на нерухоме майно, здійснювати будь-які реєстраційні дії щодо земельної ділянки 3,964 га кадастровий номер 0523483800:03:000:0238, що розташована на території колишньої Очеретянської сільської ради Погребищенського району Вінницької області (на даний час на території Погребищенської міської ради Вінницького району). Заборонено відповідачу [PERSON] вчиняти дії, спрямовані на поділ чи об`єднання земельної ділянки площею 3,964 га кадастровий номер 0523483800:03:000:0238, що розташована на території колишньої Очеретянської сільської ради Погребищенського району Вінницької області (на даний час на території Погребищенської міської ради Вінницького району). Заборонено державним кадастровим реєстраторам вчиняти дії, спрямовані на внесення відомостей до Державного земельного кадастру щодо поділу чи об`єднання земельної ділянки з кадастровим номером 0523483800:03:000:0238, що розташована на території колишньої Очеретянської сільської ради Погребищенського району Вінницької області (на даний час на території Погребищенської міської ради Вінницького району) (Т.1, а.с.114-121). Ухвалою судді від 22.05.2023 року відкрито провадження у справі та визначено її розгляд здійснювати за правилами загального позовного провадження (Т.1, а.с.134-136). 06.06.2023 року від представника Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області надійшли пояснення третьої особи на позовну заяву, в яких просить позов прокурора задовольнити (Т.1, а.с.158-161). 07.06.2023 року від представника відповідачки [PERSON] адвоката Щавінського К.С. надійшов відзив на позовну заяву, в якому він просить відмовити у позові, посилаючись на його безпідставність, оскільки остання є добросовісним набувачем (Т.1, а.с.171, 172). 14.06.2023 року до суду від прокурора надійшла відповідь на відзив представника відповідачки [PERSON] адвоката Щавінського К.С. (Т.1, а.с.206-216). Ухвалою суду від 05.09.2023 року закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті (Т.2, а.с.18-20). 15.05.2024 року від представника відповідачки [PERSON] адвоката Щавінського К.С. надійшло клопотання про компенсацію вартості земельної ділянки у випадку задоволення позову, в якому він просить у разі задоволення позову прокурора стягнути із Погребищенської міської ради на користь [PERSON] вартість спірної земельної ділянки в розмірі 382328 грн. 00 коп. (Т.2, а.с.192, 193). 24.06.2024 року на адресу суду від прокурора надійшли додаткові пояснення, в яких він, серед іншого, зазначає, що згідно договору купівлі продажу спірної земельної ділянки від 20.07.2020 року від імені [PERSON] діяв [PERSON] , а від імені ТОВ «УКРЗЕМРЕССУРС» його директор Зінченко Д.В. При укладенні даної угоди покупець згідно даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно міг, проявивши розумну обачність, дізнатися про наявність у [PERSON] двох земельних ділянок, отриманих на підставі наказів Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області для ведення особистого селянського господарства. Прокурор також покликається на те, що у Єдиному державному реєстрі судових рішень міститься рішення від 19.04.2017 року у справі №902/1083/16 за позовом СФГ «Конкурент» до Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , ТОВ «УКРЗЕМРЕССУРС», [PERSON] , про визнання незаконними та скасування наказів. Представником [PERSON] , ТОВ «УКРЗЕМРЕССУРС», [PERSON] у цій справі був директор ТОВ «УКРЗЕМРЕССУРС» Зінченко Д.В. Серед іншого позовні вимоги обґрунтовувалися незаконною передачею ділянки, що перебувала у користуванні позивача, фізичним особам в порядку безоплатної приватизації без мети ведення особистого селянського господарства, а для набуття цих земельних ділянок ТОВ «УКРЗЕМРЕССУРС». [PERSON] була залучена до справи як третя особа за клопотанням представника ТОВ «УКРЗЕМРЕССУРС» Зінченка Д.В. Прокурор вважає, що ТОВ «УКРЗЕМРЕССУРС» вчиняє дії, спрямовані на уникнення відповідальності шляхом об`єднання земельних ділянок з іншими та відчуження їх фізичній особі [PERSON] . Вказане свідчить, що відповідачка [PERSON] могла знати про незаконне набуття земельної ділянки та ставить під сумнів її добросовісність. Також прокурор звертає увагу суду на те, що у даній справі в інтересах [PERSON] діє її представник адвокат Щавінський К.С., яким вчинялися дії з оформлення права власності [PERSON] на спірну земельну ділянку, що доводить можливість відповідачки бути обізнаною про незаконне набуття останнім цієї земельної ділянки. Згідно із п.3.1 договору купівлі продажу від 23.12.2022 року, укладеного між ТОВ «УКРЗЕМРЕССУРС» та [PERSON] , продаж земельної ділянки з кадастровим номером 0523483800:03:000:0238 вчинено за 1000 грн. 00 коп. При цьому експертно грошова оцінка цієї земельної ділянки становить 76200 грн. 00 коп. Матеріали справи не містять доказів здійснення [PERSON] розрахунків за придбання земельної ділянки шляхом внесення коштів на рахунок ТОВ «УКРЗЕМРЕССУРС». А тому прокурор стверджує, що заходи втручання держави у право власності [PERSON] сумісні із гарантіями ст.1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та відповідають критеріям правомірного втручання у право особи на мирне володіння майном. Також прокурор акцентує увагу на тому, що відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно у [PERSON] на праві власності перебуває 12 земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства та товарного сільськогосподарського виробництва загальною площею майже 25,5602 га, а тому витребування у неї однієї земельної ділянки площею 1, 9820 га, яку вона придбала за 1000 грн. 00 коп., не становитиме для неї надмірний тягар, спричинений втратою грошових коштів та позбавленням засобів для існування (Т.2, а.с.231-237). 16.12.2024 року від представника відповідачки [PERSON] адвоката Щавінського К.С. надійшли письмові пояснення, в яких він звертає увагу суду на те, що Погребищенська міська рада, на користь якої прокурор просить витребувати земельну ділянку, не зареєструвала за собою право власності на неї, а тому не може вважатися належним позивачем (Т.3, а.с.46). 21.04.2025 року від представника третьої особи ТОВ «УКРЗЕМРЕССУРС» Зінченка Д.В. надійшли письмові пояснення, в яких він просить відмовити у задоволенні позову прокурора. Заперечуючи проти позову, вказав, що відповідно до положень Закону України № 4292-IX\~від 12.03.2025 року суд одночасно із задоволенням позову зобов`язаний вирішити питання про компенсацію вартості майна відповідачці [PERSON] , яка має бути внесена прокурором на депозитний рахунок суду. Відповідно до висновку про ринкову вартість майна від 21.02.2024 року ринкова вартість земельної ділянки з кадастровим номером 0523483800:03:000:0238 площею 3,9640 га становить 764656 грн. 00 коп. При цьому частина цієї земельної ділянки, що становить площу 1,9820 га, складає 382328 грн. 00 коп. Оскільки прокурор не вніс вказану суму грошових коштів на депозитний рахунок суду, то підстав для задоволення позову немає. Також стверджує, що Погребищенська міська рада є неналежним позивачем, оскільки її право власності не є порушеним, так як воно ніколи не набувалося цим органом місцевого самоврядування на спірну земельну ділянку, в тому числі з підстав, передбачених п.24 розділу Х «Перехідні положення» ЗК України. З огляду на це вважає, що суд має відступити від протилежного правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду у справі №902/1159/22. Звертає увагу суду на те, що на дату придбання земельної ділянки [PERSON] та державної реєстрації права власності за нею будь яких обтяжень на спірну земельну ділянку у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно зареєстровано не було, а тому остання є добросовісним набувачем та у неї не може бути витребувано означене майно з підстав, передбачених ч.1 ст.388 ЦК України. Водночас, вважає хибними висновки Верховного Суду про те, що рішення органів державної влади, унаслідок яких відбулося вибуття майна з власності держави з порушенням норм закону, слід вважати таким, що відбулося без волі держави. Представник третьої особи наголошує на тому, що коли спірна земельна ділянка вибула з володіння держави за волевиявленням державного органу, який був уповноважений розпоряджатися нею від імені держави, і коли спірна земельна ділянка була об`єднана з іншою в одну, яка була придбана [PERSON] в особи, яка мала право її відчужувати, підстави для втручання у право власності останньої відповідно до ч.1 ст.388 ЦК України відсутні. Крім того, акцентує увагу суду на тому, що запропонований прокурором спосіб втручання у право [PERSON] мирно володіти майном не зумовлене суспільним (публічним) інтересом та не сумісне із критеріями законності та пропорційності, оскільки суспільний інтерес не може полягати у тому, щоб помилки державних органів компенсувалися за рахунок громадян, які не мають жодного відношення до цих помилок (Т.3, а.с.110-118). В судовому засіданні прокурор Огірчук О.Ю. позов підтримала та підтвердила викладені у ньому, а також у додаткових письмових поясненнях обставини. Представник позивача Погребищенської міської ради Дзюба О.О. також підтримав позов прокурора. Представник ТОВ «УКРЗЕМРЕССУРС» Зінченко Д.В. просив відмовити у задоволенні позову, посилаючись на доводи, викладені у письмових поясненнях. Заслухавши учасників справи та дослідивши її матеріали, суд встановив наступне. Наказом Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області №2-1151/15-16-сг від 19.02.2016 року «Про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність» затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надано із земель державної власності у приватну власність [PERSON] земельну ділянку площею 0, 2 га з кадастровим номером 0521686300:05:0000:0318 для ведення особистого селянського господарства, що розташована на території Пиківської сільської ради Калинівського району Вінницької області (Т.1, а.с.38) 19.03.2016 року приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Скутельник І.А. зареєстровано право власності [PERSON] на земельну ділянку з кадастровим номером 0521686300:05:0000:0318 (Т.1, а.с.34-36). 07.11.2019 року [PERSON] звернувся до Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області із заявою, в якій просив надати дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства площею 2 га на території Очеретнянської сільської ради Погребищенського району Вінницької області. Одночасно повідомив, що до цього часу не використав своє право на безоплатну передачу земельної ділянки із земель державної (комунальної) власності для ведення особистого селянського господарства (Т.1, а.с.163). Наказом Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області від 05.12.2019 року №2-23641/15-13-СГ [PERSON] надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства площею 2 га на території Очеретнянської сільської ради Погребищенського району Вінницької області (Т.1, а.с.162 зворот). 07.04.2020 року представник [PERSON] [PERSON] звернувся до Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області із заявою, в якій просив затвердити проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства із земель державної власності та передати у власність земельну ділянку площею 1, 9820 га на території Очеретнянської сільської ради Погребищенського району Вінницької області для ведення особистого селянського господарства. При цьому повідомив, що правом безоплатної приватизації земельної ділянки по даному виду цільового призначення [PERSON] не скористався (Т.1, а.с.162) Наказом Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області №2-9965/15-20-СГ від 04.05.2020 року «Про надання у власність» затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надано із земель державної власності у приватну власність [PERSON] земельну ділянку площею 1,9820 га з кадастровим номером 0523483800:03:000:0198 для ведення особистого селянського господарства, що розташована на території Погребищенської міської ради (колишнього Очеретнянської сільської ради Погребищенського району) Вінницької області (Т.1, а.с.37). 17.06.2020 року приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Скутельник І.А. зареєстровано право власності [PERSON] на земельну ділянку з кадастровим номером 0523483800:03:000:0198. 20.07.2020 року між [PERSON] , від імені якого на підставі довіреності діє [PERSON] , та ТОВ «УКРЗЕМРЕССУРС» укладено договір купівлі продажу земельної ділянки з кадастровим номером 0523483800:03:000:0198, посвідчений приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Скутельник І.А., зареєстрований в реєстрі за №5209 (Т.1, а.с.39-44). 20.07.2020 року приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Скутельник І.А. на підставі договору купівлі продажу №5209 зареєстровано право власності на земельну ділянку з кадастровим номером 0523483800:03:000:0198 за ТОВ «УКРЗЕМРЕССУРС» (Т.1, а.с.45-47). 03.11.2022 року ТОВ «УКРЗЕМРЕССУРС» звернулося із заявою до приватного підприємця [PERSON] , в якій просило розробити технічну документацію із землеустрою щодо об`єднання земельних ділянок площею 3,9640 га для ведення особистого селянського господарства з кадастровим номером 0523483800:03:000:0198 та з кадастровим номером 0523483800:03:000:0188 (Т.1, а.с.53). В подальшому приватний підприємець [PERSON] виготовив технічну документацію із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства ТОВ «УКРЗЕМРЕССУРС» за межами населеного пункту с.Очеретня Вінницького району Вінницької області (Т.1, а.с.54-57). 15.11.2022 року державним реєстратором Липовецької міської ради Вінницького району Вінницької області Чубатюк О.Р. зареєстровано право власності на земельну ділянку з кадастровим номером 0523483800:03:000:0238 за ТОВ «УКРЗЕМРЕССУРС». 23.12.2022 року між ТОВ «УКРЗЕМРЕССУРС» та [PERSON] укладено договір купівлі продажу земельної ділянки з кадастровим номером 0523483800:03:000:0238, посвідчений приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Скутельник І.А., зареєстрований в реєстрі за №7918 (Т.1, а.с.58-63). 23.12.2022 року право власності на земельну ділянку з кадастровим номером 0523483800:03:000:0238 площею 3,964 га на підставі договору купівлі продажу від 23.12.2022 року №7918 зареєстровано за [PERSON] (Т.1, а.с.48, 49). Згідно із довідкою про оціночну вартість об`єкта нерухомості від 10.04.2023 року оціночна вартість земельної ділянки з кадастровим номером 0523483800:03:000:0198 становить 32843 грн. 44 коп. (Т.1, а.с.50-52). Згідно із інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно у [PERSON] на праві власності перебуває 12 земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства та товарного сільськогосподарського виробництва загальною площею майже 25,5602 га (Т.2, а.с.238-242). Відповідно до висновку про ринкову вартість майна від 21.02.2024 року ринкова вартість земельної ділянки з кадастровим номером 0523483800:03:000:0238 площею 3,9640 га становить 764656 грн. 00 коп. (Т.3, а.с.151-168). Статтею 6 Конституції України\~передбачено, що органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією\~Конституцією\~межах і відповідно до законів України. Відповідно до\~ст. 19 Конституції України\~органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах та у спосіб, що передбачені\~Конституцією\~та законами України. Згідно з п. 3 ч. 1\~ст. 131-1 Конституції України\~в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом. Відповідно до ч. 3\~ст. 23 Закону України «Про прокуратуру»\~№ 1697-VII\~ (надалі Закон №1697-VII\~) здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Згідно із ч.4\~ст.23 Закону №1697-VII наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб`єктом владних повноважень. Частинами 1, 2\~ст. 4 ЦПК України\~визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах. Відповідно до частин 3, 4, 5\~ст. 56 ЦПК України\~у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами. Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що у випадку, коли держава вступає в цивільні правовідносини, вона має цивільну правоздатність нарівні з іншими їх учасниками. Держава набуває і здійснює цивільні права й обов`язки через відповідні органи, які діють у межах їхньої компетенції. Отже, поведінка органів, через які діє держава, розглядається як поведінка держави у відповідних, зокрема цивільних, правовідносинах. Тому у відносинах, в які вступає держава, органи, через які вона діє, не мають власних прав і обов`язків, а наділені повноваженнями (компетенцією) представляти державу у відповідних правовідносинах (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 20.11.2018 у справі № 5023/10655/11 (підпункти 6.21, 6.22), від 26.02.2019 у справі № 915/478/18 (підпункти 4.19, 4.20), від 26.06.2019 у справі № 587/430/16-ц (пункт 26), від 18.03.2020 у справі № 553/2759/18 (пункт 35), від 06.07.2021 у справі № 911/2169/20 (підпункт 8.5), від 23.11.2021 у справі № 359/3373/16-ц (пункт 80), від 20.07.2022 у справі № 910/5201/19 (пункт 75), від 05.10.2022 у справах № 923/199/21 (підпункт 8.16) і № 922/1830/19 (підпункт 7.1)). Велика Палата Верховного Суду також звертала увагу на те, що в судовому процесі держава бере участь у справі як сторона через її відповідний орган, наділений повноваженнями у спірних правовідносинах (див. постанови від 27.02.2019 у справі № 761/3884/18 (пункт 35), від 23.11.2021 у справі № 359/3373/16-ц (пункт 81), від 20.07.2022 у справі № 910/5201/19 (пункт 76), від 05.10.2022 у справах № 923/199/21 (підпункт 8.17) і № 922/1830/19 (підпункт 7.2)). Тобто під час розгляду справи в суді фактичною стороною у спорі є держава, навіть якщо позивач визначив стороною у справі певний орган (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 у справі № 587/430/16-ц (пункт 27), від 23.11.2021 у справі № 359/3373/16-ц (пункт 81), від 05.10.2022 у справах № 923/199/21 (підпункт 8.18) і № 922/1830/19 (підпункт 7.3)). Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені\~Конституцією\~та законами України (частина друга\~статті 19 Конституції України). За висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними в пункті 69 постанови від 26.06.2019 у справі № 587/430/16-ц, підпункті 8.19 постанови від 06.07.2021 у справі № 911/2169/20 та пункті 40 постанови від 18.01.2023 у справі № 488/2807/17, оскільки повноваження органів влади, зокрема і щодо здійснення захисту законних інтересів держави, є законодавчо визначеними, суд згідно з принципом\~jura novit curia\~(«суд знає закони») під час розгляду справи має самостійно перевірити доводи сторін щодо наявності чи відсутності повноважень органів влади здійснювати у спосіб, який обрав прокурор, захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах. Прокурор у цій справі стверджує, що порушення інтересів держави полягає в недотриманні вимог чинного законодавства Головним управлінням Держгеокадастру у Вінницькій області при прийнятті ним наказу щодо передачі земельної ділянки з кадастровим номером 0523483800:03:000:0198 у власність [PERSON] , чим порушено права держави в особі Погребищенської міської територіальної громади, як власника на даний час спірної земельної ділянки, уповноваженого розпоряджатися нею. З огляду на це прокурор просить, серед іншого, витребувати вказану земельну ділянку від останнього набувача [PERSON] на користь власника територіальної громади в особі Погребищенської міської ради. Розглядаючи питання щодо наявності у прокурора достатніх підстав для представництва інтересів держави у даній справі, суд ураховує наступне. У пунктах 115-117 постанови від 11\~червня 2024 року у справі № 925/1133/18 Велика Палата Верховного Суду зауважила, що у разі, якщо державний орган або орган місцевого самоврядування діє або приймає рішення всупереч закону та інтересам Українського народу, прокурор має право діяти на захист порушених інтересів держави шляхом подання відповідного позову до суду. В цьому випадку органи, які прийняли рішення чи вчинили дії, що, на думку прокурора, порушують інтереси держави, набувають статусу відповідача. Орган державної влади (або місцевого самоврядування), який порушив права держави чи територіальної громади прийняттям незаконного рішення від імені відповідного суб`єкта права, не може (в силу відсутності повноважень на захист) та не повинен (з огляду на відсутність спору з іншим учасником цивільних правовідносин) бути позивачем за позовом прокурора, спрямованим на оскарження незаконного рішення цього ж органу та відновлення порушених прав і законних інтересів держави чи територіальної громади. В процесуальному аспекті орган, який прийняв такий акт, не має зацікавленості у задоволенні позовних вимог, відстоюючи правомірність своїх дій, що суперечить правовому статусу позивача. Водночас доведення правомірності дій, які оспорюються позивачем, забезпечується процесуальними повноваженнями відповідача. При цьому фактичним позивачем за позовом, поданим в інтересах держави, є держава, а не відповідний орган або прокурор. У п.140 постанови від 11\~червня 2024 року у справі № \~925/1133/18 Велика Палата Верховного Суду виснувала, що: 1) прокурор звертається до суду в інтересах держави в особі органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, якщо: - орган є учасником спірних відносин і сам не порушує інтересів держави, але інший учасник порушує (або учасники порушують) такі інтереси; - орган не є учасником спірних відносин, але наділений повноваженнями (компетенцією) здійснювати захист інтересів держави, якщо учасники спірних відносин порушують інтереси держави; 2) прокурор звертається до суду в інтересах держави як самостійний позивач, якщо: - відсутній орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах; - орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, є учасником спірних відносин і сам порушує інтереси держави. Із матеріалів справи випливає, що керівником Немирівської окружної прокуратури 27.10.2022 року було направлено лист за №54/1-700 вих.22 на адресу Погребищенської міської ради, в якому він просив повідомити про те, чи заплановано Погребищенською міською радою звернення до суду із позовом до ТОВ «УКРЗЕМРЕССУРС» про витребування земельної ділянки з кадастровим номером 0523483800:03:000:0198 на користь територіальної громади (Т.1, а.с.64-66). Листом від 01.11.2022 року за №02-21/2349 Погребищенська міська рада повідомила керівника Немирівської окружної прокуратури, що не заперечує щодо звернення прокуратури до суду із відповідним позовом в інтересах Погребищенської міської ради (Т.1, а.с.67). 11.04.2023 року керівником Немирівської окружної прокуратури було направлено лист за №54/1-416 вих.23 на адресу Погребищенської міської ради, в якому він повідомив, що окружною прокуратурою буде подано позов до суду в інтересах держави в особі Погребищенської міської ради до [PERSON] про витребування на користь територіальної громади земельної ділянки з кадастровим номером 0523483800:03:000:0198, яка входить складу земельної ділянки з кадастровим номером 0523483800:03:000:0238 (Т.1, а.с.94). Ураховуючи наведене, та зважаючи на наявність суспільного інтересу у поверненні земельної ділянки Погребищенській територіальній громаді, суд вважає, що прокурор відповідно до вимог статті 23 Закону України «Про прокуратуру», частини четвертої статті 56 ЦПК України обґрунтував наявність у нього підстав для представництва інтересів держави у суді та визначив, у чому полягає порушення інтересів держави. Вирішуючи спір по суті, суд виходить із того, що за змістом статті 14 Конституції України\~земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Згідно зі\~статтею 13 Конституції України\~земля є об`єктом права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених\~Конституцією. За приписами статей\~81,\~116 Земельного кодексу України\~(далі - ЗК України) громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування; прийняття спадщини; виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю). Громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. Відповідно до частини четвертої\~статті 116 Земельного кодексу України\~передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, провадиться один раз по кожному виду використання. Частиною шостою\~статті 118 ЗК України\~передбачено, що громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених\~статтею 122 цього Кодексу. Для ведення особистого селянського господарства громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності в розмірі - не більше 2 гектара (пункт "б" частини першої\~статті 121 ЗК України). Згідно із частиною четвертою\~статті 122 ЗК України\~земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті передає у власність або у користування для всіх потреб центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи. Відповідно до Положення про Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру, затвердженого\~постановою Кабінету Міністрів України від 14.01.2015 року №15, відповідним центральним органом є Державна служба України з питань геодезії, картографії та кадастру (Держгеокадастр) та територіальні органи Держгеокадастру. Оскільки [PERSON] на час видання наказу Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області №2-9965/15-20-СГ від 04.05.2020 року «Про надання у власність», яким було затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надано із земель державної власності йому у приватну власність земельну ділянку площею 1,9820 га з кадастровим номером 0523483800:03:000:0198 для ведення особистого селянського господарства, вже отримав у приватну власність земельну ділянку площею 2 га з кадастровим номером 0521686300:05:0000:0318 для ведення особистого селянського господарства, то слід дійти висновку, що він скористався своїм правом, передбаченим\~статтею 116 ЗК України, повторно, тобто з порушенням визначеного земельним законодавством порядку. Крім того, згідно із положеннями\~статті 3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень",\~статті 334 ЦК України, а також положень статей\~125,\~126 ЗК України\~право власності на земельну ділянку, у тому числі надану у власність в порядку безоплатної приватизації, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до\~Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Відповідно до\~статті 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень"\~державна реєстрація є лише офіційним визнанням і підтвердженням державою фактів набуття, зміни або припинення прав на нерухоме майно, проте не є підставою виникнення цивільних прав, зокрема набуття, зміни або припинення прав на нерухоме майно. Сама по собі державна реєстрація права власності за певною особою не є безспірним підтвердженням наявності в цієї особи права власності, але створює спростовувану презумпцію права власності такої особи (див. постанову Верховного Суду від 12 березня 2019 року у справі № 911/3594/17). Відповідно до статей\~11,\~13 ЦК України\~цивільні права та обов`язки виникають на підставі юридичних фактів та здійснюються у межах, наданих договором або актами цивільного законодавства. Частиною дев`ятою\~статті 118 ЗК України\~встановлено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених\~статтею 122 цього Кодексу, у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов`язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність. За системним зв`язком та змістом положень частини першої, пункту "в" частини третьої, четвертої статті\~116, частин першої, сьомої, дев`ятої статті\~118, частини першої статті\~121, статті\~122 ЗК України, які визначають право громадян на безоплатне набуття у приватну власність земельних ділянок певного виду використання із земель державної та комунальної власності шляхом приватизації та порядок його реалізації, закон визначає, що така передача здійснюється шляхом прийняття відповідним органом виконавчої влади або місцевого самоврядування в межах повноважень відповідного рішення і не допускає безоплатної передачі у власність громадян земельних ділянок певного виду використання більш як один раз. Відповідно прийняття органами виконавчої влади або місцевого самоврядування рішень про таку передачу без додержання вказаних вимог також є недопустимим. Таким чином, передача (надання) земельної ділянки у власність відповідно до\~статті 118 ЗК України\~є завершальним етапом визначеної процедури безоплатної приватизації земельних ділянок (див. постанову Верховного Суду від 09.10.2020 у справі №1840/3664/18). Закон пов`язує наявність права на безоплатне набуття у приватну власність земельних ділянок певного виду використання із земель державної та комунальної власності саме з фактом прийняття відповідного рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність, а не з державною реєстрацією речових прав на відповідне майно. Наведене свідчить про відсутність достатніх правових підстав для видачі наказу Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області №2-9965/15-20-СГ від 04.05.2020 року «Про надання у власність», а тому спірна земельна ділянка вибула із власності Українського народу, від імені та в інтересах якого діяв державний орган, всупереч вимогам закону та волі власника. Отже, повторне набуття земельної ділянки [PERSON] у власність у межах норм безоплатної приватизації на підставі наказу Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області №2-9965/15-20-СГ від 04.05.2020 року «Про надання у власність» є протиправним. Щодо правових підстав для витребування земельної ділянки у [PERSON] як нинішнього власника, з огляду на встановлену судом протиправність її вибуття із власності Українського народу, суд враховує таке. Частинами 1 і 4\~статті 41 Конституції України, зокрема, встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Положення цього конституційного принципу кореспондуються із нормами статей\~317,\~319,\~321 ЦК України, згідно яких власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Частиною другою\~статті 152 Земельного кодексу України\~передбачено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані із позбавленням права володіння земельною ділянкою. Захист прав на земельні ділянки здійснюється у передбачений законом спосіб Приписами ч. 1\~ст. 15 ЦК України\~визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорення. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (висновки зазначені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі № 338/180/17 (пункт 57), від 11.09.2018 у справі № 905/1926/16 (пункт 40), від 30.01.2019 у справі № 569/17272/15-ц, від 11.09.2019 у справі № 487/10132/14-ц (пункт 89), від 16.06.2020 у справі № 145/2047/16-ц (пункт 7.23), від 04.11.2020 у справі №327/1884/17). У контексті частини третьої\~статті 16 ЦК України\~до позовів щодо захисту речових прав на нерухоме майно відноситься, зокрема, віндикаційний - про витребування власником свого майна від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним (стаття 387 ЦК України). Згідно із\~статтею 387 ЦК України\~власник має необмежене право витребувати майно із чужого незаконного володіння, у тому числі від недобросовісного набувача. Зміст приписів\~ст. 387 ЦК України\~свідчить, що предмет віндикаційного позову становить вимога неволодіючого майном власника до незаконно володіючого цим майном не власника про повернення майна з чужого незаконного володіння. Витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема якщо між власником (законним володільцем) і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору. У відповідності до\~частин 1, 2 ст. 388 ЦК України\~якщо майно\~за відплатним\~договором придбане\~в особи,\~яка не\~мала права\~його відчужувати,\~про що\~набувач не\~знав і\~не міг\~знати (добросовісний\~набувач),\~власник має\~право витребувати\~це майно\~від набувача\~лише у\~разі,\~якщо майно: 1)\~було загублене\~власником або\~особою,\~якій він\~передав майно\~у володіння; 2)\~було викрадене\~у власника\~або особи,\~якій він\~передав майно\~у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Майно не\~може бути\~витребувано від\~добросовісного набувача,\~якщо: 1)\~воно було\~продане або\~передане у\~власність у\~порядку,\~встановленому для\~виконання судових\~рішень; 2) воно було продане такому набувачеві на електронному аукціоні у порядку, встановленому для приватизації державного та комунального майна. Таким чином,\~стаття 388 ЦК України\~встановлює правила реалізації власником його права на витребування майна від добросовісного набувача. У пунктах 37 39 постанови Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 653/1096/16-ц зауважено, що предметом віндикаційного позову є вимога власника, який не є фактичним володільцем індивідуально-визначеного майна, до особи, яка незаконно фактично володіє цим майном, про повернення його з чужого незаконного володіння. Таким чином, метою віндикаційного позову є забезпечення введення власника у володіння майном, якого він був незаконно позбавлений, як фактично, тобто повернення його у фактичне володіння, так і у власність цієї особи. При цьому у випадку позбавлення власника володіння нерухомим майном означене введення полягає у внесенні або поновленні запису про державну реєстрацію за власником права власності на нерухоме майно (принцип реєстраційного підтвердження володіння нерухомістю). Суд звертає увагу на те, що Законом\~України № 4292-IX\~від 12.03.2025 року викладено в новій редакції статтю 388 ЦК України, яка містить абзаци перший четвертий частини третьої наступного змісту: «Держава, територіальна громада, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті, також не може витребувати майно від добросовісного набувача на свою користь, якщо: 1) з моменту реєстрації у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно права власності першого набувача на нерухоме майно, передане такому набувачеві з державної або комунальної власності у приватну власність, незалежно від виду такого майна, минуло більше десяти років; 2) з дати передачі першому набувачеві з державної або комунальної власності у приватну власність нерухомого майна, щодо якого на момент такої передачі законодавством не була встановлена необхідність державної реєстрації правочину або реєстрації права власності, минуло більше десяти років. Зміна першого та подальших набувачів не змінює порядку обчислення та перебігу граничного строку для витребування майна, передбаченого цією частиною. Отже, в абзацах першому четвертому частини третьої статті 388 ЦК України встановлено порядок обчислення та перебігу граничного строку для витребування чи визнання права щодо: нерухомого майна, право власності на яке зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно до дня набрання чинності цим Законом; нерухомого майна, щодо якого на момент його передачі першому набувачеві законом не була встановлена необхідність державної реєстрації правочину або реєстрації права власності і дата його передачі першому набувачеві передує дню набрання чинності цим Законом. Також Законом\~України № 4292-IX\~від 12.03.2025 року \~статтю 390 ЦК України доповнено частиною п`ятою такого змісту: «Суд одночасно із задоволенням позову органу державної влади, органу місцевого самоврядування або прокурора про витребування нерухомого майна від добросовісного набувача на користь держави чи територіальної громади вирішує питання про здійснення органом державної влади або органом місцевого самоврядування компенсації вартості такого майна добросовісному набувачеві. Суд постановляє рішення про витребування нерухомого майна від добросовісного набувача на користь держави чи територіальної громади, за умови попереднього внесення органом державної влади, органом місцевого самоврядування або прокурором вартості такого майна на депозитний рахунок суду. Перерахування грошових коштів як компенсації вартості нерухомого майна з депозитного рахунку суду здійснюється без пред`явлення добросовісним набувачем окремого позову до держави чи територіальної громади. Держава чи територіальна громада, яка на підставі рішення суду компенсувала добросовісному набувачеві вартість майна, набуває право вимоги про стягнення виплачених грошових коштів як компенсації вартості майна до особи, з вини якої таке майно незаконно вибуло з володіння власника. Порядок компенсації, передбачений цією частиною, не застосовується щодо об`єктів приватизації, визначених\~Законом України\~"Про приватизацію державного житлового фонду". Для цілей цієї статті під вартістю майна розуміється вартість майна, оцінка (експертно-грошова оцінка земельної ділянки) якого здійснена в порядку, визначеному законом, чинна на дату подання позовної заяви" Виходячи із характеру спірних правовідносин, стверджуване прокурором порушення відповідачкою інтересів держави виникло до набрання чинності Законом\~України № 4292-IX\~від 12.03.2025 року та продовжує існувати на час розгляду справи. Слід відмітити, що ухвалюючи Закон\~України № 4292-IX\~від 12.03.2025 року, законодавець приділив увагу ретроактивності його приписів, унормувавши у пункті 2 його Прикінцевих та перехідних положень, що положення цього Закону мають зворотну дію в часі в частині умов та порядку компенсації органом державної влади або органом місцевого самоврядування добросовісному набувачеві вартості нерухомого майна, оцінка (експертно-грошова оцінка земельної ділянки) якого здійснена в порядку, визначеному законом, чинна на дату подання позовної заяви, у справах, в яких судом першої інстанції не ухвалено рішення про витребування майна у добросовісного набувача на день набрання чинності цим Законом, а також у частині порядку обчислення та перебігу граничного строку для витребування чи визнання права щодо: нерухомого майна, право власності на яке зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно до дня набрання чинності цим Законом; нерухомого майна, щодо якого на момент його передачі першому набувачеві законом не була встановлена необхідність державної реєстрації правочину або реєстрації права власності і дата його передачі першому набувачеві передує дню набрання чинності цим Законом. Отже, законодавець, застосувавши у пункті 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону\~України № 4292-IX\~від 12.03.2025 року нормативне формулювання «положення цього Закону мають зворотну дію в часі», визначив особливості застосування приписів цього Закону у справах, в яких судом першої інстанції не ухвалено рішення про витребування майна у добросовісного набувача на день набрання чинності цим Законом, надавши таким чином певним положенням цього Закону до таких (віндикаційних) позовів ретроактивну дію. Із системного аналізу положень Розділу І (основний зміст) та Розділу ІІ (Прикінцеві та перехідні положення) Закону\~України № 4292-IX\~від 12.03.2025 року витікає, що зворотну дію в часі мають лише законодавчі норми, закріплені в абзацах першому четвертому частини третьої статті 388 та частини п`ятої статті 390 ЦК України в редакції цього Закону. Із Пояснювальної записки до проекту Закону України «Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо посилення захисту прав добросовісного набувача» слідує, що метою та ціллю прийняття Закону\~України № 4292-IX\~від 12.03.2025 року є: 1) вдосконалення правозастосування у правовідносинах щодо витребування майна у добросовісного набувача шляхом чіткого розмежування віндикаційного та негаторного позовів та можливості їх заявлення; 2) вирішення питання компенсації добросовісному набувачеві при витребуванні майна на користь держави чи територіальної громади та подальшого відшкодування шкоди за рахунок винних осіб на користь держави чи територіальної громади; 3) посилення правових засад захисту прав та інтересів добросовісного набувача у випадку вибуття майна з власності держави чи територіальної громади. Прийняття акта є необхідним для розмежування способів захисту щодо повернення права власності на нерухоме майно задля досягнення балансу інтересів держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади та приватного власника, захист прав та інтересів, в тому числі майнових, добросовісного набувача та унеможливлення випадків додаткового звернення добросовісного набувача до держави щодо відшкодування шкоди, завданої йому внаслідок витребування майна (якщо держава не забезпечила непорушність права власності). Отже, за змістом Пояснювальної записки до проекту Закону України «Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо посилення захисту прав добросовісного набувача» метою та ціллю прийняття Закону\~України № 4292-IX\~від 12.03.2025 року є насамперед посилення правових засад захисту прав та інтересів добросовісного набувача у випадку вибуття майна з власності держави чи територіальної громади. Добросовісність (пункт 6\~статті 3 ЦК України) - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Добросовісний набувач це\~особа, яка набула майно від особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати. З огляду на викладене, ключове значення для вирішення даного спору є надання оцінки діям відповідачки [PERSON] в контексті їх добросовісності/недобросовісності під час придбання спірної земельної ділянки. Судом встановлено, що спірна земельна ділянка з кадастровим номером 0523483800:03:000:0198 вибула із власності Українського народу, від імені та в інтересах якого діяло Головне управління Держгеокадастру у Вінницькій області, поза його волею, а [PERSON] незаконно набув право власності на неї, а відтак не мав права на її подальше відчуження. З огляду на це вказану земельну ділянку було протиправно відчужено [PERSON] на користь ТОВ «УКРЗЕМРЕССУРС» шляхом укладення договору купівлі-продажу земельної ділянки від 20.07.2020 року. Суд звертає увагу на те, що із заявою про затвердження проекту землеустрою та надання земельної ділянки у власність [PERSON] до Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області звернувся його представник [PERSON] , який в подальшому при укладанні договору купівлі продажу спірної земельної ділянки від 20.07.2020 року також діяв від імені [PERSON] як його представник. Водночас, при укладанні згаданого договору купівлі продажу спірної земельної ділянки від імені ТОВ «УКРЗЕМРЕССУРС» діяв його директор [PERSON] . Слід відзначити, що і [PERSON] , і [PERSON] мають право на зайняття адвокатською діяльністю, а отже володіють достатнім обсягом правових знань у сфері регулювання земельних відносин, що дозволяє дійти висновку про те, що вони могли шляхом відшукання відповідних відомостей із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Державного земельного кадастру, проявивши розумну обачність, дізнатися про наявність у [PERSON] двох земельних ділянок, отриманих на підставі наказів Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області для ведення особистого селянського господарства. В подальшому на замовлення ТОВ «УКРЗЕМРЕССУРС» розроблено технічну документацію із землеустрою щодо об`єднання земельних ділянок площею 3,9640 га для ведення особистого селянського господарства з кадастровим номером 0523483800:03:000:0198 та з кадастровим номером 0523483800:03:000:0188, на підставі якої 15.11.2022 року державним реєстратором Липовецької міської ради Вінницького району Вінницької області Чубатюк О.Р. зареєстровано право власності на новоутворену земельну ділянку з кадастровим номером 0523483800:03:000:0238 за ТОВ «УКРЗЕМРЕССУРС». 23.12.2022 року між ТОВ «УКРЗЕМРЕССУРС» та [PERSON] укладено договір купівлі продажу земельної ділянки з кадастровим номером 0523483800:03:000:0238. Тобто, із вищевикладених обставин чітко вбачається ряд послідовних дій щодо отримання у приватну власність з державної власності земельної ділянки, з одночасним вчиненням дій щодо унеможливлення подальшого повернення такої земельної ділянки (продаж іншим особам, об`єднання із іншими земельними ділянками). Надаючи оцінку діям відповідачки [PERSON] в контексті їх добросовісності/недобросовісності під час придбання спірної земельної ділянки, суд ураховує, що підтвердження такої добросовісності покладається на набувача, який має довести, що він не знав і не міг знати про те, що майно придбане у особи, яка не мала права його відчужувати (див. п.11.8 постанови Великої Палати Верховного Суду від 08 листопада 2023 року у справі № 607/15052/16-ц).\~ У Єдиному державному реєстрі судових рішень міститься рішення Господарського суду Вінницької області від 19.04.2017 року у справі №902/1083/16 за позовом СФГ «Конкурент» до Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , ТОВ «УКРЗЕМРЕССУРС», [PERSON] , про визнання незаконним та скасування наказів. Серед іншого позовні вимоги обґрунтовувалися незаконною передачею ділянки, що перебувала у користуванні позивача, фізичним особам в порядку безоплатної приватизації без мети ведення особистого селянського господарства, а для набуття цих земельних ділянок ТОВ «УКРЗЕМРЕССУРС». [PERSON] була залучена до справи як третя особа за клопотанням представника ТОВ «УКРЗЕМРЕССУРС» Зінченка Д.В. Отже, [PERSON] , не зважаючи на відсутність у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно зареєстрованих обтяжень щодо спірної земельної ділянки, придбаваючи її у ТОВ «УКРЗЕМРЕССУРС», із яким вона раніше перебувала у правовідносинах, пов`язаних із безоплатною приватизацією земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства та їх подальшого набуття цим товариством, які були предметом судового спору, безсумнівно мала б проявити розумну обачність та виваженість щодо прийняття рішення про купівлю земельної ділянки, зокрема, вжити необхідних заходів стосовно отримання відомостей із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Державного земельного кадастру про юридичну долю цієї земельної ділянки (приватизація [PERSON] земельної ділянки з кадастровим номером 0523483800:03:000:0198, який перед цим отримав земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства); продаж цієї земельної ділянки [PERSON] , від імені якого діяв [PERSON] , ТОВ «УКРЗЕМРЕССУРС», від імені якого діяв [PERSON] (особи, яких вона знала до цього); об`єднання ТОВ «УКРЗЕМРЕССУРС» земельної ділянки з кадастровим номером 0523483800:03:000:0198 із іншою земельною ділянкою та утворення нової земельної ділянки з кадастровим номером 0523483800:03:000:0238 (юридична особа, яка так само як і вона, була учасником справи №902/1083/16). Також суд звертає увагу на те, що у розглядуваній справі в інтересах [PERSON] діє її представник адвокат Щавінський К.С., яким вчинялися дії з оформлення права власності [PERSON] на спірну земельну ділянку, що доводить об`єктивну можливість відповідачки бути обізнаною про незаконне набуття останнім цієї земельної ділянки. Поряд із цим, активна позиція в цій справі представника третьої особи ТОВ «УКРЗЕМРЕССУРС» Зінченка Д.В., спрямована передусім на захист інтересів відповідачки, також опосередковано дає підстави для висновку про те, що [PERSON] могла знати про незаконне набуття спірної земельної ділянки [PERSON] та ставить під сумнів її добросовісність. Враховуючи наведене, витребування земельної ділянки у кінцевого набувача [PERSON] , добросовісність набуття якою за обставин цієї справи спростована, відповідатиме принципам справедливості та розумності.\~\~ У п.11.16 постанови від 08 листопада 2023 року у справі № 607/15052/16-ц Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на те, що згідно з принципом jura novit curia («суд знає закони») суд самостійно здійснює пошук і застосовує норми права для вирішення спору безвідносно до посилань сторін, але залежно від установлених обставин справи. Суд виявляє активну роль, самостійно надаючи юридичну кваліфікацію спірним правовідносинам, обираючи та застосовуючи до них належні норми права після повного та всебічного з`ясування обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх позовних вимог і заперечень, підтверджених доказами, дослідженими у судовому засіданні. Підсумок такої процесуальної діяльності суду знаходить відображення в судовому рішенні, зокрема у його мотивувальній та резолютивній частинах. Отже, обов`язок надати юридичну кваліфікацію відносинам сторін спору, виходячи з фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яку юридичну норму слід застосувати для вирішення спору, виконує саме суд (близькі за змістом висновки Велика Палата Верховного Суду сформулювала у постановах від 15 червня 2021 року у справі № 904/5726/19 (пункти 6.56-6.58), від 28 вересня 2022 року у справі № 483/448/20 (провадження № 14-206цс21, пункт 9.58)). З огляду на вказане суд не зв`язаний посиланнями на норми права, зазначеними у позовній заяві та в інших письмових заявах учасників справи. У даному випадку в позовній заяві мала місце помилкова з огляду на обставини справи юридична кваліфікація прокурором позовної вимоги про витребування спірної земельної ділянки на підставі\~статті 388 ЦК України, оскільки [PERSON] не можна вважати добросовісним набувачем цього майна. Вказане передбачає захист права власності територіальної громади шляхом витребування земельної ділянки із застосуванням припису\~статті 387 ЦК України. Оскільки спірні правовідносини регулюються нормою ст.387 ЦК України, то підстави для застосування приписів Прикінцевих та перехідних положень Закону\~України № 4292-IX\~від 12.03.2025 року щодо сплати відповідачці компенсації органом місцевого самоврядування вартості витребуваного нерухомого майна відсутні. Неприйнятними є доводи представника відповідачки адвоката Щавінського К.С., що відшкодування завданих [PERSON] витребуванням земельної ділянки збитків може бути здійснено шляхом розгляду судом клопотання про компенсацію вартості земельної ділянки, оскільки процесуальним законом подання такого клопотання не передбачено, такі вимоги розглядаються шляхом пред`явлення позову. При цьому слід урахувати, що представник відповідачки адвокат Щавінський К.С. помилково заявляє вимоги про компенсацію [PERSON] збитків до позивача, а не до третьої особи [PERSON] , який незаконно приватизував земельну ділянку, чи ТОВ «УКРЗЕМРЕССУРС», у якого вона її придбала. Такі висновки суду не суперечать правовій позиції, викладеній у п.137 постанови Верховного Суду від 14 січня 2025 року у справі №\~\~902/1159/22. Суд вважає неспроможними доводи представника відповідачки адвоката Щавінського К.С. та представника третьої особи ТОВ «УКРЗЕМРЕССУРС» Зінченка Д.В. про те, що Погребищенська міська рада є неналежним позивачем, оскільки її право власності не є порушеним, так як воно ніколи не набувалося цим органом місцевого самоврядування на спірну земельну ділянку, в тому числі з підстав, передбачених п.24 розділу Х «Перехідні положення» ЗК України, виходячи із такого. 27.05.2021 року набрав чинності\~Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення системи управління та дерегуляції у сфері земельних відносин" від 28.04.2021 № 1423-ІХ. Пунктом 24\~розділу X "Перехідні положення" ЗК України\~визначено, зокрема, що з дня набрання чинності цим пунктом землями комунальної власності територіальних громад вважаються всі землі державної власності, розташовані за межами населених пунктів у межах таких територіальних громад, крім земель: а) що використовуються органами державної влади, державними підприємствами, установами, організаціями на праві постійного користування (у тому числі земельних ділянок, що перебувають у постійному користуванні державних лісогосподарських підприємств, та земель водного фонду, що перебувають у постійному користуванні державних водогосподарських підприємств, установ, організацій. Національної академії наук України, національних галузевих академій наук); б) оборони; в) природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення в межах об`єктів і територій природно-заповідного фонду загальнодержавного значення, лісогосподарського призначення; г) зони відчуження та зони безумовного (обов`язкового) відселення території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи; ґ) під будівлями, спорудами, іншими об`єктами нерухомого майна державної власності; д) під об`єктами інженерної інфраструктури загальнодержавних та міжгосподарських меліоративних систем державної власності; е) визначених у наданих до набрання чинності цим пунктом дозволах на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок, наданих органами виконавчої влади з метою передачі земельних ділянок у постійне користування державним установам природно-заповідного фонду, державним лісогосподарським та водогосподарським підприємствам, установам та організаціям, якщо рішення зазначених органів не прийняті. Земельні ділянки, що вважаються комунальною власністю територіальних громад сіл, селищ, міст відповідно до цього пункту і право державної власності на які зареєстроване у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, переходять у комунальну власність з моменту державної реєстрації права комунальної власності на такі земельні ділянки. Земельні ділянки, що вважаються комунальною власністю територіальних громад сіл, селищ, міст відповідно до цього пункту\~і право державної власності на які зареєстроване\~у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, переходять у комунальну власність\~з моменту державної реєстрації. Інші земельні ділянки\~та землі, не сформовані у земельні ділянки, переходять у комунальну власність\~з дня набрання чинності цим пунктом. З дня набрання чинності цим пунктом до державної реєстрації права комунальної власності на земельні ділянки державної власності, що передаються у комунальну власність територіальних громад, органи виконавчої влади, що здійснювали розпорядження такими земельними ділянками, не мають права здійснювати розпорядження ними. Також підпунктом 20 пункту 4\~розділу І Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення системи управління та дерегуляції у сфері земельних відносин"\~внесено зміни до\~статті 83 ЗК України, зокрема, частину другу цієї статті доповнено пунктом "в" такого змісту: у комунальній власності перебувають землі та земельні ділянки за межами населених пунктів, що передані або перейшли у комунальну власність із земель державної власності відповідно до закону. Враховуючи зазначені вище положення законодавства, суд дійшов висновку, що землями Погребищенської міської ради вважаються всі землі державної власності, розташовані за межами відповідного населеного пункту у межах такої територіальної громади, в тому числі і спірна земельна ділянка. При цьому, суд врахував, що позивач був позбавлений можливості зареєструвати за територіальною громадою, в інтересах якої та від імені якої він здійснює свої повноваження, право власності на спірну земельну ділянку, оскільки до моменту набрання чинності\~Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення системи управління та дерегуляції у сфері земельних відносин" від 28.04.2021 № 1423-ІХ, така земельна ділянка вибула із державної власності і на неї були зареєстровані речові права інших осіб, а саме [PERSON] , ТОВ «УКРЗЕМРЕССУРС» та [PERSON] . Отже, помилковими є аргументи представника відповідачки адвоката Щавінського К.С. та представника третьої особи ТОВ «УКРЗЕМРЕССУРС» Зінченка Д.В., що до позивача право власності на спірну земельну ділянку не перейшло в силу положень абзацу 9 пункту 24\~розділу X "Перехідні положення" ЗК України, оскільки право державної власності на таку ділянку не було зареєстроване у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. В силу положень абзацу 10 пункту 24\~розділу X "Перехідні положення" ЗК України\~інші земельні ділянки (на які не було зареєстровано право державної власності) перейшли у комунальну власність з дня набрання чинності цим пунктом (27.05.2021 року). Тобто позивач є правонаступником прав та обов`язків щодо спірної земельної ділянки. Такі висновки суду узгоджуються із правовою позицією, сформульованою в постанові Верховного Суду від 14 січня 2025 року у справі №\~\~902/1159/22. Визначаючись із відповідністю/невідповідністю заходу втручання держави в право власності відповідачки критеріям правомірного втручання в право особи на мирне володіння майном, сформованим у сталій практиці Європейського суду з прав людини, суд бере до уваги наступне. З огляду на приписи частини першої статті 9 Конституції України, статті 10 ЦК України Конвенція є частиною національного законодавства, відтак принципи, проголошені у Конвенції, підлягають застосуванню національними судами. Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів (стаття 1 Першого протоколу до Конвенції). Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) стаття 1 Першого протоколу до Конвенції закріплює три окремі норми: (1) виражається у першому реченні першого абзацу, закладає принцип мирного володіння майном і має загальний характер; (2) викладена у другому реченні того ж абзацу, охоплює питання позбавлення права власності й обумовлює його певними критеріями; (3) закріплена у другому абзаці та визнає право договірних держав, серед іншого, контролювати використання майна у загальних інтересах. Друга та третя норми, які стосуються конкретних випадків втручання у право мирного володіння майном, треба тлумачити у світлі загального принципу, закладеного першою нормою (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі "East/West Alliance Limited" проти України" від 23.01.2014 (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04), § 166-168). Також суд враховує, що критеріями сумісності заходу втручання у право власності із гарантіями статті 1 Першого протоколу до Конвенції є такі обставини: - чи ґрунтувалося таке втручання на національному законі. Тобто втручання держави у право власності повинно мати нормативну основу у національному законодавстві, яке є доступним для заінтересованих осіб, чітким, а наслідки його застосування - передбачуваними; - чи переслідувало легітимну мету, що випливає зі змісту зазначеної статті. Якщо можливість втручання у право власності передбачена законом, Конвенція надає державам свободу розсуду щодо визначення легітимної мети такого втручання: або з метою контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів, або для забезпечення сплати податків, інших зборів або штрафів; - чи є відповідний захід пропорційним легітимній меті втручання у право. Втручання у право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно із законом і з легітимною метою, буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, якщо не буде встановлений справедливий баланс між інтересами суспільства, пов`язаними з цим втручанням, й інтересами особи, яка зазнає втручання в її право власності. Порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції є, якщо хоча б один із зазначених критеріїв не буде дотриманий. Водночас відсутність такого порушення є тоді, коли дотримані всі три критерії. Отже, повинне існувати розумне співвідношення (пропорційність) між метою, досягнення якої передбачається, та засобами, які використовуються для її досягнення. Справедливий баланс не буде дотриманий, якщо особа - добросовісний набувач внаслідок втручання в її право власності понесе індивідуальний і надмірний тягар, зокрема, якщо їй не буде надана обґрунтована компенсація чи інший вид належного відшкодування у зв`язку з позбавленням права на майно (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справах "Рисовський проти України" від 20.10.2011 (Rysovskyy v. Ukraine, заява № 29979/04), "Кривенький проти України" від 16.02.2017 (Kryvenkyy v. Ukraine, заява №\~\~43768/07)). У питаннях оцінки "пропорційності", як і в питаннях наявності "суспільного", "публічного" інтересу, ЄСПЛ визнає за державою достатньо широку "сферу розсуду", за винятком випадків, коли такий "розсуд" не ґрунтується на розумних підставах (див. пункти 39 43 постанови Верховного Суду від 29 травня 2024 року у справі № 910/5808/20). Суд вважає, що за обставинами розглядуваної справи витребування земельної ділянки у відповідачки, котра не є добросовісним набувачем, не порушуватиме принцип пропорційності втручання у її право власності. Позовна вимога про витребування земельної ділянки з володіння відповідачки є обґрунтованою, перешкод для застосування механізму\~статті 387 ЦК України\~не встановлено, адже втручання держави у її право власності є виправданим, оскільки порушення чітко визначеного законодавством порядку надання земельних ділянок порушує суспільний інтерес на законний обіг землі, як національного багатства та положення законодавства України про зобов`язання органів влади діяти в межах своїх повноважень та у порядку передбаченому законом. Недотримання такого порядку тягне за собою свавілля державних органів та знищення правопорядку у державі. Також необхідно відзначити, що згідно із п.3.1 договору купівлі продажу від 23.12.2022 року, укладеного між ТОВ «УКРЗЕМРЕССУРС» та [PERSON] , продаж земельної ділянки з кадастровим номером 0523483800:03:000:0238 вчинено за 1000 грн. 00 коп. При цьому за змістом п.3.3 цього договору експертно грошова оцінка цієї земельної ділянки становить 76200 грн. 00 коп. Крім того, відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно у [PERSON] на праві власності перебуває 12 земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства та товарного сільськогосподарського виробництва загальною площею майже 25,5602 га, а тому суд погоджується із твердженням прокурора про те, що витребування у неї однієї земельної ділянки площею 1, 9820 га, яка входить до складу об`єднаної земельної ділянки, яку вона придбала всього за 1000 грн. 00 коп., не становитиме для неї надмірний тягар, спричинений втратою грошових коштів та позбавленням засобів для існування. Поряд із цим слід зауважити, що [PERSON] не надано суду будь - яких належних та допустимих доказів на підтвердження тієї обставин, що вона здійснює використання спірної земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, зокрема вирощування сільськогосподарської продукції. Також суд ураховує, що у випадку повернення земельної ділянки від кінцевого набувача законодавство України надає йому додаткові ефективні засоби юридичного захисту. Кінцевий набувач не позбавлений можливості відновити своє право, зокрема, пред`явивши вимогу до первісного незаконного набувача, в якого придбав земельну ділянку, про відшкодування збитків на підставі\~статті 661 ЦК України, згідно із якою у разі вилучення за рішенням суду товару у покупця на користь третьої особи на підставах, що виникли до продажу товару, продавець має відшкодувати покупцеві завдані йому збитки, якщо покупець не знав або не міг знати про наявність цих підстав. Підсумовуючи викладене, суд вважає, що заходи втручання держави у право власності [PERSON] відповідають ст.1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та критеріям правомірного втручання у право особи на мирне володіння майном, позаяк є необхідними у демократичному суспільстві та пропорційними легітимній меті, а саме захисту суспільного інтересу щодо забезпечення законності в процедурах приватизації земель державної (комунальної) власності, а тому позовна вимога прокурора про витребування від [PERSON] у комунальну власність в особі Поребищенської міської ради Вінницького району земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства площею 1,9820 га, яка входить до складу об`єднаної земельної ділянки з кадастровим номером 0523483800:03:000:0238 та розташованої на території Погребищенської міської ради Вінницького району (колишньої Очеретянської сільської ради Погребищенського району) Вінницької області в координатах, межах та конфігурації земельної ділянки з кадастровим номером 0523483800:03:000:0198, що була передана на підставі наказу Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області № 2-9965/15-20-СГ від 04.05.2020 у власність [PERSON] , відомості у Державному земельному кадастрі про яку набули статусу архівних, підлягає задоволенню. Визначаючись із обґрунтованістю позовних вимог про скасування у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Державному реєстрі Іпотек, Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна державної реєстрації права власності за [PERSON] на земельну ділянку з кадастровим номером 0523483800:03:000:0238, припинення права власності [PERSON] на цю земельну ділянку та скасування в Державному земельному кадастрі державної реєстрації земельної ділянки з кадастровим номером 0523483800:03:000:0238, суд зважає на таке. Відповідно до\~статті 177 ЦК України об`єктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші та цінні папери, інше майно, майнові права, результати робіт, послуги, результати інтелектуальної, творчої діяльності, інформація, а також інші матеріальні і нематеріальні блага. Основним критерієм об`єкта цивільних правовідносин є його оборотоздатність, тобто можливість вільно відчужуватися або переходити від однієї особи, якщо вони не вилучені з цивільного обороту або не обмежені в обороті, або не є невід`ємними від фізичної чи юридичної особи. Згідно з частиною 1\~статті 181 ЦК України\~до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки. Право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації (частина 1\~статті 182 ЦК України). Положеннями частини 1\~статті 79 ЗК України унормовано, що земельна ділянка - це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами. За змістом положень частин 1-4\~статті 79-1 ЗК України\~формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Формування земельних ділянок здійснюється, зокрема, шляхом поділу чи об`єднання раніше сформованих земельних ділянок. Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера. Відповідно до частини 10\~статті 79-1 ЗК України\~державна реєстрація речових прав на земельні ділянки здійснюється після державної реєстрації земельних ділянок у Державному земельному кадастрі. З наведеного вбачається, що повернення земельної ділянки у володіння власника (титульного володільця) шляхом задоволення позовної вимоги про витребування майна в повній мірі не відбувається з огляду на те, що спірна земельна ділянка з кадастровим номером 0523483800:03:000:0198 була об`єднана із земельною ділянкою з кадастровим номером 0523483800:03:000:0188, які увійшли до складу новоутвореної земельної ділянки з кадастровим номером 0523483800:03:000:0238, а тому земельна ділянка з кадастровим номером 0523483800:03:000:0198 втратила статус об`єкта цивільних прав, з огляду на що рішення суду про витребування майна не є підставою для здійснення державним реєстратором відповідних дій щодо проставлення відмітки про скасування державної реєстрації прав і відкриття закритого розділу державного реєстру прав та відповідної реєстраційної справи, оскільки за [PERSON] наразі зареєстровано право не на витребувану спірну земельну ділянку, а на новоутворену земельну ділянку з кадастровим номером 0523483800:03:000:0238, що не відповідатиме меті віндикаційного позову, спрямованого на захист прав власника земельної ділянки. Право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки відповідно до статей\~125,\~126 ЗК України\~виникають із моменту державної реєстрації цих прав. Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до\~Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Відповідно до пункту 1 частини 1\~статті 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень"\~державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав)\~\~ - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Загальними засадами державної реєстрації прав є, зокрема, гарантування державою об`єктивності, достовірності та повноти відомостей про зареєстровані права на нерухоме майно та їх обтяження; обов`язковість державної реєстрації прав у Державному реєстрі прав; внесення відомостей до Державного реєстру прав виключно на підставах та в порядку, визначених цим Законом (частина 1\~статті 3 вказаного Закону). Відповідно до пункту 4 частини 3\~статті 10 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень"\~державний реєстратор, окрім іншого, під час проведення реєстраційних дій обов`язково використовує відомості Державного земельного кадастру та Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва, а також відомості інших реєстрів (кадастрів), автоматизованих інформаційних систем, держателем (розпорядником, володільцем, адміністратором) яких є державні органи, шляхом безпосереднього доступу до них чи у порядку інформаційної взаємодії з Державним реєстром прав, у тому числі відомості, що містять персональні дані особи. Отримані відомості долучаються до відповідної заяви, зареєстрованої у Державному реєстрі прав. Перелік державних електронних інформаційних ресурсів, які використовуються для проведення реєстраційних дій, визначається Кабінетом Міністрів України в Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Відповідно до пункту 8 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого\~постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 року №1127, державний реєстратор за допомогою програмних засобів ведення Державного реєстру прав формує та реєструє заяву в базі даних заяв за умови оплати послуг за державну реєстрацію прав у повному обсязі та встановлення особи заявника, а також у разі, коли заява подається щодо земельної ділянки, - за умови наявності в Державному земельному кадастрі відомостей про таку земельну ділянку. Спеціальний Закон, який установлює правові, економічні та організаційні основи діяльності у сфері Державного земельного кадастру, є\~Закон України "Про Державний земельний кадастр". Відповідно до положень\~статті 16 Закону України "Про Державний земельний кадастр"\~земельній ділянці, відомості про яку внесені до Державного земельного кадастру, присвоюється кадастровий номер. Кадастровий номер земельної ділянки є її ідентифікатором у Державному земельному кадастрі. Система кадастрової нумерації земельних ділянок є єдиною на всій території України. Згідно із пунктом 40 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень державна реєстрація прав проводиться на підставі документів, необхідних для відповідної реєстрації, передбачених\~статтею 27 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень"\~та цим Порядком. Отже, для ідентифікації земельної ділянки як окремого об`єкта цивільного права необхідною умовою є наявність усіх характеристик такого об`єкта, у тому числі її кадастровий номер, розмір, межі та координати, які містяться у Державному земельному кадастрі, і використовуються реєстратором за умови наявності таких відомостей у ньому. Згідно із частинами шостою - восьмою статті 16 Закону\~України «Про Державний земельний кадастр» кадастровий номер скасовується лише у разі скасування державної реєстрації земельної ділянки. Зміна власника чи користувача земельної ділянки, зміна відомостей про неї не є підставою для скасування кадастрового номера. Скасований кадастровий номер земельної ділянки не може бути присвоєний іншій земельній ділянці.\~Інформація про скасовані кадастрові номери земельних ділянок зберігається у Державному земельному кадастрі постійно. Відповідно до частини десятої статті 24 Закону України «Про Державний земельний кадастр» державна реєстрація земельної ділянки скасовується державним кадастровим реєстратором, який здійснює таку реєстрацію, у разі: поділу чи об`єднання земельних ділянок; якщо протягом одного року з дня здійснення державної реєстрації земельної ділянки речове право на неї не зареєстровано з вини заявника; ухвалення судом рішення про скасування державної реєстрації земельної ділянки. Ухвалення судом рішення про скасування державної реєстрації земельної ділянки допускається виключно з одночасним припиненням таким рішенням усіх речових прав, їх обтяжень, зареєстрованих щодо земельної ділянки (за наявності таких прав, обтяжень). Ухвалення судом рішення про визнання нечинним рішення органу виконавчої влади, органу місцевого самоврядування про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою, за якою була сформована земельна ділянка, щодо якої виникли речові права, а також про скасування державної реєстрації такої земельної ділянки, що допускається за умови визнання нечинним рішення про затвердження такої документації (за його наявності) та припинення таких прав (за їх наявності). У пункті 11.10 постанови від 20 червня 2023 року у справі № 633/408/18\~Велика Палата Верховного Суду\~виснувала, що вимоги про визнання незаконним (недійсним) і скасування\~рішення органу влади про надання земельної ділянки у власність і про скасування державної реєстрації такого права за певних умов можна розглядати як вимоги про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні майном,\~якщо саме\~ці рішення та реєстрація створюють відповідні перешкоди. Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від\~06 грудня 2023 року у\~справах № 925/1006/22\~та № 906/296/23. У постановах Верховного Суду від 23 листопада 2023 року у справі № 370/457/20, від\~10 січня 2024 року\~у справі № 296/888/22,\~від 21 грудня 2023 року у справі № 521/8304/16\~,\~від 22 листопада 2023 року у\~справі № 464/1327/21 та інших,\~постановах Великої Палати Верховного Суду від 04 квітня 2018 року в справі № 361/2965/15, від 09 листопада 2021 року у справі № 542/1403/17 зазначено, що якщо порушення своїх прав особа вбачає у наслідках, які спричинені рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, які вона вважає неправомірними, й ці наслідки призвели до виникнення, зміни чи припинення цивільних прав, і такі правовідносини мають майновий характер або пов`язані з реалізацією майнових або особистих немайнових інтересів, то визнання незаконними (протиправними) таких рішень є способом захисту цивільних прав та інтересів. Єдина, стала й уніфікована практика Верховного Суду щодо спірного питання свідчить, що\~визнання незаконними (протиправними) рішень органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, якими порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, є належним і ефективним способом захисту цивільних прав та інтересів. Аналогічно з наведених підстав належним і ефективним способом захисту цивільних прав та інтересів є скасування державної реєстрації земельної ділянки, якщо таку реєстрацію проведено із порушенням прав іншого власника земельної ділянки (див. постанову Верховного Суду від 20 березня 2024 року у справі № 731/264/23). З огляду на викладене та враховуючи встановлені фактичні обставини у даній справі, суд, з урахуванням положень частини 3\~статті 26 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", якою унормовано, що у разі скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього\~Закону, дійшов висновку про задоволення зазначених вище позовних вимог, оскільки це призведе до ефективного способу захисту порушених прав та законних інтересів позивача. Аналогічні висновки щодо ефективності обраного прокурором способу захисту містяться у постановах Верховного Суду від 24.03.2021 року у справі №672/1790/18, від 07.12.2022 року у справі №924/144/20 та Великої Палати Верховного Суду від 03.09.2025 року у справі № 911/906/23. Таким чином, позовні вимоги прокурора підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до\~частин 1,\~2\~ст.133\~ЦПК України\~судові витрати\~складаються з\~судового збору\~та витрат,\~пов`язаних з\~розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Прокурором сплачено за подання позову судовий збір в розмірі 8052 грн. 00 коп. (Т.1, а.с.96) та за подання заяви про забезпечення позову в сумі 1342 грн. 00 коп. (Т.1, а.с.111), а разом 9394 грн. 00 коп., які слід стягнути із відповідачки [PERSON] на користь Вінницької обласної прокуратури. За змістом ч.7 ст.158 ЦПК України у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи. Оскільки позов прокурора задоволений, то суд не вбачає підстав для скасування вжитих заходів забезпечення позову.

Outcome: approved