Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-09 00:00:00

Представник [PERSON] звернувся до суду з даним позовом, мотивуючи заявлені вимоги наступним. Позивач має чинний безстроковий трудовий договір від 02.01.2019 з АТ «Чернігівобленерго». З січня 2025 [PERSON] припинено нарахування та виплата заробітної плати. Було з`ясовано, що відповідачем 20.01.2025 видано наказ № 44-К, яким в односторонньому порядку зупинено виконання фінансових зобов`язань товариства та призупинено дію трудового договору позивача. Підставою для видачі наказу став Указ Президента України від 19.01.2025 № 38/2025 про введення в дію рішення РНБО України від 19.01.2025 «Про застосування та скасування персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій)». Позивач вважає рішення Товариства таким, що підлягає скасуванню, оскільки права і свободи людини і громадянина, передбачені ст. ст. 24, 25,27,28,40,47,51,52,55,56,57,58,59,60,61,62,63 Конституції України не можуть бути обмежені. Так, відповідно до положень Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» передбачено, що на період введення воєнного стану вводяться обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина відповідно до ст. ст. 43,44 Конституції України. Згідно з п. 2 Прикінцевих положень КЗпП України, під час дії воєнного стану, введеного відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану», діють обмеження та особливості організації трудових відносин, встановлені Законом України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану». Стаття 13 зазначеного Закону містить поняття призупинення дії трудового договору і таке право роботодавця настає за певних умов - абсолютна неможливість через збройну агресію: роботодавцем надати роботу, в працівником виконувати її. Крім того, призупинення договору не тягне за собою припинення трудових відносин. Разом з тим, станом на момент прийняття оскаржуваного наказу відповідач не був позбавлений можливості внаслідок збройної агресії забезпечити позивача, радника головного бухгалтера АТ «Чернігівобленрго», роботою. Указ Президента України № 38/2025 від 19.01.2025 також жодного негативного впливу на діяльність підприємства не мав і не містить норм про можливість зупинення трудових договорів та підстав (критеріїв) для такого зупинення. Тому за умови, що працівник бажає та може виконувати роботу, а роботодавець може надати роботу, відсутні законні підстави для призупинення дії трудового договору. Крім того, відносно позивача в ЄРДР не зареєстровано жодного кримінального провадження і він не має жодного процесуального статусу. Таким чином відповідач фактично безпідставно позбавив позивача можливості працювати і отримувати заробітну плату. Зважаючи на викладене, представник позивача просить суд визнати незаконним та скасувати наказ Акціонерного товариства «Чернігівобленерго» від 20.01.2025 № 44-К про зупинення трудового договору із [PERSON] ; стягнути з Акціонерного товариства «Чернігівобленерго» на користь позивача середню заробітну плату за час вимушеного прогулу починаючи з 20.01.2025 і по день фактичного допуску до роботи та судовий збір у розмірі 1 211 грн. 20 коп. Провадження у справі відкрито 17.04.2025, відповідно до положень ст. ст. 19, 274 ЦПК України вирішено питання про її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Представником відповідача подано відзив на позов, де зазначено наступне. Так, 02.01.2019 між АТ «Чернігівобленерго» та позивачем було укладено трудовий договір (надалі - Трудовий договір від 02.01.2019). Відповідно до пункту 1.1 Трудового договору від 02.01.2019, Позивач зобов`язався виконувати роботу в апараті управління АТ «Чернігівобленерго» на посаді радника головного бухгалтера АТ «Чернігівобленерго» з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а АТ «Чернігівобленерго» зобов`язалось виплачувати позивачу заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Згідно пункту 1.2 Трудового договору від 02.01.2019, на підставі заяви позивача цей договір укладено з 02.01.2019 і є безстроковим. У пункті 1.4 Трудового договору від 02.01.2019 сторони визначили, що трудові (посадові) обов`язки Позивача визначаються законодавством України, статутом АТ «Чернігівобленерго», колективним договором, цим договором, посадовою інструкцією позивача та іншими внутрішніми нормативними документами АТ «Чернігівобленерго». У випадку внесення змін до цих документів, якщо зміни стосуються прав та обов`язків позивача за цим договором, такі зміни мають обов`язкову силу для позивача з моменту набрання ними чинності. Відповідно до рішення Ради національної безпеки і оборони України від 19.01.2025 «Про застосування та скасування персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій)», введеного в дію Указом Президента України від 19.01.2025 № 38/2025, до позивача застосовані персональні спеціальні економічні та інші обмежувальні заходи (санкції). Відповідно до Додатку до рішення Ради національної безпеки і оборони України від 19.01.2025 "Про застосування та скасування персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій)", введеного в дію Указом Президента України від 19.01.2025 № 38/2025, до позивача застосовані певні види обмежувальних заходів. Отже, враховуючи рішення Ради національної безпеки і оборони України від 19.01.2025 «Про застосування та скасування персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій)», введене в дію Указом Президента України від 19.01.2025 року № 38/2025 та приписи статті 5 Закону України «Про санкції» від 14.08.2014 № 1644-VII, АТ «Чернігівобленерго» наказом від 20.01.2025 № 44-к «Про зупинення виконання економічних та фінансових зобов`язань» зупинило з 19.01.2025 виконання економічних та фінансових зобов`язань з [PERSON] та призупинило з 19.01.2025 дію Трудового договору від 02.01.2019. Наказ АТ «Чернігівобленерго» від 20.01.2025 № 44-к «Про зупинення виконання економічних та фінансових зобов`язань» у своєму змісті не містить жодних посилань на приписи статті 13 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» від 15.03.2022 № 2136-IX, а отже його прийняття не пов`язано з цим Законом. АТ «Чернігівобленерго» акцентує увагу, що призупинення дії трудового договору з Позивачем згідно наказу від 20.01.2025 № 44-к «Про зупинення виконання економічних та фінансових зобов`язань», який прийнято на підставі та з метою дотримання статті 5 Закону України «Про санкції» від 14.08.2014 № 1644-VII та рішення Ради національної безпеки і оборони України від 19.01.2025 «Про застосування та скасування персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій)», введеного в дію Указом Президента України від 19.01.2025 № 38/2025, не тягне за собою припинення трудових відносин та має тимчасовий характер, а отже, не порушує право позивача на працю та отримання заробітної плати. Наказ АТ «Чернігівобленерго» від 20.01.2025 № 44-к «Про зупинення виконання економічних та фінансових зобов`язань» спрямований виключно на виконання відповідачем приписів чинного законодавства України у сфері захисту національних інтересів, національної безпеки, суверенітету і територіальної цілісності України. У відповідь на відзив представник позивача вказав наступне. В поняття зупинення виконання економічних та фінансових зобов`язань законодавець не вкладає зупинення трудового договору, і це питання має бути врегульоване виключно нормами трудового законодавства Проте, тільки ст. 13 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» містить чітке визначення призупинення дії трудового договору - тимчасове припинення роботодавцем забезпечення працівника роботою і тимчасове припинення працівником виконання роботи за укладеним трудовим договором, у зв`язку із збройною агресією проти України, що виключає можливість обох сторін трудових відносин виконувати обов`язки, передбачені трудовим договором. В судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені вимоги, просив задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача заперечував щодо задоволення позову у зв`язку із його безпідставністю. Вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши наявні докази та надавши їм відповідну правову оцінку, суд приходить до наступних висновків. Встановлено, що 02.01.2029 між Акціонерним товариством «Чернігівобленерго» та [PERSON] було укладено трудовий договір. Відповідно до п. 1.1. Договору [PERSON] прийнято на посаду радника головного бухгалтера ПАТ «Чернігівобленерго», правонаступником якого є відповідач. За умовами зазначеного пункту договору, позивач взяв на себе зобов`язання виконувати роботу в апараті управління Товариства з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а Товариство взяло а себе зобов`язання виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умовами праці, необхідними для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Відповідно до п. 1.2. Договору, останній укладається з 02.01.2019 і є безстроковим. Відповідно до п.5.1. за виконання обов`язків, передбачених цим Договором, Працівнику за рахунок коштів Товариства щомісяця виплачується заробітна плата в розмірі, який зазначений у Додатку №1 до цього Договору (надалі-«Заробітна плата»). Додаток № 1 до трудового договору від 02.01.2019 свідчить про те, що Працівнику за рахунок коштів Товариства за виконання обов`язків, що передбачені Договором, в якості оплати його праці виплачується заробітна плата, яка з урахуванням місячного посадового окладу, допомоги по тимчасовій непрацездатності, оплати за дні щорічної відпустки, інших виплат, які проводяться виходячи із середньої заробітної плати, доплат, надбавок, премій та інших виплат, які підлягають оплаті на користь Працівника згідно законодавству, колективному договору та інших внутрішніх положень Товариства, становить, після сплати всіх податків та відрахувань 1 000 000,00 грн. на місяць. Додатковою угодою № 1 01.02.2022 про внесення змін до трудового договору від 02.01.2019 сторони дійшли згоди внести зміни до додатку № 1 до Договору, шляхом викладення його у новій редакції, визначеній у додатку 1 до цієї Додаткової угоди, яка набирає чинності з 01.02.2022. Додаток № 1 до додаткової угоди № 1 від 01.02.2022 до трудового договору від 02.01.2019 сторони визначили, що Працівнику за рахунок коштів Товариства за виконання обов`язків, що передбачені Договором, в якості оплати його праці виплачується заробітна плата, яка з урахуванням місячного посадового окладу, допомоги по тимчасовій непрацездатності, оплати за дні щорічної відпустки, інших виплат, які проводяться виходячи із середньої заробітної плати, доплат, надбавок, премій та інших виплат, які підлягають оплаті на користь Працівника згідно законодавству, колективному договору та інших внутрішніх положень Товариства, становить, після сплати всіх податків та відрахувань 1 500 000,00 грн. на місяць. Як свідчать матеріали справи, 20.01.2025 АТ «Чернігівобленерго» видало наказ № 44-К «Про зупинення виконання економічних та фінансових зобов`язань», яким зупинено з 19 січня 2025 року виконання економічних та фінансових зобов`язань з [PERSON] та призупинено з 19 січня 2025 дію трудового договору від 02 січня 2019, що укладений між АТ «Чернігівобленерго» та позивачем, радником головного бухгалтера централізованої бухгалтерії. Підставою для прийняття рішення став Указ Президента України від 19.01.2025 № 38/2025 Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 19 січня 2025 року «Про застосування та скасування персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій). Згідно зі ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. За приписами ст. 43 Конституції України Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Статтею 64 Конституції України визначено, що конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. В умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень. Не можуть бути обмежені права і свободи, передбачені статтями 24, 25, 27, 28, 29, 40, 47, 51, 52, 55, 56, 57, 58, 59, 60, 61, 62, 63 цієї Конституції. У зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022 введено воєнний стан, який в подальшому продовжено і діє на момент розгляду справи по суті. Згідно з п.3 Указу Президента України №64/2022 від 24.02.2022 року у зв`язку із введенням в Україні воєнного стану тимчасово, на період дії правового режиму воєнного стану, можуть обмежуватися конституційні права і свободи людини і громадянина, передбачені статтями 30 34, 38, 39, 41 44, 53 Конституції України, а також вводитися тимчасові обмеження прав і законних інтересів юридичних осіб в межах та обсязі, що необхідні для забезпечення можливості запровадження та здійснення заходів правового режиму воєнного стану, які передбачені частиною першою статті 8 Закону України «Про правовий режим воєнного стану». 15 березня 2022 року прийнято Закон України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», який визначає особливості трудових відносин працівників усіх підприємств, установ, організацій в Україні незалежно від форми власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами, у період дії воєнного стану, введеного відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану». Частинами 1 та 2 ст. 1 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» встановлено, що на період дії воєнного стану вводяться обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина відповідно до статей 43, 44 Конституції України. Згідно з п.2 Прикінцевих положень КЗпП України, під час дії воєнного стану, введеного відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану», діють обмеження та особливості організації трудових відносин, встановлені Законом України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану». Стаття 13 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» містить поняття призупинення дії трудового договору, згідно якої - це тимчасове припинення роботодавцем забезпечення працівника роботою і тимчасове припинення працівником виконання роботи за укладеним трудовим договором у зв`язку із збройною агресією проти України, що виключає можливість обох сторін трудових відносин виконувати обов`язки, передбачені трудовим договором. Разом з тим, як вбачається з аналізу положень ч. 1 ст. 13 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» , таке право роботодавця настає за певних умов. Такими умовами призупинення трудового договору з працівником є абсолютна неможливість через збройну агресію: роботодавцем надати роботу, а працівником - виконувати її. Призупинення дії трудового договору не тягне за собою припинення трудових відносин. Побудова цієї норми закону вказує на те, що законодавець передбачає одночасне настання як неможливості роботодавцем надати роботу. так і неможливість виконувати цю роботу працівником. Водночас, таке право не є абсолютним. Для застосування цієї норми права роботодавець має перебувати в таких обставинах, коли він не може надати працівнику роботу, а працівник не може виконати роботу. Зокрема, у випадку, якщо необхідні для виконання роботи працівником виробничі, організаційні, технічні можливості, засоби виробництва знищені в результаті бойових дій або їх функціонування з об`єктивних і незалежних від роботодавця причин є неможливим, а переведення працівника на іншу роботу або залучення його до роботи за дистанційною формою організації праці неможливе. Подібний висновок висловлено у постанові Верховного Суду від 01 червня 2023 року у справі № 149/1089/22 Отже, лише наявність правової норми, яка передбачає право сторін призупинити дію трудового договору не є достатньою. Для сторін мають наступити відповідні наслідки за наявності обставин, що передбачає така норма права. Місто Чернігів Чернігівської області, де розташовано робоче місце [PERSON] , не відноситься до зони бойових дій, не є окупованою територією, де є неможливим надання та виконання роботи за його трудовим договором. Відсутність умов для організації та виконання виробничого процесу на підприємстві нічим не підтверджена та спростовується роботою інших працівників у цьому закладі та самою роботою підприємства. Отже ніяких негативних наслідків саме для Акціонерного товариства «Чернігівобленерго», у зв`язку із існування дії режиму воєнного стану - станом на момент прийняття оскаржуваного наказу не відбулось, Акціонерне товариство «Чернігівобленерго» не було позбавлене внаслідок збройної агресії можливості забезпечити [PERSON] роботою. Указ Президента України від 19 січня 2025 р. №38/2025 про введення в дію рішення Ради національної безпеки і оборони України від 19 січня 2025 р. «Про застосування та скасування персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій)» також жодного негативного впливу на діяльність підприємства не мав, у зв`язку із чим Акціонерне товариство «Чернігівобленерго» весь цей час мало змогу забезпечувати позивача робочим місцем та роботою згідно трудового договору. Тому за умови, що працівник бажає та може виконувати роботу, а роботодавець може надати роботу, відсутні законні підстави для призупинення дії трудового договору. Відповідна правова позиція міститься в постановах Верховного Суду від 21 червня 2023 року у справі №149/1089/22, від 14 вересня 2023 року у справі № 754/5488/22. Згідно листа Офісу Генерального прокурора від 28.02.2025 року №25/3-297/вих-25, наданого у відповідь на адвокатський запит - жодного кримінального провадження відносно [PERSON] в ЄРДР не зареєстровано, він не має жодного процесуального статусу (ні заявника/потерпілого, ні підозрюваного). Відповідно до вимог статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. З урахуванням порушених трудових прав позивача, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача щодо скасування наказу Акціонерного товариства «Чернігівобленерго» № 44-К від 20.01.2025 про зупинення дії безстрокового трудового договору, укладеного між сторонами02.01.2019 13.04.2023 року, що призвело до порушення прав [PERSON] . Щодо заявлених вимог в частині стягнення з відповідача середнього заробітку, необхідно зазначити наступне. За положеннями ч.2 ст. 235 КЗпП України, при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Відповідно до Постанови КМУ від 8 лютого 1995 р. за № 100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати», вона застосовується, серед іншого, у випадках вимушеного прогулу. Відповідно до п. 2 Постанови № 100 середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. При обчисленні середньої заробітної плати у всіх випадках її збереження включаються: основна заробітна плата; доплати і надбавки (за надурочну роботу та роботу в нічний час; суміщення професій і посад; розширення зон обслуговування або виконання підвищених обсягів робіт робітниками-почасовиками; високі досягнення в праці (високу професійну майстерність); умови праці; інтенсивність праці; керівництво бригадою, вислугу років та інші); виробничі премії та премії за економію конкретних видів палива, електроенергії і теплової енергії; винагорода за підсумками річної роботи та вислугу років тощо. Премії включаються в заробіток того місяця, на який вони припадають згідно з розрахунковою відомістю на заробітну плату. Таким чином, при визначенні середнього заробітку за час вимушеного прогулу, середня заробітна плата [PERSON] повинна обчислюватись виходячи з виплат, отриманих ним за попередні два місяці роботи. Відповідно до п. 5 Постанови КМУ від 8 лютого 1995 р. за № 100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» основою для обчислення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно з пунктом 8 цієї Постанови визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - календарних днів за цей період. Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (абзац другий п. 8 Постанови КМУ від 8 лютого 1995 р. за № 100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати»). Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства (абзац третій п. 8 Постанови КМУ від 8 лютого 1995 р. за № 100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати). Як вбачається з довідки відповідача № 50.1/7115/01-14 від 07.08.2025, розмір нарахованої заробітної плати у листопаді 2024 року становив - 1 863 354,04 грн., у грудні 2024 року у сумі - 1 948 051,95 грн., а всього: 3 811 405,99 грн. (середня заробітна плата за два повні календарні дні складає 1 905 703,00 грн.). Таким чином, розмір заробітку за один день становить: 3 811 405,99 грн.: 43 = 88 637,34 грн. Період вимушеного прогулу - з 20.01.2025 року по 08.10.2025 22.08.2025 року - 187 робочих днів. Середній заробіток за час вимушеного прогулу, який підлягає стягненню з відповідача на користь [PERSON] становить 16 575 182 грн. 60 коп. (без врахування податків). Розподіляючи судові витрати суд керується положеннями ст. 141 ЦПК України. Виходячи з наведеного,

Outcome: approved