Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-14 00:00:00

До Центрального районного суду м. Миколаєва надійшла позовна заява від [PERSON] , в якій позивач просить ухвалити рішення, яким: стягнути з [PERSON] заборгованість у розмірі 37 619,40 грн. на користь [PERSON] стягнути з [PERSON] штраф у розмірі 10523,79 грн. на користь [PERSON] . стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] судовий збір в розмірі 1211,20 грн. В обґрунтування позовних вимог позивача вказує, що 25 липня 2022 року рішенням Центрального районного суду м.Миколаєва №490/1159/22 змінено спосіб стягнення аліментів та збільшено розмір аліментів , які стягувались на підставі рішення Центрального районного суду м.Миколаєва від 11 квітня 2014 року. 19.03.2025 року головний державним державним виконавцем Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м.Одеса) Гуменною Ларисою винесено постанову про закінчення виконавчого провадження №67277212, на підставі рішення суду від 25 липня 2022 року Центрального районного суду м.Миколаєва № 490/1158/22 , яким ухвалено відкликати виконавчий документ, у зв`язку зі зміною способу стягнення аліментів. Відповідно до розрахунку заборгованості зі сплати аліментів від 19.03.2025 року №35525 станом на 24.08.2022 року заборгованість становить 37619,40 грн. та штраф 10523,79 грн. Заборгованість по аліментам утворилась через насплату відповідачем своєчасно та в повному обсязі аліментів на утримання сина до винесення рішення суду від 25 липня 2022 року. Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 31.03.2025 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримала вимоги, викладені в позовній заяві, та просила суд стягнути з відповідача заборгованість зі сплати аліментів і штраф. У судовому засіданні відповідач визнав позовні вимоги в повному обсязі, що підтверджується його поясненнями, наданими суду. Дослідивши матеріали справи судом встановлено таке. Відповідно до рішення Центрального районного суду м.Миколаєва у справі №490/586/14 шлюб між [PERSON] та [PERSON] - розірвано. Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина - [PERSON] , [INFO] , що підтведжується свідоцтвом серії [NUMBER] від 25.05.2010 року. Згідно рішення Центрального районного суду м.Миколаєва від 14.04.2014 року по цивільній справі №490/588/14-ц з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] ,у сумі 500 грн. починаючи з 14 січня 2014 року до досягнення повноліття. Рішенням Центрального районного суду м.Миколаєва у справі №490/1159/22 від 25.07.2022 року змінено спосіб стягнення аліментів та збільшено розмір аліментів які стягувались на підставі Рішення Центрального районного суду м.Миколаєва від 11 квітня 2014 року, у справі №490/588/14. 19.03.2025 року головний державним державним виконавцем Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м.Одеса) Гуменною Ларисою винесено постанову про закінчення виконавчого провадження №67277212, на підставі рішення суду від 25 липня 2022 року Центрального районного суду м.Миколаєва № 490/1158/22 , яким ухвалено відкликати виконавчий документ, у зв`язку зі зміною способу стягнення аліментів. 20 березня 2025 року головним державним виконавцем винесено постанову про виправлення помилки у процесуальному документі, а саме у виконавчому провадженні № 67277212, в якій уточнено, що станом на 24 серпня 2022 року заборгованість зі сплати аліментів складає 37 619,40 грн, а розмір штрафу за несплату аліментів становить 10 523,79 грн. Відповідно до розрахунку заборгованості зі сплати аліментів від 19.03.2025 року №35525 станом на 24.08.2022 року заборгованість становить 37619,40 грн. та штраф 10523,79 грн. Вирішуючи обґрунтованість позовної заяви суд зазначає таке. Відповідно дочастини першоїта другоїстатті 141Сімейного кодексуУкраїни мати,батько маютьрівні правата обов`язкищодо дитини,незалежно відтого,чи перебуваливони ушлюбі міжсобою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченогочастиною п`ятоюстатті 157 цього Кодексу. Батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття (стаття 180 Сімейного кодексу України). Згідно зістаттею 5 Сімейного кодексу України(далі -СК України) держава охороняє сім`ю, дитинство, материнство, батьківство, створює умови для зміцнення сім`ї. Держава створює людині умови для материнства та батьківства, забезпечує охорону прав матері та батька, матеріально й морально заохочує, підтримує материнство та батьківство. Держава забезпечує пріоритет сімейного виховання дитини. Статтею 7 СК Українипередбачено, що жінка та чоловік мають рівні права та обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї. Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установленихКонституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. Згідно зі статями 18, 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованоїПостановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, чинної для України з 27 вересня 1991 року (далі - Конвенція), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання та розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального та соціального розвитку дитини. У частині першій статті 3 Конвенції визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Статтею 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованоїпостановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ передбачено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини Статтею 27 Конвенції, передбачено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько(-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Як підтверджується матеріалами справи, виконавче провадження № 67277212 було закінчено у зв`язку із відкликанням судом виконавчого листа про стягнення аліментів з [PERSON] на утримання сина [PERSON] у зв`язку із зміною розміру аліментів за рішенням суду. Відповідно до частин 1, 3 ст. 194 СК України (у редакції, чинній на час звернення до суду з цим позовом) аліменти можуть бути стягнуті за виконавчим листом за минулий час, але не більш як за десять років, що передували пред`явленню виконавчого листа до виконання. Відповідно до ч. 3 цієї статті, заборгованість за аліментами, які стягуються відповідно до статті 187 цього Кодексу, погашається за заявою платника шляхом відрахувань з його заробітної плати, пенсії, стипендії за місцем їх одержання або стягується за рішенням суду. Як вказано у Постанові Верховного Суду від 10 квітня 2024 року у справі № 761/43598/21, стягнення заборгованості за аліментами, які вже стягуються на підставі судового рішення, закон не передбачає. Суд, за наявності спору, може лише визначити розмір такої заборгованості, яка має бути стягнена в межах виконавчого провадження при виконанні судового рішення про стягнення аліментів, і ухвалення окремого (додаткового) рішення суду про стягнення цієї заборгованості не потрібно. Оскільки виконавче провадження, в межах якого утворилася вказана заборгованість за аліментами внаслідок несплати аліментів відповідачем протягом 2019-2021 років, розмір якої платником аліментів не оспорюється, закінчено згідно постанови державного виконавця від 19.03.2025 року на підставі п.10 ч.1 ст. 39 ЗУ "Про виконавче провадження" і становм на 12.09.2025 року згідно відомостей Центрального ВДВС вкзана заборгованість боржником не сплачена - отде стягнення цієї заборгованості в межах виконавчого провадження наразі не є можливою. Доказів сплати заборгованості за цей минулий період відповідачем суду не надано. Отже, оскільки позивач на теперішній час не має іншого способу захисту порушеного права, стягнення цієї заборгованості за аліментами може бути самостійним предметом позову, оскільки припинено її стягнення державним виконавцем у порядку, передбаченому Законом України «Про виконавче провадження», на виконання рішення суду від 2014 року про стягнення аліментів. Виходячи із найкращих інтересів дитини, беручи до уваги, що у даному випадку відсутній інших спосіб захисту порушеного права дитини, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача на користь [PERSON] заборгованість по аліментам у розмірі 37 619,40 коп. Відповідно дост.196 Сімейного Кодексу Україниу разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. За приписами частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У судовому засіданні відповідач визнав факт наявності заборгованості зі сплати аліментів, що підтверджується його поясненнями та не заперечується іншими доказами у справі. Отже, позовні вимоги в частині стягнення заборгованості підлягають задоволенню, з відповідач на користь позивача слід стягнути заборгованість у розмірі 37619,40 грн. Відповідно до ч. 14 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження», за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за один рік, виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі 20 відсотків суми заборгованості зі сплати аліментів. За наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за два роки, виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі 30 відсотків суми заборгованості зі сплати аліментів. За наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за три роки, виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі 50 відсотків суми заборгованості зі сплати аліментів. У подальшому постанова про накладення штрафу у розмірі, визначеному абзацом першим цієї частини, виноситься виконавцем у разі збільшення розміру заборгованості боржника на суму, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за один рік. Враховуючи, що головним державним виконавцем Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління юстиції (м. Одеса) Гуменною Л.Г. 19 березня 2025 року винесено постанову про закінчення виконавчого провадження № 67277212, а на момент його закінчення у [PERSON] наявна заборгованість зі сплати аліментів у розмірі 37 619,40 грн та штраф у сумі 10 523,79 грн, і беручи до уваги визнання відповідачем факту наявності заборгованості та штрафу, суд доходить висновку про підтвердження наявності у [PERSON] штрафу за невиконання обов`язку щодо сплати аліментів на користь [PERSON] . Відповідно до статті 141 ЦПК України з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір за подачу позову до суду у розмірі 1211 грн 20 коп.

Outcome: approved