Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-09 00:00:00

У березні 2025 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про зменшення розміру аліментів. В обґрунтування позовних вимог позивач послався на те, що між позивачем та відповідачем було укладено шлюб, який рішення Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 25.08.2015 року було розірвано. Від шлюбу сторони мають неповнолітню дочку [PERSON] , [INFO] . Рішенням Южноукраїнського міського суду Миколаївської області у справі N486/1350/15-ц від 12.08.2015 року стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] , щомісячно аліменти на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , у розмірі частки сіх видів заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 28.07.2015 року і до досягнення дитиною повноліття. У 2018 році відповідач зареєструвала шлюб та змінила прізвище на " [PERSON] ". Позивач зазначив, що окрім доньки, позивач також має сина [PERSON] , [INFO] , який проживає з ним, матір хлопчика позбавлена батьківських прав відповідно до рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 06.03.2020 року у справі N484/3944/19. Аліменти на утримання сина [PERSON] не отримує, мати хлопчика не приймає участі у вихованні та утриманні дитини. Зазначив, що сам виховує сина та за домовленістю з відповідачем добровільно надає кошти їх спільній доньці на її потреби. Незважаючи на домовленість між колишнім подружжям та наявність рішення Южноукраїнського міського суду Миколаївської області про стягнення аліментів на утримання доньки відповідач в січні 2025 року звернулася до Южноукраїнського міського суду Миколаївської області з заявою про стягнення аліментів на утримання доньки, чим ввела суд в оману. Позивач зазначив, що частина отриманих позивачем доходів витрачається на утримання дітей, ще частина коштів витрачається на погашення договору про споживчий кредит N? 352831846902 від 17.09.2024 року. Позивач не відмовляється утримувати доньку та добровільно надає доньці кошти, так як вони домовлялися з відповідачем, що підтверджується відсутністю звернення відповідача до державної виконавчої служби за стягненням аліментів, не зважаючи на наявність судового наказу. Водночас відповідач, враховуючи її позовну заяву про стягнення аліментів, порушує існуючі домовленості між батьками щодо утримання доньки. Позивач вказує, що готовий сплачувати аліменти на утримання доньки та має намір самостійно звернутися до ДВС для стягнення з нього аліментів на утримання доньки, проте просить зменшити розмір аліментів у зв?язку з наявністю на його утриманні ще однієї дитини. Окрім утримання дітей позивач має кредитні зобов`язання та йому необхідно забезпечувати свої потреби. Зазначені обставини, на думку позивача, свідчать про зміну сімейного та матеріального стану. У зв`язку з викладеним, позивач просить зменшити розмір аліментів, стягнутих з нього за рішенням Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 12.08.2015 року у справі N486/1350/15-ц 1/4 до 1/6 частки заробітку (доходу). Ухвалою Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 24.04.2025 року прийнято позов до провадження та призначено справу до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.07.2025 року справу розподілено судді Волощук О.О. Ухвалою Південноукраїнського міського суду Миколаївської області від 25.07.2025 року справу прийнято до провадження та призначено до судового розгляду. У судовому засідання представник позивача позов підтримала та просила суд задовольнити в повному обсязі. Суду пояснила, що позивач був працевлаштований до філії «ВП «Південноукраїнська АЕС» з 28.08.2023, про що надала суду відповідну довідку про його доходи. Разом з тим зазначила, що наразі позивач звільнився та не працевлаштувався. Має на утриманні сина, матеріальну допомогу якому його мати, яка перебуває в місцях позбавлення волі, не надає, отже, позивач самостійно утримує сина. У добровільному порядку надавав матеріальну допомогу спільній з відповідачем доньці. Водночас наразі відповідач звернулася до виконавчої служби з виконавчим листом про стягнення з нього у примусовому порядку аліментів на утриманні доньки, у зв`язку з чим позивачу було нараховано заборгованість з 2021 року. З урахуванням наявності у позивача боргових зобов`язань та перебування на його повному утриманні сина, вважає, що наявні підстави для зменшення розміру аліментів, які стягуються з нього за рішенням суду з до 1/6 частин доходів. Представник відповідача та відповідач заперечували проти задоволення позову. Суду пояснили, що за рішенням суду з позивача були стягнуто аліменти на утримання їх спільної з позивачем дочки у розмірі частки, проте, за спільною домовленістю було узгоджено добровільний порядок сплати [PERSON] аліментів. Проте, останній здійснив декілька сплат на утримання їхньої доньки, після чого матеріальної допомоги не надавав. У зв`язку з чим відповідач була змушена звернутися до виконавчої служби з виконавчим листом про стягнення з позивача аліментів та утримання їх спільної доньки у примусовому порядку. Також представник відповідача зазначила, що та обставина, що мати сина, який знаходиться на повному утриманні позивача, перебуває у місцях позбавлення волі, не є свідченням зміни майнового стану позивача та підставою для зменшення розміру аліментів, оскільки з останньої за рішення суду стягнуто аліменти. Крім того, відсутні докази того, що позивач наразі не працевлаштований та має боргові зоюов`язання. Суд, дослідивши матеріали справи дійшов наступних висновків. З матеріалів справи вбачається, що відповідно до рішення Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 12.08.2015 року у справі №486/1350/15-ц з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , у розмірі частин всіх видів заробітку (доходу) відповідача, щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 28. 07.2015 року і до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до свідоцтва про народження від 17.08.2017 року, [INFO] народився [PERSON] , батьками якого є [PERSON] та [PERSON] . Рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 06.03.2020 позбавлено [PERSON] батьківських прав відносно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Стягнуто з [PERSON] аліменти на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 15.08.2019 року до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до довідки про склад сім`ї та реєстрацію від 06.03.2025 року позивач [PERSON] проживає та зареєстрований разом з сином [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Згідно з довідкою від 23.09.2025 №3316 [PERSON] працює у філії «ВП «Південноукраїнська АЕС» з 28.08.2023 року та з березня 2025 року по серпень 2025 року його нарахований дохід становить 306558,21 грн., отримано 207957,10 грн. Відповідно до свідоцтва про шлюб від 13.07.2018 року відповідач [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] , від якого [INFO] у них народився син [PERSON] . Згідно з актом про фактичне проживання від 26.09.2025 року відповідач [PERSON] проживає разом з [PERSON] , 2011 року народження, [PERSON] , 1991 року народження та [PERSON] , 2020 року народження за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до довідки №55 від 29.09.2025 року [PERSON] працює в КНП «Южноукраїнська міська багатопрофільна лікарня» на посаді медичної сестри та її дохід з січня 2025 року по серпень 2025 року становить 107\~896,97 грн. (нараховано), отримано 82\~110,95 грн. Як зазначила представник позивача у [PERSON] утворилася заборгованість зі сплати аліментів, стягнутих за рішенням Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 12.08.2015 року, яка нарохована з 2021 року, у зв`язку з тим, що відповідач після спільної домовленості з позивачем про його добровільну сплату аліментів, звернулася до виконачої служби про стягнення аліментів у примусовому порядку. Вказані обставини не заперечувалося представником відповідача. Згідно з вимогами статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до частини третьої статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Згідно з частиною першою, другою статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду. У статті 192 СК України наведено перелік обставин, за яких суд може винести рішення, зокрема, про збільшення (зменшення) розміру аліментів. Такими обставинами є: зміна матеріального стану, зміна сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я як особи, з якої стягуються аліменти, так і особи, на користь кого вони стягуються, та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Тому, виходячи з вимог чинного законодавства, вказані обставини повинні бути суттєвими і відігравати значну роль у житті заявника, платника аліментів та доведеними при розгляді спору про зменшення або збільшення розміру аліментів, встановлених рішенням суду. Пунктом 23 постанови Пленуму Верховного суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Верховний Суд України в постанові від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13 дійшов висновку, що з огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки). При розгляді позовів, заявлених з зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки статті 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (статті 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», статті 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», статті 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»). З аналізу вказаних правових норм убачається, що при вирішенні питання про зменшення розміру аліментів, слід з`ясовувати чи змінилося матеріальне становище, сімейний стан та стан здоров`я сторін, і що ця зміна впливає на змогу сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі. Особа, яка сплачує аліменти - платник аліментів, вправі звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на дитину у тих випадках, коли погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я одержувача аліментів. При цьому, суд, з урахування встановлених обставин і сукупності належних та допустимих доказів, при наявності підстав щодо неможливості сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі, може вирішити питання щодо зменшення розміру аліментів. За правилами статті 191 СК України, лише для стягнення аліментів встановлено час, з якого вони присуджуються, а зменшення розміру аліментів відбувається за загальними правилами, а саме з моменту набрання рішенням суду законної сили. Згідно зі статтею 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних утриманців та інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Таким чином, при вирішенні питання про зменшення розміру аліментів, слід з`ясовувати чи змінилося матеріальне становище, сімейний стан та стан здоров`я сторін, і що ця зміна впливає на змогу сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі. Звертаючись з позовом до суду, позивач посилається на існування підстав щодо неможливості сплачувати аліменти у визначеному судом розмірі та наявності підстав для зменшення розміру стягуваних з нього аліментів на утримання дитини, оскільки на його повному утриманні перебуває дитина від іншого шлюбу, мати якої позбавлена батьківських прав, а також наявність кредитних зобов`язань, що не дозволяє йому надавати підтримку відповідачу шляхом сплати аліментів на утримання їх спільної дочки, у розмірі визначеному рішенням суду (1/4 частина). Статтею 192 СК України передбачено можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Аналіз вказаної норми права дає підстави для висновку, що підставами зміни розміру аліментів є як зміна матеріального, так і зміна сімейного стану як самостійна підстава для зменшення або збільшення розміру аліментів. При цьому такі положення закону не виключають одночасне настання обох підстав для зміни розміру аліментів: і зміни сімейного і зміни матеріального стану. Однак, зміна сімейного стану є самостійною, не залежною від зміни матеріального стану підставою для зміни розміру аліментів. Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України). Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Як наведено у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 28 травня 2021 року у справі № 715/2073/20 факт народження у платника аліментів дитини у іншому шлюбі, без належних та допустимих доказів погіршення його матеріального стану, не є безумовною підставою для зменшення розміру аліментів. Проте, як роз`яснено у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 грудня 2022 року у справі № 727/1599/22 положення ст. 192 СК України не виключають одночасне настання обох підстав для зміни розміру аліментів: і зміни сімейного і зміни матеріального стану. Зміна сімейного стану є самостійною, не залежною від зміни матеріального стану підставою для зміни розміру аліментів. Народження другої дитини спричинює зміну матеріального стану, оскільки зазначена обставина очевидно потребує додаткових фінансових витрат. Вирішуючи у даній справі питання щодо того, чи призвело народження іншої дитини до неможливості позивачем сплачувати аліменти у визначеному судом розмірі, суд висновує наступне. Позивачем підтверджено факт народження у нього сина [PERSON] , [INFO] , від інших шлюбних відносин, мати якого за рішенням суду позбавлена батьківських прав, водночас наданими до справи доказами не підтверджено понесення позивачем додаткових фінансових витрат на утримання дитини від інших шлюбних відносин і, як наслідок, погіршення його майнового стану, неможливість сплати аліментів у визначеному судом розмірі. Доказів наявності боргових зобов`язань позивачем не надано. Доводи позивача про те, що на даний час змінився сімейний та матеріальний стан позивача, який фактично утримує самостійно сина, на утримання якого його мати матеріальної допомоги не надає, а тому наявні підстави для зменшення розміру аліментів, суд не приймає до уваги, оскільки народження іншої дитини не може бути достатньою та безумовною підставою для зменшення розміру аліментів на утримання дитини. Сам по собі факт народження дитини без підтвердження змін майнового стану позивача не свідчить про існування підстав для висновку про неможливість сплачувати ним аліменти у визначеному судом розмірі. При цьому суд враховує, що за рішенням суду на користь позивача було стягнуто аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] . Доказів того, що мати [PERSON] , [INFO] , яка позбавлена батьківських прав, не сплачує аліменти, не надає матеріальної допомоги та має заборгованість зі сплати аліментів, суду не надано. Крім того, доказів того, що витрати на утримання двох дітей перевищують законодавчо допустимий розмір можливих відрахувань з його доходів суду також не надано. Слід також зазначити, що батьки не мають компенсувати зменшення розміру аліментів за рахунок збільшення утримання однієї дитини порівняно з іншою. При цьому, суд ураховує, що аліменти є власністю дитини та стягуються для забезпечення її потреб. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відтак, з огляду на те, що позивач має офіційний доходів, що встановлено судом, доказів погіршення його матеріального стану, стану здоров`я, наявності боргових зобов`язань, суду не надано, відсутні підстави для зменшення визначеного за рішенням суду розміру аліментів. При цьому суд не враховує наявність у позивача заборгованості зі сплати аліментів, яка виникла у 2025 році, як на підставу для зменшення розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду, оскільки дана обставина не впливає на висновок суду про відсутність підстав для зменшення визначеного судом розміру аліментів. З огляду на викладене встановлений рішенням Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 12.08.2015 року у справі №486/1350/15-ц розмір аліментів відповідає вимогам сімейного законодавства, а його зменшення без доведення значного погіршення матеріального становища платника аліментів, не буде спрямовано на належне забезпечення дитини від шлюбу з [PERSON] та суперечитиме її інтересам. Внаслідок викладеного відсутні підстави для задоволенні позову. При вирішенні питання щодо стягнення судових витрат, з урахуванням положень ст. 141 ЦПК України судові витрати у справі покладаються на позивача. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed