Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-16 00:00:00

Представник Товариства з обмеженою відповідальністю "ІННОВА ФІНАНС" звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 22 жовтня 2024 року між ТОВ "ІННОВА ФІНАНС" та [PERSON] в електронній формі укладено договір про надання грошових коштів у позику №5787231024, відповідно до умов якого позичальнику надано кредит в сумі 5600,00 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а відповідач зобов"язався повернути позику у погоджений умовами договору строк достроково та сплатити проценти за користування позикою, нараховані згідно договору та додатків. Зазначає, що товариство свої зобов`язання за кредитним договором виконало в повному обсязі, а саме надало відповідачу грошові кошти в обсязі та у строк, які визначені умовами кредитного договору. Однак, відповідач, всупереч умовам договору позики та нормам Цивільного кодексу України, зобов"язання за договором належним чином не виконав, суму позики не повернув, проценти за користування кредитними коштами не сплатив, внаслідок чого у відповідача виникла заборгованість в розмірі 25 928, 00 грн., з урахуванням відсотків та пені, яку позивач просить стягнути з відповідача в судовому порядку. Ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 17.06.2025 відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження. У відзиві на позовну заяву представник відповідача просить повністю відмовити в задоволенні позову. Вважає позов необгрунтованим та недоведеним. Зазначає, що позивачем не доведено факту факт введення саме відповідачем одноразового коду і накладення е-підпису, належність номера телефону відповідачу саме на дату підписання договору, підтвердження надання паспорта кредиту до підписання. Крім того, на думку представника відповідача, наданий позивачем розрахунок процентів є помилковий,так як має становити 12544грн.(5600х1%х224), а не 9126грн.,як зазначено позивачем, також крім стягнення відсотків заявлено вимогу про стягнення пені, що є подвійною відповідальністю. У відповіді на відзив представник позивача зазначає, що заперечення відповідача є безпідставними та необґрунтованими, відзив поданий відповідачем з пропуском процесуального строку без зазначення у тексті відзиву поважних причин такого пропуску та без клопотання про поновлення такого строку. Стверджує, що договір позики укладено в письмовій формі у вигляді електронного документа з дотримання вимог ч. 1 ст. 205 ЦК України та ЗУ "Про електронні документи та електронний документообіг". Видача позики підтверджується наявною в матеріалах справи квитанцією до платіжної інструкції про перерахування коштів. Зазначає, що відповідачем сплачено за кредитом 2 528,40 грн., що підтверджується наявним в матеріалах справи розрахунком заборгованості. Відповідачем не долучено докази в обґрунтування своїх заперечень. У запереченнях на відповідь на поданий відзив представник відповідача заперечує наведені доводи у відповіді на відзив, просить відмовити в позовних вимогах позивача. В чергове судове засідання сторони не прибули, про причини неявки суд не повідомили, хоча належним чином повідомлялися про дату, час та місце розгляду справи. В прохальній частині позовної заяви представник позивача просить проводити розгляд справи за його відсутності в порядку спрощеного позовного провадження, заперечень проти винесення заочного рішення не має. Представником відповідача через систему "Електронний суд" подано заяву про розгляд справи за відсутності сторони відповідача, в позовних вимогах позивача просить повністю відмовити. У відповідності до вимог п.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання усіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов належить задоволити, з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що 22.10.2024 між Товариством з обмеженою відповідальністю "ІННОВА ФІНАНС" та [PERSON] укладено договір надання грошових коштів у позику №5787231024. Відповідно до п.2.2 на умовах, встановлених договором, товариство надає позичальнику кредит у гривні, а позичальник зобов"язується одержати та повернути кошти кредиту, сплатити комісію за надання кредиту, проценти за користування кредитом та виконати інші обов"язки, передбачені договором. П.2.1. договору визначено, що його укладення здійснюється сторонами за допомогою інформаційно - комунікаційної системи товариства, доступ до якої забезпечується позичальнику через веб - сайт. Ідентифікація позичальника здійснюється при вході позичальника в особистий кабінет, в порядку, передбаченому договором та/або Законом України "Про електронну комерцію", в тому числі шляхом перервірки товариством правильності введення коду, направленого товариством на номер мобільного телефону позичальника, вказаний позичальником при вході та/або протягом періоду обслуговування в товаристві (в т.ч. через месенджери). З долученої роздруківки вбачається, що на номер мобільного телефону [NUMBER] (вказаний в договорі) відповідача 22.10.2024 відправлено одноразовий ідентифікатор 9117 для підписання договору. П.10.6.10. договору передбачено порядок укладення договору, зокрема, шляхом використання інформаційно - комунікаційної системи товариства, особистого кабінету та використання електронного підпису позичальника за допомогою введення одноразового ідентифікатора. Також п.10.17. договору передбачено, що сторони дійшли згоди, що у всіх відносинах між позичальником та товариством в якості підпису позичальника буде використовуватися електронний підпис одноразовим ідентифікатором, відповідно до правил та ЗУ "Про електронну комерцію", що має таку саму юридичну силу як і власноручний підпис. Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом ст. ст. 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Законом України "Про електронну комерцію" на законодавчому рівні встановлено порядок укладення договорів в мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних. Відповідно до положень цього закону, електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст.12 цього Закону є оригіналом такого документа. Електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст.12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст.12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (ч.6 ст.11 вказаного Закону). Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Зважаючи на вищезазначені норми закону, суд вважає встановленим, що договір надання грошових коштів у позику №5787231024 від 22.10.2024, згідно якого відповідачу надано кредит в розмірі 5600,00 грн., укладений сторонами у спосіб, визначений чинним законодавством України з повним дотриманням вимог щодо його укладення із зазначенням умов, які жодним чином не порушують вимоги Закону України "Про захист прав споживачів", порядок надання та повнота наданої інформації відповідають вимогам Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг". Зважаючи на те, що договір укладено за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи товариства, доступ до якої забезпечується споживачу через веб-сайт та відповідач підписав його електронним підписом одноразовим ідентифікатором, то без отримання відповідного ідентифікатора на номер мобільного телефону, який ним особисто зазначений, без здійснення входу до інформаційно-телекомунікаційної системи товариства, такий договір не був би укладений. Аналогічні висновки викладені Верховним Судом у постановах від 07 жовтня 2020 року у справі № 132/1006/19, від 28 квітня 2021 року у справі № 234/7160/20, від 01 листопада 2021 року у справі №234/8084/20, від 14 червня 2022 року у справі №757/40395/20, від 08 серпня 2022 року у справі № 234/7298/20, від 12.08.2022 у справі №234/7297/20. При цьом, кредитний договір в судовому порядку не оскаржувався, не визнавався недійсним, тобто, в силу положень статті 204 ЦК України діє презумпція правомірності указаного правочину. З квитанції до платіжної інструкції №20018-1354-155151192 від 22.10.2024 вбачається, що 22.10.2024 через платіжну систему "Easypay" позивачем на карту відповідача [NUMBER] (вказана в договорі) перераховано кредитні кошти в розмірі 5600,00 грн. Крім того, з відповіді АТ КБ "Приватбанк" від 31.08.2025 №20.1.0.0.0/7-250822/42356-БТ, скерованої на виконання вимог ухвали суду від 17.06.2025, вбачається, що на ім"я [PERSON] в банку емітовано карту № [NUMBER] , та скеровано виписку по рахунку за період з 22.10.2024 по 25.10.2024. Згідно виписки, 22.10.2024 на карту відповідача перераховано грошові кошти в розмірі 5600,00 грн. Відтак, встановлено, що кредитором в повному обсязі виконано умови кредитного договору та надано відповідачу кредитні кошти, що безпосередньо підтверджено долученими до позовної заяви документами. При цьому, суд звертає увагу, що відповідачем не надано жодних доказів, які беззаперечно свідчать про те, що банківська карта № [NUMBER] чи номер мобільного зв"язку [NUMBER] належать не йому. Відповідно до розділу 2 договору, кредит в розмірі 5600,00 грн. надається на строк 360 днів для споживчих (особистих) потреб, з фіксованою процентною ставкою та з нарахуванням процентів. Стандартна процентна ставка становить 1% за кожен день користування кредитом, яка застосовується у межах строку кредиту, вказаного в п.2.5. договору. До позовної заяви також долучені графік відповідних платежів до договору, паспорт споживчого кредиту, правила надання коштів у кредит, з якими відповідач ознайомлений. П.10.10 договору визначено, що невід"ємною частиною договору є правила та паспорт споживчого кредиту, що надано позичальнику до укладення договору, уклавши цей договір, позичальник підтверджує, що він ознайомлений, повністю розуміє, погоджується і зобов"язується неухильно дотримуватись правил, текст яких розміщений на веб - сайті. Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором №5787231024 від 22.10.2024, загальна заборгованість відповідача станом на 02.06.2025 становить 25 928 (двадцять п"ять тисяч дев"ятсот двадцять вісім) гривень 00 коп., що складається з заборгованості по тілу кредиту в розмірі 5600 (п"ять тисяч шістсот) гривень 00 коп., заборгованості по відсоткам в розмірі 9 128 (дев"ять тисяч сто двадцять вісім) гривень 00 коп., заборгованості по пені в розмірі 11 200 (одинадцять тисяч двісті) гривень 00 коп. Відповідно до п.5.4.1. кредитного договору позичальник зобов"язаний у встановлений договором строк повернути кредит, сплатити проценти, штрафи та пеню (у разі наівності) та інші платежі, передбачені договором. Частиною 1 статті 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позичкодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позичкодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч.1 ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Так, ст. 626 ЦК України визначає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. У статті 627 ЦК України встановлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Статтею 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти(кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно із частиною 1 статті 1048 Цивільного кодексу України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (частина 1 статті 1049 Цивільного кодексу України). Разом з тим, відповідно до п.18 "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного Кодексу України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Крім того, установлено, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Воєнний стан був введений в Україні Указом Президента України №64/2022 від 24 лютого 2022року із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, неодноразово був продовжений і діє на даний час. З огляду на викладене, враховуючи період нарахування позивачем ТОВ "Іннова Фінанс" пені за прострочення виконання відповідачем грошового зобов`язання з 22.10.2024 по 02.06.2025, що було здійснено безпосередньо в період дії воєнного стану, правові підстави для стягнення з відповідача пені в сумі 11 200, 00 грн., як складової частини заборгованості за договором позики, відсутні. В решті позовні вимоги підставні та підлягають до задоволення. Суд вважає аргументи позивача обгрунтованими та такими, що підтверджені належними та достатніми доказами у справі, оскільки такі не спростовані і не заперечені відповідачем. Для спростування доводів позову відповідач жодних належних і допустимих доказів в спростування позовних вимог, визначених законом, суду не представив. При цьому, відповідач не позбавлений процесуальної можливості надати відповідні банківські дані чи інформацію на підтвердження своїх доводів, маючи при цьому безперешкодний та повний доступ до таких, відповідно до законодавства України. В матеріалах справи відсутні будь - які докази, які свідчать про те, що позивачу повернено грошові кошти, як і відсутні докази, що позивачем безпідставно заявлено позовні вимоги, щодо їх повернення. Згідно зі статтею 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно із частиною другою статті 615 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Надані позивачем докази, суд визнає належними і допустимими, також достовірними і достатніми, оскільки ці докази містять у собі інформацію щодо предмета позовних вимог, вони логічно пов`язані з тими обставинами, які підтверджують наявність підстав для стягнення з відповідача заборгованості. Матеріали справи не містять доказів, що відповідач висловлював незгоду з діями банку, з посиланням на непогодження умов щодо розміру сплачених відсотків, тощо. Відповідно до позиції Верховного Суду, котра міститься у постанові Верховного Суду від 14 липня 2020 року по справі №367/4970/13-ц, провадження №61-19992св18, заперечуючи розмір кредитної заборгованості, розрахований банком, боржник та його представник не надали до суду докази, які б спростовували як факт надання кредиту у розмірі, визначеним кредитним договором так і розмір боргу, що є процесуальним обов`язком боржника. Доказів, які б спростовували правильність наданого банком розрахунку заборгованості за кредитним договором, боржником не надано. Крім цього, також варто звернути увагу на вимоги процесуального закону, який покладає тягар доказування на сторони, що забезпечуватиме реалізацію принципу змагальності у судовому процесі. Реалізація такого принципу здійснюється через стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Застосування такого підходу оцінки доказів відповідає позиції Верховного Суду у справах № 910/18036/17 від 02 жовтня 2018 року, №917/1307/18 від 23 жовтня 2019 року. Відповідно до ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Пунктом 2 Постанови пленуму Верховного суду України № 14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» встановлено, що обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи. Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року № 63566/00 «Проніна проти України (Pronina v. Ukraine)», § 23). Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: approved