Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-12 00:00:00

Позивач звернувся до Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області із позовною заявою, згідно якої просить суд ухвалити рішення, яким визнати за [PERSON] право власності на житловий будинок «Б,б,62», літню кухню «Е», погріб «Д», колодязь «к», зливну яму «І», огорожу № 1,2, розташовані на земельній ділянці площею 953 кв. м. комунальної власності, за адресою: [ADDRESS] , в порядку спадкування за законом після [PERSON] , [INFO] , померлого [INFO] . Судові витрати пов`язані з сплатою судового збору покласти на позивача [PERSON] . В обґрунтуванні\~позову вказав,\~що рішенням\~народного суду\~третьої дільниці\~м.\~Кременчука (Крюкова)\~від 22.04.1958\~року був\~задоволений позов\~ [PERSON] до\~Кременчуцького інвентаризаційного\~бюро.\~Встановлений факт\~забудови в\~1923\~році житлового\~будинку по\~ [ADDRESS] на\~Дніпрі батьками позивача: [PERSON] , померлим в 1930 році і [PERSON] , померлою [INFO] та визнане право власності на житловий будинок за померлою [PERSON] . На підставі судового рішення державним нотаріусом Крюківської державної нотаріальної контори 29.08.1958 року за реєстровим № 4012/07 було видане свідоцтво про право на спадщину за законом на житловий будинок в рівних частках дітям спадкодавиці [PERSON] спадкоємцям: [PERSON] та [PERSON] . Відповідно довідки КП «КМБТІ» № 61/189 від 15.01.2024 року за даними архівного обліку станом на 28.12.2012 року власниками житлового будинку по [ADDRESS] зареєстровані [PERSON] 1/2 частка і [PERSON] 1/2 частка. Спадкоємиця [PERSON] доводилася матір`ю позивача батька [PERSON] , [INFO] , спадкоємець [PERSON] доводився рідним дядьком батька позивача. 03.10.1970 року позивача батьки [PERSON] та [PERSON] (дошлюбне прізвище ( [PERSON] ) уклали шлюб, після укладання якого постійно проживали і були зареєстровані в будинку [ADDRESS] . У зв`язку з тим, що станом на 1973 рік в будинку були зареєстровані та проживали разом співвласники [PERSON] і [PERSON] , позивача батьки [PERSON] і [PERSON] , рідна сестра позивача [PERSON] , 1972 року народження і рідний брат батька позивача по родинній лінії матері [PERSON] , співвласники будинку прийняли узгоджене рішення, що позивача батько [PERSON] буде будувати для своєї сім`ї окремий житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами на земельній ділянці поруч з будинком, у якому вони усі проживали. Таким чином, в 1973 році позивача батько [PERSON] розпочав будівництво нового будинку по [ADDRESS] в межах земельної ділянки, на який був розташований житловий будинок 1923 року забудови за згодою його співвласників і користувачів земельної ділянки. Згідно інвентаризаційних відомостей № 936 Кременчуцького МБТІ на домоволодіння [ADDRESS] від 25.01.1955 року зі змінами внесеними станом на 26.08.1974 року в таблиці загальна площа земельної ділянки (по угіддям) зазначено; 1010 кв. м. - загальна площа, під будівлі-139 кв. м., під житлові будівлі -123 кв. м., під нежитлові будівлі-16 кв. м., під двором-272 кв. м., під городом-599 кв. м. На плані присадибної ділянки, зокрема, на ділянці визначеній під двір зазначені два будинки: будинок з літерою «А» 1923 року забудови і будинок з літерою «Б», як будинок з записом «незакінчене будівництво». Отже, станом на 1974 підтверджено незавершене будівництво окремого житлового будинку «Б», господарських будівель і споруд по [ADDRESS] в межах земельної ділянки, яка за цільовим призначенням відведена для будівництва нерухомого майна. Задля будівництва нового будинку [PERSON] почав працювати в північному регіоні колишнього СРСР, а у періоди тривалих відпусток здійснював будівництво та витрачав для цього зароблені кошти. \~ \~ \~ \~ 24.04.1974 року співвласник будинку «А» Кожемяка М.В. уклала шлюб та змінила своє прізвище з [PERSON] на [PERSON] . [INFO] [PERSON] померла. Після її смерті відкрилася спадщина, яка складалася з належної [PERSON] 1/2 частки житлового будинку «А» по [ADDRESS] . Батько позивача - [PERSON] , як спадкоємець першої черги спадщину після померлої [PERSON] не приймав, оскільки проживав і працював у цей час в північному регіоні колишнього СРСР. Його рідний брат [PERSON] в цей час відбував покарання в місцях позбавлення волі за вироком суду, спадщину не приймав і зареєстрований в будинку не був. Рідний брат спадкодавці [PERSON] - [PERSON] , як співвласник будинку «А» та як спадкоємець другої черги прийняв спадщину, так як був зареєстрований і проживав в будинку та фактично вступив в управління та володіння спадковим майном, але до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини не звертався. Весною 1980 року позивача батько добудував будинок «Б» і в будинку почали проживати мати та сестра позивача. 08.10.1981 року батько позивача повернувся в м. Кременчук, зареєструвався та проживав в новозбудованомуним будинку. Після народження [INFO] в будинку разом з батьками проживав позивач. Згідно технічного паспорта на домоволодіння по [ADDRESS] , складеного Кременчуцьким МБТІ 02.12.1996 року житловий будинок «Б» побудований в 1980 році. [INFO] помер рідний дядько [PERSON] , який на час смерті був фактичним власником будинку «А». Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, яка складалася з житлового будинку «А» по [ADDRESS] , яка ніким прийнята не була за відсутністю спадкоємців першої та другої черг. Позивача батько [PERSON] та його рідний брат [PERSON] спадщину після померлого рідного дядька [PERSON] не приймали, оскільки не входили до складу спадкоємців, які відповідно до ст. ст. 529, 530 ЦК Української РСР мали право на спадщину за законом. Від того часу в будинку «А» продовжив проживати рідний брат батька позивача [PERSON] . [INFO] [PERSON] помер. Після смерті [PERSON] будинком «А» користувався позивача батько [PERSON] і будинок використовувався ним, як підсобна господарська будівля, оскільки будинок перебував у непридатному для проживання стані та потребував повторного капітального ремонту. Відповідно наведеного вище технічного паспорта від 02.12.1996 року на домоволодіння, у плані забудови земельної ділянки схематично відображені будинок «А» і будинок «Б». Напроти будинку «А» є запис «в аварійному стані». В характеристиці будівель і споруд в графі будинку «А» також є запис «в аварійному стані». Рік забудови будинку «А» зазначений, як 1963 рік, але це рік капітального ремонту будинку. Рік забудови будинку «А» зазначений у наведеному вище судовому рішенні від 22.04.1958 року, як 1923 рік. В 1993\~році позивача\~мати [PERSON] ,\~як працівниця\~«Кременчуцького деревообробного\~заводу» отримала\~трикімнатну квартиру\~ [ADDRESS] на\~сім`ю з\~5-ти\~осіб:\~батьків позивача,сестри\~позивача,\~сина сестри\~і позивача.\~Від часу\~отримання квартири\~у ній\~проживали позивача\~мати,\~сестра і\~син сестри.\~Батько позивача\~продовжив проживати\~та був\~зареєстрований в\~будинку [ADDRESS] .\~Позивач [PERSON] \~за своїм\~бажанням та\~домовленістю батьків\~залишився постійно\~проживати разом\~з батьком\~і продовжувати\~навчання в\~ЗОШ №7,\~що знаходилася\~неподалік від\~місця його\~проживання.\~Після досягнення\~повноліття позивач\~продовжив проживати\~з батьком,\~але був\~зареєстрований у\~квартирі матері. Між батьками позивача була досягнута домовленість щодо об`єктів нерухомого майна, а саме, що будинок «Б» залишається за [PERSON] , як його забудовника, а квартира залишається за [PERSON] , як її отримувача. У подальшому, 07.07.2022 року позивач, його мати [PERSON] та онук матері позивача [PERSON] шляхом приватизації набули в рівних частках у спільну часткову власність зазначену квартиру, що підтверджується свідоцтвом про право власності на квартиру від 07.07.2022 року на підставі рішення КП «Квартирне управління» від 07.07.2022 року № 405/4 та витягом з державного реєстру речових прав. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ [INFO] помер позивача батько [PERSON] . За життя [PERSON] своє право власності на будинок «Б», господарські будівлі і споруди, як забудовник не зареєстрував. В наведеному вище технічному паспорті Кременчуцького МБТІ на домоволодіння [ADDRESS] від 02.12.1996 року є запис, що жилий будинок «Б», сіни «б», сарай «В» літня кухня «Е» побудовані самовільно. Але, враховуючи, що будинок був побудований станом на 1980 рік, то вказана запис про самовільне будівництво не свідчить про те, що спадкодавець [PERSON] , як забудовник, побудував будинок самочинно і не набув за життя права власності на новостворене нерухоме майно. У наведеному технічному паспорті відсутні записи про те, що збудований будинок, господарські будівлі і споруди не відповідають будівельним нормам, державним стандартам і правилам та що нерухоме майно збудоване на земельній ділянці внаслідок її самозахвату. Окрім цього, відповідно до наведених вище інвентаризаційних відомостей Кременчуцького МБТІ від 26.08.1974 року була проведена поточна інвентаризація, відповідно якої були внесені зміни у план домоволодіння [ADDRESS] щодо будинку «Б», літньої кухні і сараю. Запис про самовільне будівництво або самозахват землі відсутній. Таким чином, після смерті [PERSON] , відкрилася спадщина, яка складається з житлового будинку «Б,б,б2», 1980 року забудови, літньої кухні «Е», погребу «Д», колодязю «к», зливної ями «І», огорожі № 1,2, що розташовані на земельній ділянці площею 953 кв. м. комунальної власності за адресою: [ADDRESS] . Позивач постійно проживав з спадкодавцем [PERSON] в спадковому будинку на час відкриття спадщини, тому вважав, що прийняв спадщину, оскільки фактично вступив у володіння та управління спадковим майном. Із заявою про прийняття спадщини до нотаріальної контори не звертався, зареєстрований в спадковому будинку, як його мешканець не був. 22.03.2024 року позивач звернувся із заявою до приватного нотаріуса Кременчуцького районного нотаріального округу Спірідовича А.М. про відкриття спадкової справи та видачу йому свідоцтва про право на спадщину за законом після померлого [PERSON] [INFO] була відкрита спадкова справа за номером у спадковому реєстрі 72189631 та за номером у нотаріуса 26/2024. 22.03.2024 року постановою нотаріуса позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки позивачем не був наданий документальний доказ реєстрації його місця проживання в будинку [ADDRESS] на час відкриття спадщини, і тому позивач є спадкоємцем, який не прийняв спадщину. Рішенням Крюківського районного суду м. Кременчука від 16.09.2024 року у справі № 537/3809/24 за заявою позивача в порядку окремого провадження встановлений факт постійного проживання позивача разом з спадкодавцем [PERSON] на час відкриття спадщини за адресою: [ADDRESS] ( попередня назва [ADDRESS] ). Постановою нотаріуса від 28.02.2025 року позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на підставі відсутності правовстановлюючого документу на спадкове нерухоме майно, оскільки відповідно до довідки КП «КМБТІ» від 15.01.2024 року за № 61/189 право власності на житловий будинок з господарськими будівлями за адресою: [ADDRESS] зареєстровано за [PERSON] в 1/2 частці та [PERSON] в 1/2 частці на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого Крюківською державною нотаріальною конторою 29.08.1958 року за реєстровим № 4012/7, а відповідно дублікату свідоцтва про право на спадщину виданого Крюківською державною нотаріальною конторою 29.08.1958 року за реєстровим № 4012/7, дублікат якого видано 15.01.2025 року Полтавським обласним державним нотаріальним архівом за реєстровим № 5 [PERSON] в 1/2 частці та [PERSON] в 1/2 частці належить житловий будинок за адресою: [ADDRESS] . Таким чином, щодо спадкового об`єкта нерухомого майна є розбіжності не тільки в його наявності, а і його нумерації. Ухвалою суду від 04.06.2025 року означену позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, справу призначено розглядати за правилами загального позовного провадження з призначенням до підготовчого судового засідання. Ухвалою суду від 18.08.2025 року закрито підготовче судове засідання та призначено справу до розгляду по суті. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, представник позивача - Скиба В.Б. подав до суду заяву про розгляд справи без сторони позивача, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити. Проти ухвалення заочного рішення у справ не заперечує. Відповідач - Кременчуцька міська рада Кременчуцького району Полтавської області в судове засідання свого представника не направила, хоча про час місце та день розгляду справи належним чином була повідомлена, відзиву чи будь яких заяв, клопотань до суду не направила. Третя особа - приватний нотаріус Кременчуцького міського нотаріального округу Спірідович А.М. в судове засідання не з`явився, хоча про час місце та день розгляду справи належним чином був повідомлений, будь яких заяв, клопотань до суду не направив. Третя особа - КП «Кременчуцьке міжміське бюро технічної інвентаризації Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області, в судове засідання свого представника не направила, хоча про час місце та день розгляду справи належним чином була повідомлена, будь яких заяв, клопотань до суду не направила. Враховуючи, що відповідач, який був належним чином повідомлений про місце день і час розгляду справи, повторно не з`явився в судове засідання без повідомлення причин своєї неявки, відзиву не подав, та з урахуванням клопотання представника позивача, суд вирішив на підставі ст. ст. 247, 280 ЦПК України, провести розгляд справи без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Суд повно, обґрунтовано, всебічно та безпосередньо дослідивши всі наявні докази у справі, з`ясувавши всі обставини, приходить до наступного. Відповідно до\~ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до\~ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законами України. Судовим розглядом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що Рішенням народного суду третьої дільниці м. Кременчука (Крюкова) від 22.04.1958 року задоволено позов [PERSON] до Кременчуцького інвентаризаційного бюро та встановлено факт забудови в 1923 році житлового будинку по [ADDRESS] на Дніпрі батьками позивача: [PERSON] , померлим в 1930 році і [PERSON] , померлою [INFO] , та визнане право власності на житловий будинок за померлою [PERSON] . На підставі вказаного судового рішення державним нотаріусом Крюківської державної нотаріальної контори 29.08.1958 року за реєстровим № 4012/07 було видане свідоцтво про право на спадщину за законом на житловий будинок в рівних частках дітям спадкодавці [PERSON] спадкоємцям: [PERSON] та [PERSON] . Відповідно довідки КП «КМБТІ» №61/189 від 15.01.2024 року за даними архівного обліку станом на 28.12.2012 року власниками житлового будинку по [ADDRESS] зареєстровані [PERSON] 1/2 частка і [PERSON] 1/2 частка. Станом на 1973 рік в будинку були зареєстровані та проживали разом співвласники [PERSON] , [PERSON] , сини [PERSON] - [PERSON] , [PERSON] , його дружина [PERSON] і їхня донька [PERSON] . У зв`язку з цим співвласники будинку прийняли узгоджене рішення, що [PERSON] буде будувати для своєї сім`ї окремий житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами на земельній ділянці поруч з будинком, у якому вони усі проживали. Відповідно ст. ст. 90, 91 Земельного Кодексу Української РСР в редакції від 08.07.1970 року, який втратив чинність 18.12.1990 року на землях міст при переході права власності на будівлю переходить також право користування земельною ділянкою або її частиною (ч. 1 ст. 90). При переході будівлі у власність кількох осіб земельна ділянка переходить в користування всіх власників будівлі ( ч. 2 ст. 90). Особи, яким належить будинок на праві спільної власності, користуються земельною ділянкою спільно. Порядок користування нею визначається співвласниками будинку залежно від розміру часток в спільній власності на будинок. Таким чином, в 1973 році [PERSON] розпочав будівництво нового будинку по [ADDRESS] в межах земельної ділянки, на який був розташований житловий будинок 1923 року забудови, за згодою його співвласників і користувачів земельної ділянки. Згідно інвентаризаційних відомостей № 936 Кременчуцького МБТІ на домоволодіння [ADDRESS] від 25.01.1955 року зі змінами внесеними станом на 26.08.1974 року в таблиці загальна площа земельної ділянки (по угіддям) зазначено; 1010 кв. м. - загальна площа, під будівлі -139 кв. м., під житлові будівлі -123 кв. м., під нежитлові будівлі-16 кв. м., під двором-272 кв. м., під городом-599 кв. м. На плані присадибної ділянки, зокрема, на ділянці визначеній під двір зазначені два будинки: будинок з літерою «А» 1923 року забудови і будинок з літерою «Б», як будинок з записом «незакінчене будівництво». Отже, станом на 1974 підтверджено незавершене будівництво окремого житлового будинку «Б», господарських будівель і споруд по [ADDRESS] в межах земельної ділянки, яка за цільовим призначенням відведена для будівництва нерухомого майна. Задля будівництва нового будинку [PERSON] почав працювати в північному регіоні колишнього СРСР, а у періоди тривалих відпусток здійснював будівництво та витрачав для цього зароблені кошти. 24.04.1974 року співвласниця будинку «А» Кожемяка М.В. уклала шлюб та змінила своє прізвище з [PERSON] на [PERSON] . [INFO] [PERSON] померла. Після її смерті відкрилася спадщина, яка складалася з належної [PERSON] 1/2 частки житлового будинку «А» по [ADDRESS] . Її син [PERSON] , як спадкоємець першої черги спадщину після померлої [PERSON] не приймав, оскільки проживав і працював у цей час в північному регіоні колишнього СРСР. Її син [PERSON] в цей час відбував покарання в місцях позбавлення волі за вироком суду, спадщину не приймав і зареєстрований в будинку не був. Рідний брат спадкодавиці [PERSON] - [PERSON] , як співвласник будинку «А» та як спадкоємець другої черги прийняв спадщину, так як був зареєстрований і проживав в будинку та фактично вступив в управління та володіння спадковим майном, але до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини не звертався. Згідно ст. 530 ЦК Української РСР при відсутності спадкоємців першої черги або при неприйняття ними спадщини, а також в разі, коли всі спадкоємці першої черги не закликаються до спадкування, успадковують у рівних частках: брати і сестри померлого, а також дід та бабка померлого як з боку батька, так і з боку матері (друга черга). Відповідно п. 1 ч. 1 ст. 549 ЦК Української РСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину:1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Весною 1980 року [PERSON] добудував будинок «Б» і в будинку почали проживати його дружина [PERSON] і донька [PERSON] 08.10.1981 року Кожемяка повернувся в м. Кременчук, зареєструвався та проживав в новозбудованому ним будинку. Після народження [INFO] в будинку разом з батьками проживав та був зареєстрований позивач [PERSON] . Згідно технічного паспорта на домоволодіння по [ADDRESS] , складеного Кременчуцьким МБТІ 02.12.1996 року житловий будинок «Б» побудований в 1980 році. [INFO] помер [PERSON] , який на час смерті був фактичним власником будинку «А». \~ \~ \~ \~Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, яка складалася з житлового будинку «А» по [ADDRESS] , яка ніким прийнята не була за відсутністю спадкоємців першої та другої черг. [PERSON] та [PERSON] спадщину після померлого рідного дядька [PERSON] не приймали, оскільки не входили до складу спадкоємців, які відповідно до ст. ст. 529, 530 ЦК Української РСР мали право на спадщину за законом. Від того часу в будинку «А» продовжив проживати [PERSON] . [INFO] [PERSON] помер. Після смерті [PERSON] будинком «А» користувався позивача [PERSON] і будинок використовувався ним, як підсобна господарська будівля, оскільки будинок потребував в непридатному для проживання стані та потребував повторного капітального ремонту. Відповідно наведеного вище технічного паспорта від 02.12.1996 року на домоволодіння, у плані забудови земельної ділянки схематично відображені будинок «А» і будинок «Б». Напроти будинку «А» є запис «в аварійному стані». В характеристиці будівель і споруд в графі будинку «А» також є запис «в аварійному стані». Рік забудови будинку «А» зазначений, як 1963 рік, але це рік капітального ремонту будинку. Рік забудови будинку «А» зазначений у наведеному вище судовому рішенні від 22.04.1958 року, як 1923 рік. В 1993 році позивача мати [PERSON] , як працівниця «Кременчуцького дерево-обробного заводу» отримала трикімнатну квартиру [ADDRESS] на сім`ю з 5-ти осіб: батьків позивача, сестри позивача, сина сестри і позивача. Від часу отримання квартири у ній проживали позивача мати, сестра і син сестри. Батько позивача продовжив проживати та був зареєстрований в будинку [ADDRESS] . Позивач [PERSON] за своїм бажанням та домовленістю батьків залишився постійно проживати разом з батьком і продовжувати навчання в ЗОШ № 7, що знаходилася неподалік від місця його проживання, Після досягнення повноліття позивач продовжив проживати з батьком, але був зареєстрований у квартирі матері. Між батьками позивача була досягнута домовленість щодо об`єктів нерухомого майна, а саме, що будинок «Б» залишається за [PERSON] , як його забудовника, а квартира залишається за [PERSON] , як її отримувача. У подальшому, 07.07.2022 року позивач, його мати [PERSON] та онук матері позивача [PERSON] шляхом приватизації набули в рівних частках у спільну часткову власність зазначену квартиру, що підтверджується свідоцтвом про право власності на квартиру від 07.07.2022 року на підставі рішення КП «Квартирне управління» від 07.07.2022 року №405/4 та витягом з державного реєстру речових прав. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ [INFO] [PERSON] помер. За життя [PERSON] своє право власності на будинок «Б», господарські будівлі і споруди, як забудовник не зареєстрував. В наведеному вище технічному паспорті Кременчуцького МБТІ на домоволодіння [ADDRESS] від 02.12.1996 року є запис, що жилий будинок «Б», сіни «б», сарай «В» літня кухня «Е» побудовані самовільно. Але, враховуючи, що будинок був побудований станом на 1980 рік, то вказаний запис про самовільне будівництво не свідчить про те, що спадкодавець [PERSON] , як забудовник, побудував будинок самочинно і не набув за життя права власності на новостворене нерухоме майно. У наведеному технічному паспорті відсутні записи про те, що збудований будинок, господарські будівлі і споруди не відповідають будівельним нормам, державним стандартам і правилам та що нерухоме майно збудоване на земельній ділянці внаслідок її самозахвату. Окрім цього, відповідно до наведених вище інвентаризаційних відомостей Кременчуцького МБТІ від 26.08.1974 року була проведена поточна інвентаризація, відповідно якої були внесені зміни у план домоволодіння [ADDRESS] щодо будинку «Б», літньої кухні і сараю. Запис про самовільне будівництво або самозахват землі відсутній. Згідно ч. 2 ст. 331 ЦК України визначені підстави виникнення права власності на новостворене нерухоме майно. Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту звершення будівництва ( створення майна) ( абзац 1 частини 2). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації (абзац 2 частини 2). Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 року речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 01 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; на момент виникнення таких прав діяло законодавство, яке не передбачало їх обов`язкової реєстрації. Таким чином, при вирішенні спорів про визнання права власності на спадкове майно слід керуватися законодавством, яке регулювало виникнення права власності у самих спадкодавців на момент закінчення будівництва будинків. Зазначене відповідає правовому висновку, викладеному у постанові ВСУ від 18.12.2013 року у справі № 6-137цс13 та у постанові ВСУ від 06.11.2019 року у справі № 559/375/16-ц провадження № 61-31049св18. \~ \~ \~ \~ Державна реєстрація права власності на житлові будинки після завершення спадкодавцем [PERSON] будівництва будинку регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 07 лютого 2002 року № 75 і зареєстроване в Міністерстві юстиції України від 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з наступними змінами). Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте така реєстрація не була обов`язковою і виникнення права власності на нерухоме майно не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК України 01.01 2004 року та Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». від 01.07. 2004 року Постановою КМУ від 05.08.1992 року №448 «Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів державного замовлення» (яка втратила чинність) був вперше встановлений порядок та умови прийняття в експлуатацію об`єктів будівництва. Тобто, до 05.08.1992 року не передбачалася процедура введення приватних житлових будинків в експлуатацію при оформленні права власності. Відповідно роз`яснення МЮ України від 21.02.2005 року №19-32/319 в разі смерті власника нерухомого майна, первинна реєстрації права власності на яке не була проведена і правовстановлюючий документ відсутній, питання визначення належності цього майна попередньому власнику та наступному його власнику (спадкоємцю) повинно вирішуватися у судовому порядку. Згідно Листа ДАБІ від 30.07.2012 року № 40-19-5376 «Щодо порядку прийняття в експлуатацію самовільно побудованого садового будинку і розмірів штрафів» документом, який засвідчував відповідність закінчених будівництвом житлових будинків до 05.08.1992 року вимогам законодавства, будівельним нормам та державним стандартам і правилам, зокрема для потреб державної реєстрації права власності на нерухоме майно , є технічний паспорт складений за результатами технічної інвентаризації. Згідно технічного паспорта на житловий будинок «Б» 1980 року побудови з господарськими будівлями і спорудами [ADDRESS] ( попередня назва [ADDRESS] ,складеного ФО-П [PERSON] 14.03.2025 року відсутні записи про самовільне будівництво. Окрім цього, будинок «А» 1923 року забудови співвласниками якого в рівних частках до даного часу за даними КП «КМБТІ» є померлі [PERSON] і [PERSON] знищений і у наведеному технічному паспорті будинок «А», як наявний об`єкт нерухомості не зазначений, а тому не є об`єктом спадкування. Відповідно до ст. 349 ЦК України право власності на майно припиняється в разі його знищення. Таким чином, після смерті [PERSON] , відкрилася спадщина, яка складається з житлового будинку «Б,б,б2», 1980 року забудови, літньої кухні «Е», погребу «Д», колодязю «к», зливної ями «І», огорожі № 1,2, що розташовані на земельній ділянці площею 953 кв. м. комунальної власності за адресою: [ADDRESS] . \~ \~ \~ \~Позивач постійно проживав з спадкодавцем [PERSON] в спадковому будинку на час відкриття спадщини, тому вважав, що прийняв спадщину, оскільки фактично вступив у володіння та управління спадковим майном. Із заявою про прийняття спадщини до нотаріальної контори не звертався, зареєстрований в спадковому будинку, як його мешканець не був. 22.03.2024 року позивач звернувся із заявою до приватного нотаріуса Кременчуцького районного нотаріального округу Спірідовича А.М. про відкриття спадкової справи та видачу йому свідоцтва про право на спадщину за законом після померлого [PERSON] [INFO] була відкрита спадкова справа за номером у спадковому реєстрі 72189631 та за номером у нотаріуса 26/2024. 22.03.2024 року постановою нотаріуса позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки позивачем не був наданий документальний доказ реєстрації його місця проживання в будинку [ADDRESS] на час відкриття спадщини, і тому позивач є спадкоємцем, який не прийняв спадщину. Рішенням Крюківського районного суду м. Кременчука від 16.09.2024 року у справі № 537/3809/24 за заявою позивача в порядку окремого провадження встановлений факт постійного проживання позивача разом з спадкодавцем [PERSON] на час відкриття спадщини за адресою: [ADDRESS] ( попередня назва [ADDRESS] ). Постановою нотаріуса від 28.02.2025 року позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на підставі відсутності правовстановлюючого документу на спадкове нерухоме майно, оскільки відповідно до довідки КП «КМБТІ» від 15.01.2024 року за № 61/189 право власності на житловий будинок з господарськими будівлями за адресою: [ADDRESS] зареєстровано за [PERSON] в 1/2 частці та [PERSON] в 1/2 частці на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого Крюківською державною нотаріальною конторою 29.08.1958 року за реєстровим № 4012/7, а відповідно дублікату свідоцтва про право на спадщину виданого Крюківською державною нотаріальною конторою 29.08.1958 року за реєстровим № 4012/7, дублікат якого видано 15.01.2025 року Полтавським обласним державним нотаріальним архівом за реєстровим № 5 [PERSON] в 1/2 частці та [PERSON] в 1/2 частці належить житловий будинок за адресою: [ADDRESS] . Таким чином, щодо спадкового об`єкта нерухомого майна є розбіжності не тільки в його наявності, а і його нумерації. Визначаючи, що об`єктом спадкового нерухомого майна є житловий будинок «Б» саме за [ADDRESS] , суд виходить з наступних доказів: - державної реєстрації права спільної часткової власності за власниками будинку «А» [ADDRESS] [PERSON] і [PERSON] , здійсненої Кременчуцьким МБТІ, як органом державної реєстрації та як органом технічної інвентаризації на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого Крюківською держаною нотаріальною конторою за реєстровим № 4012/7 від 29.08.1958 року; \~ \~ \~ \~ - інвентаризаційних відомостей щодо домоволодіння за [ADDRESS] складеними Кременчуцьким МБТІ станом на 25.01.1955 року зі змінами щодо визначення як окремих об`єктів нерухомості будинку «А» і будинку «Б» станом на 26.08.1974 року; - домової книги про прописку громадян в будинку за [ADDRESS] ; - технічного паспорта на будинок за [ADDRESS] від 02.12.1996 року; - відповіді управління містобудування та архітектури Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області від 28.01.2025 року за № 28.01-18/0079/33, відповідно якої в адресній карті міста від 1967 року нумерація будинків по [ADDRESS] відповідає сучасній нумерації по вул. Академіка Герасимовича. При виїзді на місці, з`ясовано що місце розташування вищеназваного будинку відповідає адресі [ADDRESS] (з додатком роздруківки топографо-геодезичного плану); - інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 07.02.2025 року, згідно якої власниками будинку [ADDRESS] є інші особи; - технічним паспортом будинку «Б» за [ADDRESS] , виготовленого ФО-П [PERSON] 14.03.2025 року. \~ \~ \~ \~ Згідно ст.\~358\~ЦК України\~право власності\~набувається на\~підставах,\~що не\~заборонені законом,\~зокрема із\~правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом. Згідно\~ст. 41 Конституції України\~та ч. 1\~ст. 321 ЦК України\~право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Як передбачено п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 №7, у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. За вказаних обставин, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, та враховуючи те, що в судовому засіданні знайшли підтвердження обставини на які посилається позивач, а надані докази повністю узгоджуються з позовною заявою, суд дійшов висновку, що позовна заява є обґрунтованою. Тож, приймаючи до уваги, що позивач є спадкоємцем вищезазначеного майна і прийняв спадщину, інші особи не претендують на спадок, до нього правомірно перейшли права та обов`язки (спадщина), враховуючи, що позивач не має можливості оформити свої спадкові права у позасудовому порядку, суд вважає за можливе визнати за [PERSON] право власності на житловий будинок «Б,б,62», літню кухню «Е», погріб «Д», колодязь «к», зливну яму «І», огорожу № 1,2, розташовані на земельній ділянці площею 953 кв. м. комунальної власності, за адресою: [ADDRESS] , в порядку спадкування за законом після [PERSON] , [INFO] , померлого [INFO] . Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд враховуючи наявність клопотання позивача про залишення судових витрат на позивачу, вважає за можливе залишити судові витрати на позивачу.

Outcome: approved