Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-13 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідачки на\~\~їх користь заборгованість за договором позики, а також судові витрати. \~ \~ \~ \~На обґрунтування позову зазначено, що 11 травня 2024 року між ТОВ "Маніфою" та\~відповідачкою було укладено договір позики № 7389526, який було підписано електронним підписом відповідачки. 11 січня 2024 року між ТОВ " Маніфою " та ТОВ "ФК "ЄАПБ" було укладено договір факторингу № 11-01/2024, відповідно до якого ТОВ " Маніфою " відступило на користь ТОВ "ФК "ЄАПБ" права вимоги за кредитними договорами до боржників, вказаних у реєстрі боржників. Відповідно до реєстру боржників № 9 від 11 грудня 2024 року ТОВ "ЄАПБ" набуло права вимоги за договором № 7389526 від 11 травня 2024 року у сумі 21265,08 грн., з яких: 6176,20 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу, 7256,89 грн. сума заборгованості за процентами за користування позикою, 7831,99 грн. - сума заборгованості за процентами за прострочену позику. Таким чином, позивач отримав право грошової вимоги до відповідачки за вказаним договором на загальну суму 21265,08 грн. 15 вересня 2025 року було відкрито провадження у вказаній цивільній справі і призначено її до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. Представник позивача у судове засідання не з`явився, разом з позовною заявою подав клопотання про розгляд справи у його відсутність, просив задовольнити позов, проти заочного розгляду справи не заперечував. \~ \~ \~ \~Відповідач у судове засідання не з`явився, причину неявки суду не повідомив, відзив не подав, про місце та час розгляду справи, відповідно до ст. 128 ЦПК України, був повідомлений належним чином. Враховуючи згоду представника позивача, суд ухвалив проводити заочний розгляд справи у відсутність відповідача, на підставі наявних у справі даних та доказів, відповідно до ст. 280 ЦПК України. В порядку ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню за наступних підстав. \~ \~ \~ \~Судом встановлено, що 11 травня 2024 року між ТОВ «Маніфою» та відповідачкою було укладено договір позики № 7389526, який був підписаний електронним підписом позичальника та відтворений шляхом надіслання одноразового ідентифікатора (електронного підпису) v66850 на номер мобільного телефону відповідачки, та відповідно до умов якого відповідачка отримала кошти у позику в розмірі 6200 грн. на строк 76 днів та зобов`язалася повернути кредитні кошти у строк до 26 липня 2024 року і сплатити проценти за користування позикою, що підтверджується копією договору з додатками (а.с. 7-18), паспортом позики (а.с. 19-21). Відповідно до\~ст. 639 ЦК України\~договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами. Якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. Згідно ч. 1 ст. 1048 ЦК України,\~позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У\~статті 3 Закону України "Про електронну комерцію"\~визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ч. ч.2-4 ст. 11 Закону України "Про електронну комерцію",\~ електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному\~статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому\~статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому\~статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (частина 6\~статті 11 вказаного Закону). За змістом ст. 12 Закону України "Про електронну комерцію", якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України Про електронний цифровий підпис, за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Положення\~статті 12 Закону України "Про електронну комерцію"\~передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до\~Закону України "Про електронний цифровий підпис", так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (пункт 6 частини 1\~статті 3 Закону України "Про електронну комерцію"). При цьому, за змістом наведеного Закону електронним підписом, тобто одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі "логін-пароль", або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. Аналогічні за змістом висновки, викладені у численних постановах Верховного Суду, зокрема постанові від 12 січня 2021 по справі N 524/5556/19, від 09 вересня 2020 року по справі N 732/670/19, від 23 березня 2020 року по справі N 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року по справі N 127/33824/19 тощо. Отже, як вбачається з договору позики, між сторонами досягнуто згоду щодо всіх істотних умов договорів позики, які оформлені сторонами в електронній формі, з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Аналогічна позиція міститься у\~постанові Верховного Суду від 02 лютого 2022 року у справі № 345/3085/19. Також судом встановлено, що відповідачка прострочила виконання зобов`язання за договором позики № 7389526 від 11 травня 2024 року, у зв`язку з чим, відповідно до розрахунку заборгованості (а.с. 29), у неї утворилась заборгованість перед ТОВ «Маніфою» в розмірі 21265,08 грн., з яких: 6176,20 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу, 7256,89 грн. сума заборгованості за процентами за користування позикою, 7831,99 грн. - сума заборгованості за процентами за прострочену позику. 11 січня 2021 року ТОВ «Маніфою» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» уклали договір факторингу № 11-01/2024, відповідно до якого загальну сума прав вимоги, що відступається за відповідним реєстром боржників, ціна продажу та одинична ціна визначаються в додаткових угодах до цього договору окремо для кожного реєстру боржників і вказується в таких реєстрах боржників. Відповідно до додаткової угоди № 10 від 11 грудня 2024 року до договору факторингу № 11-01/2024 від 11 січня 2024 року та реєстру боржників № 9 від 11 грудня 2024 року, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло право грошової вимоги до відповідачки за договором № 7389526 від 11 травня 2024 року в розмірі 21265,08 грн. ТОВ «ФК «ЄАПБ» виконало свої зобов`язання за додатковою угодою № 10 від 11 грудня 2024 року до договору факторингу № 11-01/2024 від 11 січня 2024 року та перерахувало ТОВ «Маніфою» суму коштів в розмірі 1911320,78 грн. за відступлення права вимоги. Ці обставини підтверджуються копією договору факторингу (а.с. 22-24), додатковою угодою № 10 (а.с. 25), актом прийому-передачі реєстру боржників (а.с. 26), витягом з реєстру боржників (а.с. 28), платіжною інструкцією № 569 від 11 грудня 2024 року (а.с. 27). Частиною 1 ст. 1077 ЦК України\~передбачено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Згідно зі\~ст. 514 ЦК\~до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно ч. 1 ст. 1080 ЦК України, договір факторингу є дійсним незалежно від наявності домовленості між клієнтом та боржником про заборону відступлення права грошової вимоги або його обмеження. Проаналізувавши встановлені обставини по справі, суд приходить до висновку, що укладені кредитні договори та договори факторингу відповідають вимогам закону, зобов`язання по кредитним договорам відповідачкою у встановлений строк не виконані, сума заборгованості підтверджена документально, тому підлягає стягненню з відповідачки на користь позивача. Також, відповідно до\~ст. 141 ЦПК України\~з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати, пропорційно до задоволених позовних вимог. \~ \~ \~ \~

Outcome: approved