Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-08 00:00:00

До Онуфріївського районного суду Кіровоградської області звернувся з позовом [PERSON] до Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» про стягнення з відповідача на користь позивача 121798,97 гривень не санкціоновано списаних коштів 20.09.2024 року з його рахунку № [NUMBER] , зобов`язати АТ КБ «Приватбанк» скасувати нараховані відсотки та припинити нараховувати в подальшому [PERSON] відсотки за використання кредитного ліміту, що встановлений на рахунку № [NUMBER] який відкритий в АТ КБ «Приватбанк» та всіма додатковими рахунками що відкриті згідно угоди SAMDNWFC000110174279 від 20.09.2024 р. та стягнути з відповідача на користь позивача завдану моральну шкоду в розмірі 7000 гривень. Позов мотивує тим, що позивач є, клієнтом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приват Банк», на ім`я якого було відкрито рахунок [NUMBER] . 08.08.2023 року з рахунку [NUMBER] були вчинені несанкціоновані позивачем списання коштів з кредитного ліміту, а саме: - 20.09.20224 об 14:42 - переказ коштів [PERSON] (невідома йому особа) на сума 1507, 54 грн.; - 20.09.2024 об 14:42 - переказ коштів [PERSON] (невідома особа) на суму 10050, 00 грн.; - 20.09.2024 об 14:43 - переказ коштів [PERSON] (невідома особа) на суму 10100, 00 грн.; - 20.09.2024 об 14:43 - переказ коштів [PERSON] (невідома особа) на суму 10150,00 грн.; - 20.09.2024 об 14:43 - переказ коштів [PERSON] (невідома особа) на суму 10150,00 грн.; - 20.09.2024 об 14:45 - переказ коштів [PERSON] (невідома особа) на суму 10200,00 грн.; - 20.09.2024 об 14:43 - переказ коштів [PERSON] (невідома особа) на суму 10250,00 грн.; - 20.09.2024 об 15:00 - переказ коштів [PERSON] (невідома особа) на суму 5025,13 грн.; - 20.09.2024 об 15:36 - переказ коштів [PERSON] (невідома особа) на суму 3919, 60 грн.; - 20.09.2024 об 15:36 - зарахування суми вкладу «Скарбнички» на суму 625 грн.; - 20.09.2024 об 15:52 - зарахування коштів про розірванні договору за карткою [NUMBER] на суму 1266,13 грн.; - 20.09.2024 об 15:56 - поповнення телефону [NUMBER] на суму 504 грн.; - 20.09.2024 об 15:58 - поповнення телефону [NUMBER] на суму 504 грн.; - 20.09.2024 об 16:25 - оплата частинами на суму 1407, 96 грн.; - 20.09.2024 оформлено від імені позивача оплату частинами на суму 33791, 04 грн.; - списано 2148, 57 грн. комісії. Вказані вище протиправні операції здійснено на загальну суму 121 798, 97 грн. Жодну із вказаних операцій та оплату частинами позивач не ініціював та не санкціонував, платіжну картку третім особам не передавав, секретну інформацію зокрема, строк дії картки та СVV код також нікому не повідомляв вхід в "Приват 24" не підтверджував. Представник позивача зазначила, що 20.09.2024 року під час обідньої перерви позивач помітив, що йому надходять на телефон підозрілі повідомлення з проханням підтвердити вхід в застосунок «Приват 24», прохання було відхилено. В подальшому фінансовий номер перестав бути активним. Позивач відразу ж звернувся до відділення «Кропивницьке № 34» АТ КБ «Приват Банк», де повідомив що має підозрілі повідомлення та втратив контроль над своїм фінансовим номером. Варто зауважити що таке звернення відбулося до відділення банку в строк до 14.42 20.09.2024 тобто в час до моменту першого списання коштів. Але не дивлячись що позивач повідомив відділення банку про підозрілу активність пов`язану із фінансовим номером банк не вчинив жодних дій для збереження коштів на рахунках позивача. 20.09.2024 коли позивач зрозумів, що кошти списуються з його рахунку - зателефонував на короткий номер 102 де повідомив про викрадення коштів з рахунку. 23.09.2024 позивач звернувся в письмовому вигляді до поліції із заявою про вчинення кримінального правопорушення. Щодо укладеного договору на оплату частинами, який також оформлено не позивачем але на його ім`я, то такий договір позивач вимагав розірвати в добровільному, порядку на умовах звільнення його від сплати заборгованості. Реалізуючи своє право на досудове врегулювання спору - позивач письмово звернувся до банку, в котре поспіль повідомив про вказані вище обставини, та запропонував у добровільному порядку привести у відповідність неправомірно викрадені з вини банку кошти. У відповідь банк надав відписку стандартного зразку, в якій безглуздо перелічено ряд норм ЦК щодо кредитування та вказано коли і які транзакцїї було проведено. При цьому в листі від банку зазначено: «Розуміючи Ваше становище, Банк буде намагатись максимально ефективно співпрацювати з правоохоронними органами та сприяти щонайскорішому розгляду даної справи». Вказана поведінка є демонстрацією зверхнього цинізму. Дійсно, банк розуміє і не заперечує факти викрадення. Доповідає механізми злочинних дій у власному листі, обіцяє співпрацювати з правоохоронними органами, проте кредитні зобов`язання все-рівно покладає на позивача. Складається враження, що банк випробовує свого клієнта на витривалість та очікує - чи буде: скеровано позовну заяву до суду, оскільки судова практика з даного приводу вже чітко сформована і беззаперечно вказує на правомірність дій клієнта при обраному способі захисту. Частиною першою статті 15 ЦК України, визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно зі статтею 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів, в Україні», платіжною картою є електронний платіжний засіб у вигляді емітованої в установленому законодавством порядку пластикової чи іншого виду карти, що використовується для ініціювання переказу коштів з рахунка платника або з відповідного рахунка банку з метою оплати вартості товарів і послуг, перерахування коштів зі своїх рахунків на рахунки інших осіб, отримання коштів у готівковій формі в касах банків через банківські автомати, а також здійснення інших операцій, передбачених відповідним договором. Держателем такого платіжного засобу є фізична особа, яка на законних підставах використовує спеціальний платіжний засіб для ініціювання переказу коштів з відповідного рахунку в банку або здійснює інші операції із застосуванням зазначеного спеціального платіжного засобу. Неналежним переказом для цілей цього Закону вважається рух певної суми коштів, внаслідок якого з вини ініціатора переказу, який не є платником, відбувається її списання з рахунка неналежного платника та/або зарахування на рахунок неналежного отримувача чи видача йому суми переказу в готівковій чи майновій формі. Неналежним платником є особа, з рахунка якої помилково або неправомірно переказана сума коштів, а неналежним отримувачем - особа, якій без законних підстав зарахована сума переказу на її рахунок або видана їй у готівковій формі. Користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІН у або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Лише наявність обставин, які безспірно доводять, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, є підставою для його притягнення до цивільно-правової відповідальності. Таким чином, користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій у разі відсутності доказів сприяння ним втраті, використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Списання коштів вчинялись 20 вересня 2024 року з мобільного пристрою, який не належить позивачеві. Клієнт негайно звернувся до банку для з`ясування причин списання коштів, тоді ж співробітник банку йому повідомила, що рахунок заблокували і повідомили що можливо кошти повернуть назад. Позивач не вчиняв дії, спрямовані на списання чи перерахунок коштів з його карткового рахунку, невідкладно повідомив банк про здійснення платіжних операцій, які ним не виконувалися. Блокування банком кредитної картки позивача після списання коштів та у зв`язку із аномальною кількістю проведених операцій підтверджує той факт, що банк визнав такі транзакції підозрілими негайно після їх здійснення, проте не вчинив дій щодо зупинення здійснення цих операцій або повернення коштів. Враховуючи доведений факт несанкціонованого списання грошових коштів з рахунку позивача, сторона позивача приходить до висновку про наявність підстав для зобов`язання банку повернути безпідставно списані кошти. Зважаючи на характер спірних відносин, належним і достатнім для відновлення порушеного права способом захисту інтересу позивача, є саме зобов`язання банку повернути кошти в сумі 121 798,97 грн. на рахунок позивача. Разом з тим необхідно зазначити, що позивач, внаслідок викрадення у нього коштів, цинічного поводження з боку банку в даній ситуації зазнав моральної шкоди. Вказана ситуація для будь-якої людини є психотравмуючою. Натомість, позивач є військовим та сама по собі ситуація, в якій він зазнав викрадення у нього коштів в країні, свободу і суверенітет якої він захищає, зухвалість поведінки банку в такій ситуації є вкрай цинічною. Позивач вважає справедливим в такому випадку буде реалізувати своє процесуальне право на звернення до суду, в тому числі, з вимогою про стягнення моральної шкоди з відповідача. При цьому, обсяг розміру моральної шкоди позивач оцінює не з міркувань реальної співмірності, а з огляду на реальний до стягнення розмір в 7000 грн. Саме зазначення розміру моральної шкоди у вказаному вище розмірі вже унеможливить будь-які спекуляції з боку банку щодо нібито її «завищення» та ін. Ухвалою суду від 07.03.2025 року відкрито спрощене позовне провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. 21.03.2025 року до канцелярії суду від представника АТ КБ «Приватбанк» Якушева С.О. надійшов відзив на позовну заяву, в якому позов не визнав та просив в задоволенні позову відмовити з наступних підстав. Як зазначено у позовній заяві та додатків до неї, [PERSON] є клієнтом АТ КБ «ПриватБанк» і 20.09.2024 р. з його кредитної картки Універсальна Голд № [NUMBER] (рахунок № [NUMBER] ) за договором № SAMDNWFC000110174279 від 20.09.2024 р. було списано 74 027,75 грн. (сімдесят чотири тисячі двадцять сім гривень 75 коп.), які складаються з: кредитних коштів в сумі 72136,62 грн. та особистих коштів в розмірі 1891,13 грн. Вищевказана сума коштів (74 027,75 грн.) вже включає суму сплаченої 20.09.2024 року комісії за ці перекази коштів, що підтверджується банківською випискою по карті/рахунку від 23.09.2024 р. № [NUMBER] . Більшість переказів коштів здійснено на користь отримувача - [PERSON] Крім цього, в цей день (20.09.2024 р.) укладено також другий кредитний договір «Оплата частинами» № 24092037158108 (референс договору № SAMDNWFC000110193973 від 20.09.2024 р.) на суму 35199,00 грн. (тридцять п`ять тисяч сто дев`яноста дев`ять гривень 00 коп.). Однак, в цей самий день, на суму 1 407,96 грн. було здійснено погашення розміру цього кредиту за рахунок кредитного ліміту по кредитній картці № [NUMBER] , а тому борг за цим кредитним договором та розмір наданого кредиту слід вважати 33 791,04 грн. Отже, як вважає позивач та його представник, 20.09.2024 р. здійснено «протиправні, несанкціоновані» операції всього на загальну суму, як вказано у позові, 121 798,97 грн. та які бажає стягнути позивач на свою користь. Насправді, в дійсності, 20.09.2024 р. здійснено операцій на суму: 74 027,75 грн. + 33 791,04 грн. = 107 818,79 грн. (сто сім тисяч вісімсот вісімнадцять гривень 79 коп.) і ця сума вже включає сплачену комісію за перекази коштів. На той час (20.09.2024 р.), мобільний телефон позивача [NUMBER] обслуговувався у оператора мобільного зв`язку ПрАТ «Київстар» та був його фінансовим телефоном в ПриватБанку і за допомогою якого здійснювалися всі вищеперелічені перекази коштів та укладання кредитних договорів. Як зазначено у позові, в цей самий день - 20.09.2024 р., мобільний телефон перестав бути активним. Як вказує представник позивача, 20.09.2024 р. позивач до моменту здійснення вищевказаних списань коштів звернувся до відділення ПриватБанка з повідомленням про те, що йому надходили підозрілі повідомлення від Приват24 та «втрату контроля над своїм фінансовим телефоном». Однак, після цього звернення, 20.09.2024 р. позивач "зрозумів, що кошти списуються з його рахунку" та подзвонив до поліції і 23.09.2024 р. написав заяву до поліції про вчинення кримінального правопорушення. При перевірці службою банка встановлено, що 20.09.2024 р. використовувався невідомий девайс/пристрій, fingerprint невідомого девайсу: ab1c43505e77da4674f6daab9a4f5254-6ii42cb0l, модель цього девайсу: Smartphone, провайдер: ПрАТ "Київстар", канал проведення операції: Приват24, тип проведення операцій: Приват24 P2P, які дані карти вводилися ? номер картки, термін дії, CVV-код, без 3Д Сек`юр, без зміни логіна, але зі зміною пароля, зі встановленням нових регулярних платежів «Оплата частинами». Згідно входів до аккаунта Приват24 клієнта - [PERSON] з 09.09.2024 р. по 20.09.2024 р. клієнту/ [PERSON] належить пристрій/девайс моделі IPHONE13,4 з IMEI: 280E932D-A54D-4326-8A1E-4C73742F679A, а невідомій особі належить (невизначений) пристрій під назвою «Smartphone». Співробітник лінії підтримки заблокувала аккаунт Приват24 клієнта 20.09.2024 р. о 13:33:19 год. за проханням/дзвінком самого позивача, що підтверджується скріншотом з банківського програмного комплексу - запис «BLOCK_ACCOUNT». Однак, після цього блокування сам [PERSON] здійснює вхід до аккаунта Приват24 - 20.09.2024 р. о 13:41:19 год. зі свого пристрою IPHONE13,4 та змінює пароль входу до аккаунта Приват24 (запис «CHANGE_PASSWORD») та 20.09.2024 р. о 13:41:22 год. самостійно розблоковує свій аккаунт Приват24 (запис «UNLOCK_ACCOUNT»). Далі, 20.09.2024 р. о 13:58:48 год. невідома особа зі свого пристрою під назвою «Smartphone» змінює пароль входу до аккаунта Приват24 позивача (запис «CHANGE_PASSWORD») за допомогою знання всіх даних платіжної картки [PERSON] № [NUMBER] (номер картки, строк її дії, CVV-код) і також розблоковує 20.09.2024 р. о 13:58:50 год. аккаунт Приват24 позивача (запис «UNLOCK_ACCOUNT»). Перекази коштів 20.09.2024 р. починаються з 14:42 год. до 16:25 год., що зазначено та підтверджено банківською випискою по карті/рахунку від 23.09.2024 р. № [NUMBER] . Отримувач більшості цих переказів є [PERSON] , РНОКПП: [NUMBER] , телефон: [NUMBER] . До того ж, 20.09.2024 р. о 15:31:29 год. укладено кредитний договір «Оплата частинами» № 24092037158108 (референс договору № SAMDNWFC000110193973 від 20.09.2024 р., магазин Comfy) на суму 35199,00 грн. (тридцять п`ять тисяч сто дев`яноста дев`ять гривень 00 коп.). Однак, в цей самий день, на суму 1 407,96 грн. було здійснено погашення розміру цього кредиту за рахунок кредитного ліміту по кредитній картці № [NUMBER] , а тому борг за кредитним договором та отриманий кредит дорівнює 33791, 04 грн. Щодо дзвінків [PERSON] на гарячу лінію ПриватБанка представник відповідача зазначив, що перший дзвінок [PERSON] був 20.09.2024 р. о 13:29:54 год., який не є повідомленням Банку про факт втрати платіжного інструменту та/або індивідуальної облікової інформації. У цій розмові [PERSON] лише повідомляє банк про те, що йому надходять невідомі повідомлення від ПриватБанка про підтвердження входу до Приват24, паролі, дзвінки від Київстару про нібито проблеми з його телефоном та зв`язком, було якесь поповнення його рахунку Київстар. Співробітник банка запропонувала заблокувати його аккаунт Приват24 та самостійно йому змінити пароль, що й було зроблено обома учасниками цієї розмови. В розмові [PERSON] повідомляє працівнику банку про те, що він не може тривалий час додзвонитися на гарячу лінію Київстару, з невідомої причини. Отже, у цій розмові позивач не повідомляв банк про втрату фінансового телефону або про те, що зник мобільний зв`язок за його фінансовим телефоном, або про передачу ним даних своєї картки № [NUMBER] , хоча невідома особа знала всі дані цієї картки (номер, строк дії, CVV-код), бо повторно розблокувала його аккаунт зі зміною паролю входу в аккаунт Приват 24 позивача. Що міг зробити [PERSON] на цій стадії - до викрадення коштів: змінити номер свого фінансового телефону в банку (навіть, дистанційно можна); скористатися безкоштовною послугою банка - «голосова біометрія» - банк робить аудіозапис голосу клієнта як відбиток голосу і тоді стороння особа не зможе видати себе за справжнього клієнта; подзвонити на гарячу лінію Київстар з метою заблокувати мобільний зв`язок свого мобільного телефону; захистити свій мобільний номер телефону в Київстарі шляхом переведення його «на паспорт» або на контракт. Однак, жодних з цих дій позивач не здійснив, а жоден зі співробітників банка не може нічого радити своїм клієнтам та нав`язувати клієнтам будь-які послуги та дії. Пізніше, 20.09.2024 р. о 14:40:38 год. оператор банку телефонує на фінансовий телефон клієнта: [NUMBER] для підтвердження першого переказу коштів за кредитною карткою в мережі Інтернет та здійснює верифікацію клієнта: чоловік, якого співробітник банка правомірно вважає клієнтом/ [PERSON] , вдало проходить верифікацію, бо надає правильні відповіді щодо дати народження, місця реєстрації/проживання та роботи позивача. У подальшому, виконуються перекази коштів та укладання договорів - без жодних проблем. Лише 23 вересня 2024 р. о 14:25 год. позивач повідомляє банк про шахрайські дії щодо нього та викрадення його фінансового телефону. Таким чином, через власну бездіяльність [PERSON] по захисту власних персональних даних та власного мобільного фінансового телефону стало можливим третім особам отримати вільний доступ до карток в аккаунті Приват24 позивача. Якщо зник мобільний зв`язок у [PERSON] - то це ознака того, що невідомі особи змогли перевипустити дублікат СІМ-картки телефону, а знання ними даних картки позивача № [NUMBER] (номер, строк дії, CVV-код) є ознакою фішингу. Перевипуск СІМ-картки мобільного фінансового телефону позивача: [NUMBER] може бути можливим: або через повідомлення [PERSON] сторонній особі паролю, що йому надійшов від Київстар на його телефон або через те, що телефон позивача обслуговувався знеособлено (анонімно) та вказаний номер за [PERSON] як абонентом не був зареєстрований ані на контракті, ані на паспорті. Звертає увагу суду, що навіть на офіційному інтернет-сайті Київстар: https://kyivstar.ua/about/important-data/stop-cheating зазначено, яким чином абонент може захистити себе від мобільного шахрайства, серед основних: би вберегти свій мобільний номер від шахраїв, що прив`язаний до інтернет-банкінгу, перейдіть на контракт або зареєструйте свій номер на паспорт - це можна зробити у будь-якому магазині Київстар. Однак, [PERSON] цього не зробив та не захистив свій фінансовий телефон, що надало можливість шахраям випустити дублікат СІМ-картки його фінансового телефону та увійти до його аккаунта Приват24. Натомість, [PERSON] не подзвонив вчасно до свого мобільного оператора Київстар та не повідомив про те, що його фінансовий телефон вже йому не належить і необхідно його заблокувати взагалі. В цьому випадку, виникає просте питання: а в чому провина та відповідальність ПриватБанка в цій ситуації. Невже ПриватБанк є мобільним оператором або невже ПриватБанк повинен переводити на контракт або реєструвати мобільні номери на паспорт своїх клієнтів в Київстар. Всі ці дії: зареєструвати мобільний номер [NUMBER] на паспорт у відділенні/магазині Київстар та після відсутності мобільного зв`язку відразу зателефонувати на гарячу лінію Київстар повинен був здійснити позивач, а не ПриватБанк. Отже, в ході перевірки службою банка встановлено, що порушень зі сторони банку не виявлено та встановлена провина клієнта. На підставі вищевказаних обставин, доказів і враховуючи пояснення самого клієнта [PERSON] , служба банка дійшла висновку про те, що 20.09.2024 р. третя особа завдяки діям самого позивача змогла перевипустити SIM-картку фінансового телефону клієнта, авторизуватися в його аккаунті Приват24 та провести вищевказані транзакції і укласти договори. Завдані збитки [PERSON] не підлягають відшкодуванню з боку банка, бо згідно Умов та правил надання банківських послуг: п.1.1.5.14. клієнт несе відповідальність за всі операції, що проводяться в підрозділах банку, через пристрої самообслуговування, систему МоbіІеВanking, систему Приват-24 з використанням передбачених цими Умовами засобів його ідентифікації і аутентифікації, а також відповідно до ч. 5 ст. 87 Закону України "Про платіжні послуги", пунктів 108, 140, 146 Положення про порядок емісії та еквайрингу платіжних інструментів, затвердженої Постановою Правління НБУ від 29.07.2022 р. № 164. До того ж, банком підтверджено доказами, що: позивач до моменту здійснення оскаржуваних переказів коштів не повідомляв банк про втрату ним фінансового телефону або про те, що зник мобільний зв`язок за його фінансовим телефоном, або про передачу ним даних своєї картки № [NUMBER] ; після першого звернення позивача співробітник лінії підтримки банка заблокував аккаунт Приват24 позивача 20.09.2024 р. о 13:33:19 за проханням самого позивача. Однак, сам [PERSON] здійснює вхід 20.09.2024 р. о 13:41 год. зі свого пристроя IPHONE13,4 та змінює пароль входу до власного аккаунта Приват24 (запис «CHANGE_PASSWORD») і 20.09.2024 р. о 13:41 год. розблоковує самостійно свій аккаунт Приват24 запис «UNCOCK_ACOOUNT». Позивач не здійснив весь комплекс заходів, що необхідний для захисту власного аккаунта Приват24 і в цьому його провина. [PERSON] , окрім того, що не захистив свій фінансовий мобільний телефон у мобільного оператора зв`язку «Київстар» і додатково не захистив аккаунт Приват24 шляхом встановлення в ПриватБанку голосової біометрії, але й як клієнт/користувач порушив обов`язки, що передбачені пунктами 3 та 4 частини 20 ст. 38 Закону України «Про платіжні послуги», а саме: користувач, якому наданий електронний платіжний засіб, зобов`язаний: 3) не допускати використання електронного платіжного засобу особами, які не мають на це права; 4) не повідомляти та іншим чином не розголошувати індивідуальну облікову інформацію та/або іншу інформацію, що дає змогу ініціювати платіжні операції. Як вищезазначено та підтверджено доказами (банківською випискою за кредитною карткою - останній стовпчик «Залишок після операції» та договором «Оплата частинами»), 20.09.2024 р. в дійсності було списано та здійснено операцій на суму: 74 027,75 грн. (кредитна картка) + 33 791,04 грн. («Оплата частинами») = 107 818,79 грн. (сто сім тисяч вісімсот вісімнадцять гривень 79 коп.) і ця сума вже включає сплачену комісію за перекази коштів. Ця сума (107 818,79 грн.) складається з: особистих коштів позивача (1891,13 грн. - у виписці це відображено як «Зарахування суми вкладу з «Скарбнички» - 2 платежа) та кредитних коштів в сумі 105927,66 грн. Отже, з рахунку кредитної картки було списано 20.09.2024 р. лише 74 027,75 грн., а не 121798,97 грн. Виходячи з обставин справи та доказів, то 20.09.2024 р. укладено 2 (два) договори між [PERSON] та ПриватБанком: договір № SAMDNWFC000110174279 від 20.09.2024 р.; кредитний договір «Оплата частинами» № 24092037158108 (референс договору № SAMDNWFC000110193973) від 20.09.2024 р. на суму 35199,00 грн. Особливість цього договору та послуги «Оплата частинами» полягає у тому, що встановлюються регулярні платежі «Оплата частинами», які списуються/сплачуються щомісячно згідно графіку платежів (додається) за рахунок кредитного ліміту/кредитних коштів з кредитною картки Універсальна Голд позивача № 4149629334130390. Однак, позовна вимога про стягнення з банка на користь позивача кредитних коштів в розмірі 105927,66 грн. (сто п`ять тисяч дев`ятсот двадцять сім гривень 66 коп.) не є власністю [PERSON] , а є його зобов`язанням повернути/сплатити ці кошти банку в порядку ст. 1054 ЦК України. Якщо задовольняти подібну вимогу, то банк двічі буде нести збитки. Спочатку, боржник стягує вкрадені кредитні кошти з банка, що не належали та не належать боржникові, а потім - ще й боржник не погасить цей борг перед банком, бо буде мати рішення суду, у якому, для прикладу, буде вказано, що це шахрайські транзакції. Натомість, позивач тричі зможе отримати на свою користь 105927, 66 грн. - кредитні кошти: перший раз - по цій справі, стягнувши з банка, другий раз - при не погашенні перед банком боргу за кредитною карткою/кредитним лімітом та кредитним договором «Оплата частинами», третій раз - в кримінальній справі як цивільний позивач або іншій цивільній справі з отримувача більшості коштів за переказами - [PERSON] , РНОКПП: [NUMBER] . Подібна вимога щодо стягнення кредитних коштів з кредитора на користь боржника є новелою. Бо зазвичай, у подібних справах позивачі просять суд або зобов`язати банк відновити залишок коштів на рахунку договора, що існував до здійснення оскаржуваних транзакцій або просять скасувати кредитну заборгованість або визнати недійсними договори від певної дати. Щодо позовної вимоги про зобов`язання банк скасувати нараховані проценти та припинити нарахування відсотків за користування кредитним лімітом за договором № SAMDNWFC000110174279 від 20.09.2024 р.(рахунок № [NUMBER]), то з точки зору Великої Палати Верховного Суду подібний спосіб захисту не є ефективним та не підлягає задоволенню судом. Нарахування банком відсотків, комісії та неустойки є лише попередньою фіксацією факту наявності боргу та порушення цивільно - правових зобов`язань, а тому не впливає на права клієнта і позовна вимога про визнання незаконними дії банка щодо нарахування та скасування цих платежів/сум не є ефективним способом захисту та не підлягає задоволенню судом. Більш того, умовами укладених 20.09.2024 р. договорів передбачено нарахування та сплата відсотків за користування кредитними коштами. Так, згідно пункту 9.3 Заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг № 240920B1DT972360FUOTMAIN від 20.09.2024 р. на підставі якої укладено договір № SAMDNWFC000110174279 від 20.09.2024 р. за кредитною карткою Універсальна Голд позивача [NUMBER] (рахунок № [NUMBER] ) передбачено нарахування банком відсотків за користування кредитним лімітом та обов`язок позичальника їх сплачувати в розмірі 40, 8 % річних - для карт Універсальна Gold, тобто 3, 4 % в місяць. У цій заяві вказані також інші умови кредитування. Щодо умов кредитування за кредитним договором «Оплата частинами» № 24092037158108 (референс договору № SAMDNWFC000110193973) від 20.09.2024 р. на суму 35199,00 грн., то в пункті 1.4 заяви про надання кредиту «Оплата частинами» 24092037158108 від 20.09.2024 р. і в розділах 3, 4 паспорта споживчого кредиту «Оплата частинами» АТ КБ «ПриватБанк» зазначені основні умови кредитування, зокрема, процентна ставка, відсотків - 0, 01 % на місяць (0, 12 % річних). Всі вищеперелічені документи/договори підписані шляхом накладання простого електронного підпису за допомогою фінансового телефону клієнта: [NUMBER] . Окремого, іншого особистого чи електронного підписання Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку - не вимагається та й не має потреби в цьому. Також представник відповідача зазначив, що до моменту вчинення оскаржуваних транзакцій (20.09.2024 р.) між сторонами існували договірні правовідносини, особисто погоджені і підписані [PERSON] . Так, 10.08.2023 р. між ПриватБанком та позивачем підписана заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг. 06.08.2024 р. між ПриватБанком та [PERSON] укладений договір про використання простого електронного підпису № 240806B1ID593299WIYLUP. Важливим за змістом та для цієї справи є пункт 2.8 цього договору, яким сторони погодили, що «збитки, що можуть бути заподіяні підписувачам і третім особам у разі застосування простого електронного підпису відповідно до цього договору, розподіляються сторонами наступним чином: банк відшкодовує збитки у розмірі, що не перевищує 100 грн., за умови надання підтверджуючих документів особою, яка вимагає відшкодування; відшкодування решти збитків покладається на клієнта." Таким чином, навіть, у випадку, якщо суд задовольнить позов [PERSON] щодо стягнення з банка будь-якої суми збитків (в тому числі, й кредитних коштів), то ця сума стягнення не може перевищувати 100 грн. Як бачимо зі змісту цього договору про використання простого електронного підпису № 240806B1ID593299WIYLUP від 06.08.2024 р., то [PERSON] був повністю обізнаний та погодився з тим, що його фінансовий мобільний телефон є дуже важливим для здійснення будь-якої платіжної операції та укладання кредитного договору за допомогою ОТП-паролю як простого електронного підпису і що банк буде правомірно вважати, що саме клієнт здійснює цю операцію, а не інша/третя особа, бо на час здійснення оскаржуваних транзакцій та укладення договорів у банка були відсутні будь-які заяви з боку клієнта щодо необхідності блокування чи втрати ним фінансового телефону або заволодіння паролем від власного Приват24 третьою особою. Представник відповідача вважає, що власна недбалість та бездіяльність позивача по захисту власних персональних даних надало змогу третім особам заволодіти його аккаунтом Приват24 та здійснити платежі і укладати угоди. Частинами 1, 2 ст. 87 Закону України «Про платіжні послуги» передбачено, що платник несе відповідальність перед надавачем платіжних послуг, що його обслуговує, відповідно до умов укладеного між ними договору про надання платіжних послуг. Платник несе відповідальність за відповідність інформації, зазначеної ним у платіжній інструкції, суті платіжної операції. Таким чином, у цьому випадку та у цій справі ризик збитків від здійснення операцій та відповідальність за них несе повністю позивач. Відповідальність за здійснення 20.09.2024 р. банківських операцій з переказів коштів повністю покладається на позивача. Як слідує з обставин справи, співробітник лінії підтримки банка заблокувала аккаунт Приват24 клієнта 20.09.2024 р. о 13:33:19 за проханням/дзвінком самого позивача, що підтверджується скріншотом з банківського програмного комплексу - запис «BLOCK_ACCOUNT», але після цього блокування сам [PERSON] здійснює вхід до аккаунта Приват24 - 20.09.2024 р. о 13:41 год. зі свого пристрою IPHONE13,4 та змінює пароль входу до аккаунта Приват24 (запис «CHANGE_PASSWORD») і розблоковує самостійно свій аккаунт Приват24 (запис «BLOCK_ACCOUNT»), що підтверджується скріншотом з банківського програмного комплексу. Отже, [PERSON] скасував блокування свого аккаунта Приват 24, а вже 23.09.2024 р. звернувся до банка з повідомленням про шахрайські операції, тобто вже після здійснення цих операцій та укладання договорів, а вищевказаними нормами права чітко та однозначно розмежовані часові межі відповідальності сторін за відшкодування збитків від здійснення «спірних» операцій та дій. Таким чином, відповідальність за здійснення банківських операцій з переказу коштів та укладання договорів, які заперечуються позивачем повністю покладається на нього. Щодо стягнення моральної шкоди в розмірі 7 000, 00 гривень представник позивача зазначив, що АТ КБ «Приватбанк» є неналежним відповідачем по справі. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позов підтримав та просив задовольнити. У вступному слові надав пояснення згідно поданого до суду позову. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні просила задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. У вступному слові надала пояснення згідно поданого до суду позову. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні в позові просив відмовити в повному обсязі. У вступному слові надав пояснення згідно поданого до суду відзиву на позовну заяву. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що пам`ятає дану ситуацію, що склалась з [PERSON] , це було майже рік тому. [PERSON] тоді проходив службу в ЗСУ. Коли вони були на обіді [PERSON] сказав, що в нього не працює телефон, та попросив, щоб свідок зробив виклик на телефон, проте, гудки йшли але телефон [PERSON] залишався без відповіді. Щоб пересвідчиться чи все гаразд поїхали вони разом до відділення АТ КБ «Приватбанк» яке знаходиться в селищі Онуфріївка. Позивач визвав співробітницю банку та вони почали говорити, але він не чув суть розмови, оскільки стояв осторонь, проте згодом [PERSON] заблокували номер телефону, після цього пам`ятає, що була викликана поліція. Суд, заслухавши позивача, представника позивача, представника відповідача, свідка, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази в їх сукупності встановив наступні факти та відповідні правовідносини. Судом встановлено що, згідно заяви [PERSON] до АТ КБ «Приватбанк» від 20.12.2024 року заявник просив у останнього повернути на його рахунок [NUMBER] не санкціоновано зняті кошти 20.09.2024 року в сумі 75918,88, розірвати за взаємною згодою сторін договір споживчого кредиту «оплата частинами» АТ КБ «Приватбанк» № 24092037158108 на умовах повного звільнення від сплати заборгованості, надати копію роздруківки входу, його як клієнта у додаток Приват24 за період з 01.09.2024 по 20.09.2024, надати копію договору, який укладався між [PERSON] та банком та на підставі якого відкрито рахунок [NUMBER] та встановлено кредитний ліміт, зокрема з умовами по сплаті відсотків, не перераховувати відсотки за використання кредитного ліміту за рахунком [NUMBER] , надати інформацію за його фінансовим номером телефону /а.с.13-17/. Згідно відповіді № 20.1.0.0.0/7-250110/508 від 28.01.2025 року на звернення [PERSON] , АТ КБ «Приватбанк» повідомило, що не можуть виконати вимоги заявника та відмовило в задоволенні його заяви /а.с. 18-20/. Згідно витягу з єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12024121070000677 від 24.09.2024 року, за заявою позивача [PERSON] від 23.09.2024 року, 24.09.2025 року внесено відомості до ЄРДР про вчинення кримінального правопорушення за ч. 4 ст. 185 КК України, а саме таємне викрадення коштів з його банківської картки № [NUMBER] відкритів в АТ КБ «Приватбанк» в сумі 109709 грн. /а.с. 21/. На день розгляду справи досудове розслідування не завершено. Відповідно до тимчасового посвідчення військовозобов`язаного № [NUMBER] від 01.08.2023 року, [PERSON] перебуває на військовій службі на посаді 1СБ /а.с. 22/. Довідкою № 45/1451 від 27.07.2023 року виданої ВЧ [NUMBER] встановлено, що солдат [PERSON] в період 28.09.2022 року по 21.11.2022 року, з 23.11.2022 року по 11.12.2022 року, з 13.01.2023 року по 26.01.2023 року, з 16.05.2023 року по 22.07.2023 року брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення інтересів держави у зв`язку з військовою агресією рф проти України Троїцко-Сафонове с. Володимирівка Миколаївської області, м. Бахмут м. Часів Яр Донецької області /а.с. 23/. Згідно роздруківки наданого представником АТ КБ «Приватбанк» вбачається, що 20.09.2024 року з 13 год. 33 хв. 19 сек., по 13 год. 58 хв. 50 сек. по номеру телефону [NUMBER] були здійсненні ряд операцій по зміні паролів, блокування/розблокування акаунта користувача /а.с. 59/. Відповідно до виписки по картці/рахунку № [NUMBER] ( [NUMBER] ) і додатковим рахункам договору SAMDNWFC000110174279 від 20.09.2024 за період 20.09.2024-21.09.2024 року видно, що з вищевказаного рахунку 20.09.2024 року починаючи 14 год. 42 хв. до 16 год. 25 хв. Було здійснено операції з перерахування коштів в загальній сумі 75656, 36 гривень, з яких: перераховано на рахунок [PERSON] в розмірі-71352, 27 гривень; зарахування суми вкладу «Скарбнички» - 625 гривень, зарахування коштів про розірванні договору за карткою [NUMBER]- 1266, 13 гривень, поповнення мобільного телефону [NUMBER] - 504 гривень, поповнення мобільного телефону [NUMBER] - 504 гривень, оплата частинами, Дніпро, наб. Перемоги, 30 -1407, 96 гривень /а.с. 60/. Відповідно до довідки з входів до аканта Приват24 [PERSON] з дивайсу IPHONE 13/4 здійснив операцію з входу в додаток 20.09.2024 року об 13 год. 41 хв. 22 сек. В подальшому вхід в додаток ПРиват 24 було здійснено за допомогою дивайсу SMARTFONE /а.с. 61/. Згідно заяви про надання кредиту «Оплата частинами» № 24092037158108, за персональними даними [PERSON] оформлено даний договір на суму 35199 гривень, з мінімальним розміром власного платежу 1407.96 гривень, з відсотковою ставкою 0, 01 % річних, графіком платежів, паспортом споживчого кредиту /а.с 62-65, 83-84/. [PERSON] приєднався до заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг № 240920В1DT972360FUOTMAIN від 20.09.2024 укладений з АТ КБ «Приватбанк», відповідно до якого, йому надавались кошти в розмірі 75122 грн. для карт Універсальна голд з процентною ставкою 40, 8 % річних, зі строком договору в 12 місяців та з подальшою пролонгацією. Договір підписано в письмовій електронній форма шляхом підписання з використанням електронного підпису від 20.09.2024 року об 14 год.05 хв. /а.с. 66-73/. [PERSON] приєднався до заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських укладений з АТ КБ «Приватбанк», відповідно до якого, йому надавались кошти в розмірі 75122 грн. для карт Універсальна голд з процентною ставкою 40,8 % річних, зі строком договору в 12 місяців та з подальшою пролонгацією. Договір підписано в письмовій електронній форма шляхом підписання з використанням електронного власноручного підпису від 10.08.2023 року об 13 год.33 хв. 30 сек. /а.с. 74-80/. Згідно листа вих. № 11885515/03/03/02 від 20.03.2025 року ПрАТ «Київстар» повідомило АТ КБ «Приватбанк» про те, що абонентський номер [NUMBER] не зареєстрований за АТ КБ «Приватбанк» як абонентом /а.с. 81-82/. Відповідно до вкладки «Інформація про клієнта» [PERSON] має фінансовим номером телефону саме [NUMBER] та додатковий [NUMBER] /а.с. 85/. В судовому засіданні було прослухано записи телефонних розмов з номеру [NUMBER] , яким користувався [PERSON] на телефон гарячої лінії АТ «КБ «Приватбанк». Зателефонувавши на гарячу лінію 20.09.2024 року о 13 год. 29 хв. позивач [PERSON] повідомив співробітникам банку про можливі шахрайські дії та несанкціонований вхід в додаток Приват 24. Зателефонувавши на гарячу лінію 20.09.2024 року о 14 год. 25 хв. позивач [PERSON] повідомив співробітникам банку про укладення від його імені угоди на встановлення кредитного ліміту та несанкціоноване зняття коштів з його рахунку в додатку Приват 24. 20.09.2025 року о 14 год. 40 хв. невідома особа підтвердила співробітнику банку оплату на суму 1507, 54 гривень /а.с. 62 а/. Згідно виписки та інформації за розрахунками [PERSON] має заборгованість в розмірі 89974, 81 гривень за р/р [NUMBER] та за референс договором № SAMDNWFC000110174279 станом на 23.12.2024 має наявну прострочення в розмірі 75000 гривень /а.с. 115-116, 123, на звороті/. На ухвалу суду від 13.05.2025 року ПрАТ «Київстар» повідомило за вих. №8136/з/КТ від 27.05.2025 року, що на мобільний номер телефону [NUMBER] , 20.09.2024 року надходили SMS-повідомлення, проте їх зміст товариству не відомо. Листом № 22449/01 від 25.07.2025 року ПрАТ «Київстар» повідомило, що при проведенні додаткової перевірки даних виявленні невідповідності, у зв`язку з тим, що в інформаційних системах товариства відбувся технічних збій, результатом якого стало тимчасове некоректне відображення інформації по телефону [NUMBER] . Листом вих. № 12188/з/КТ від 07.08.2025 року ПрАТ «Київстар» повідомило суд, що електронні телекомунікаційні послуги по телефонному номеру [NUMBER] до 13 год. 05 хв. 20.09.2024 року надавались на умовах передплаченої форми обслуговування ПрАТ «Київстар», знеособлено без укладання письмового договору або реєстрації. [PERSON] був користувачем мобільного телефону зазначеного вище. 20.09.2024 року о 13 год. 05 хв. через застосунок «Мій Київстар» відбувся перехід на контрактне обслуговування та телефонний номер [NUMBER] було зареєстровано на фізичну особу [PERSON] . В подальшому 20.09.2024 року о 13 год. 51 хв. після проходження ідентифікації за паспортними даними, здійснено заміну SIM-карти з тим самим телефонним номером, в дилерському магазині з назвою «Київстар», що належить іншій юридичній особі за адресою: [ADDRESS] /а.с. 139-140, 172, 185-188/. На виконання ухвали суду від 28.03.2025 року про витребування від відповідача оригіналу заяви на відкриття рахунку, оферти, акцепту, який укладався між [PERSON] та АТ КБ «ПриватБанк», представник відповідача - адвокат Якушев С.О. 09.04.2025 року подав до суду пояснення згідно якого повідомив, що оригінал заяви [PERSON] про приєднання до умов та правил надання банківських послуг № 240920B1DT972360FUOTMAIN від 20.09.2024 на підставі якого укладений договір № SAMDNWFC000110174279 від 20.09.2024 з кредитною карткою Універсальна Голд № [NUMBER] та відкритий рахунок № [NUMBER] вже банком наданий суду як електронний доказ разом з відзивом на позовну заяву. Згідно даних з програмного комплексу ПриватБанка 20.09.2024 р. розмір кредитного ліміту за цим договором № SAMDNWFC000110174279 від 20.09.2024 р. було встановлено у розмірі 75000, 00 грн. (скріншот додається). Умови кредитування для кредитної картки [PERSON] «Універсальна Голд» зазначені в пункті 9 Заяви/договору. Вищевказаний договір підписано [PERSON] за допомогою простого електронного підпису шляхом введення ОТП-паролю 20.09.2024 р. о 14:05 год. (це згідно Закону України «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги» є електронною позначкою часу - електронні дані, що пов`язують інші електронні дані з конкретним моментом часу для засвідчення наявності цих електронних даних на цей момент часу"), про що зазначено наприкінці цієї Заяви. Домовленість про використання простого електронного підпису сторонами узгоджено в пункті 14 цієї Заяви як «Умови використання сторонами простого електронного підпису», а також ще 06.08.2024 р. між ПриватБанком та [PERSON] укладений договір про використання простого електронного підпису № 240806B1ID593299WIYLUP, у якому зазначено, що «Банк та Клієнт (далі разом іменовані «Сторони») узгодили при наданні банком будь-яких послуг клієнту, в т.ч., але не виключно, платіжних послуг, укладення між сторонами кредитних договорів, будь-яких інших правочинів, підписання електронних документів використання простого електронного підпису. Сторони визнають простим електронним підписом такі способи підписів клієнта: OTP-пароль, одноразовий ідентифікатор, QR-код, ПІН-код, підпис в IVR, біометричні дані клієнта (голосовий зліпок, відбиток пальця, Face ID), кнопки «Підпис», «Підписав», «Підтверджую», «Ознайомився», «Сплатити», «Оплатити» тощо у програмних комплексах, мобільних додатках або на офіційних сайтах банку у мережі Інтернет, де клієнту надається технічна можливість ознайомитися з умовами надання відповідної послуги та підписати відповідний договір, ініціювати платіжну операцію та підписати відповідну платіжну інструкцію, підписати електронний документ тощо, або якщо інтерфейс відповідного програмного комплексу дає клієнту змогу зробити однозначний висновок про суть дії або платіжної операції, платіжну інструкцію на виконання якої клієнт підписує у спосіб, узгоджений сторонами вище. Отже, документ - оригінал заяви [PERSON] про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг № 240920B1DT972360FUOTMAIN від 20.09.2024 р. на підставі якого укладений договір № SAMDNWFC000110174279 від 20.09.2024 р. з кредитною карткою Універсальна Голд № [NUMBER] та відкритий банківський рахунок № [NUMBER] , як й інші додані банком до відзиву подібні заяви, є електронними доказами в порядку ст. 100 ЦПК України, оригінали яких є в наявності у всіх сторін цієї справи, бо примірники цих документів направлялися в особистий акаунт клієнта у Системі «Приват24» (веб-версія), про що зазначено у тексті цих документів. Ці докази оформлені в електронній формі з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем та підписані позивачем за допомогою використання простого електронного підпису або на планшеті із використанням його особистого цифрового власноручного підпису, що відповідало вимогам чинним на той час положенням Постанови НБУ від 13.12.2019 р. № 151 "Про затвердження Положення про застосування цифрового власноручного підпису в банківській системі України", Постанови НБУ від 20.12.2023 р. № 172 "Про затвердження Положення про використання електронного підпису та електронної печатки", а також підписаній позивачем в угоді про використання простого електронного підпису від 06.08.2024 р. Частинами 1, 2 ст. 509 ЦК України встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Згідно ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України). За приписами ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно ч. 1 ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ч. 1 ст. 627, ст. 629 ЦК України). За договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком (ч. 1 ст. 1066 ЦК України). Як визначено у ч. 3 ст. 1068 ЦК України, банк зобов`язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунку грошові кошти в день надходження до банку відповідної платіжної інструкції, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунку або законом. Згідно ч. 1 ст. 1071 ЦК України, банк може списати грошові кошти з рахунка клієнта на підставі його розпорядження. Статтею 1073 ЦК України передбачено, що у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 1092 ЦК України, якщо порушення банком правил розрахункових операцій спричинило помилковий переказ банком грошових коштів, банк несе відповідальність відповідно до цього Кодексу та закону. Згідно зі статтею 1 Закону України «Про платіжні послуги», в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, користувач платіжних послуг (далі - користувач) - фізична особа або юридична особа, яка отримує чи має намір отримати платіжну послугу як платник або отримувач (або обидва одночасно) та/або є власником електронних грошей (цифрових грошей Національного банку України), а в разі надання послуг банком - клієнт банку; неналежна платіжна операція - платіжна операція, внаслідок якої з вини особи, яка не є ініціатором або надавачем платіжних послуг, здійснюється списання коштів з рахунку неналежного платника та/або зарахування коштів на рахунок неналежного отримувача чи видача йому коштів у готівковій формі; неналежний платник - особа, з рахунку якої списано кошти без законних підстав (помилково або неправомірно); платіжна картка - електронний платіжний засіб у вигляді пластикової чи іншого виду картки; платіжна операція - будь-яке внесення, переказ або зняття коштів незалежно від правовідносин між платником і отримувачем, які є підставою для цього; Відповідно до вказаного Закону, користувач, якому наданий електронний платіжний засіб, зобов`язаний: 1) надати емітенту інформацію для здійснення контактів у порядку, визначеному договором; 2) зберігати та використовувати електронний платіжний засіб відповідно до вимог законодавства та умов договору, укладеного з емітентом; 3) не допускати використання електронного платіжного засобу особами, які не мають на це права; 4) не повідомляти та іншим чином не розголошувати індивідуальну облікову інформацію та/або іншу інформацію, що дає змогу ініціювати платіжні операції; 5) негайно після того, як така інформація стала йому відома, повідомити емітента у спосіб та каналами зв`язку, передбаченими договором між емітентом та платником, про факт втрати електронного платіжного засобу та/або факт втрати індивідуальної облікової інформації. В свою чергу, надавачі платіжних послуг зобов`язані застосовувати посилену автентифікацію користувача під час: 1) отримання користувачем доступу до рахунку за допомогою засобів дистанційної комунікації; 2) ініціювання дистанційної платіжної операції; 3) будь-яких інших дій у разі підозри вчинення шахрайства (або існування ризику шахрайства) чи інших неправомірних дій (або існування ризику вчинення інших неправомірних дій). Пунктом 141 Положення про порядок емісії та еквайрінгу платіжних інструментів, в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, емітент зобов`язаний надавати ПІН, індивідуальну облікову інформацію та/або іншу інформацію, яка дає змогу здійснювати платіжні операції з використанням платіжного інструменту, лише держателю платіжного інструменту в порядку, визначеному договором. Користувач зобов`язаний зберігати та використовувати платіжні інструменти відповідно до вимог законодавства України та умов договору, укладеного з емітентом, і не допускати використання платіжних інструментів особами, які не мають на це законного права або повноважень. Відповідно до пункту 138 вказаного Положення, емітент зобов`язаний забезпечити, щоб індивідуальна облікова інформація користувача була недоступна іншим сторонам, крім користувача (крім випадку, передбаченого в пункті 142 розділу VII цього Положення); зберігати інформацію, надану користувачем для здійснення контактів із ним, протягом строку дії договору; забезпечити користувачу можливість безоплатно в будь-який час повідомити емітента про втрату платіжного інструменту або індивідуальної облікової інформації та не допускати будь-якого використання платіжного інструменту після отримання такого повідомлення; забезпечити користувачу можливість у будь-який час повідомити емітента про потребу розблокування або заміни (перевипуску) платіжного інструменту; повідомляти користувача про виконання операцій з використанням платіжного інструменту. Емітент у разі невиконання ним обов`язку з інформування користувача про виконані операції з використанням електронного платіжного засобу несе ризик збитків від виконання таких операцій. Обов`язок емітента щодо повідомлення користувача про виконані операції з використанням платіжного інструменту користувача є виконаним у разі: 1) інформування емітентом користувача про кожну виконану операцію відповідно до контактної інформації, наданої користувачем; 2) відмови користувача від отримання повідомлень емітента про виконані операції з використанням платіжного інструменту користувача, про що зазначено в договорі з користувачем. Користувач зобов`язаний не повідомляти та іншим чином не розголошувати індивідуальну облікову інформацію та/або іншу інформацію, що дає змогу ініціювати платіжні операції, та негайно після того, як йому стало відомо про факт втрати такої інформації та/або платіжного інструменту, повідомити про це емітента в спосіб та каналами зв`язку, визначеними договором між емітентом та користувачем. До моменту повідомлення емітента про факт втрати платіжного інструменту та/або індивідуальної облікової інформації ризик збитків від виконання неналежних платіжних операцій та відповідальність за них покладаються на користувача. З моменту повідомлення користувачем емітента про факт втрати платіжного інструменту та/або індивідуальної облікової інформації ризик збитків від виконання неакцептованих/неналежних платіжних операцій та відповідальність покладаються на емітента. Момент, з якого настає відповідальність емітента, має бути чітко визначений умовами договору, укладеного між користувачем та емітентом. Втратою платіжного інструменту є неможливість здійснення користувачем контролю (володіння) за платіжним інструментом, неправомірне заволодіння та/або використання платіжного інструменту чи його реквізитів та/або індивідуальної облікової інформації. Емітент або визначена ним юридична особа під час отримання заяви (повідомлення) щодо факту міскодингу зобов`язаний ідентифікувати користувача і зафіксувати обставини, дату, годину та хвилини його заяви (повідомлення). Емітент зобов`язаний розглядати заяви (повідомлення) користувача щодо використання платіжного інструменту або неналежної платіжної операції, ініційованої з його допомогою, надати користувачу можливість одержувати інформацію про хід розгляду заяви (повідомлення) і повідомляти в письмовій формі про результати розгляду заяви (повідомлення) у строк, установлений договором, але не більше строку, передбаченого законодавством України для розгляду звернень (скарг) громадян. Строки, протягом яких емітент установлює ініціатора та правомірність платіжної операції, та строки повернення на рахунок користувача суми попередньо списаної неналежної платіжної операції визначені статтею 89 Закону України "Про платіжні послуги". Надавач платіжних послуг повинен сприяти власнику рахунку/держателю в поверненні коштів за неналежною платіжною операцією з використанням платіжного інструменту шляхом негайного надання доступної йому інформації про таку операцію (без стягнення плати), уключаючи інформацію, отриману на його запит від надавача платіжних послуг, що обслуговує неналежного отримувача. Надавач платіжних послуг, який обслуговує неналежного отримувача, для встановлення правомірності платіжної операції з використанням платіжного інструменту в разі опротестування неналежної платіжної операції власником рахунку та/або держателем та/або на вимогу емітента зобов`язаний після отримання відповідного повідомлення негайно заблокувати кошти в сумі неналежної платіжної операції на рахунку неналежного отримувача на строк до 30 календарних днів. Власник рахунку не несе відповідальності за платіжні операції, здійснені без автентифікації платіжного інструменту і його держателя, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність власника рахунку/держателя призвели до втрати, незаконного використання ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Власник рахунку має право на відшкодування в судовому порядку шкоди, заподіяної надавачем платіжних послуг унаслідок помилкової, неналежної платіжної операції або виконання платіжної операції з порушенням установлених законодавством України строків. Сам по собі факт коректного вводу вихідних даних для ініціювання такої банківської операції, як списання коштів з рахунку користувача, не може достовірно підтверджувати ту обставину, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Лише наявність обставин, які безспірно доводять, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, є підставою для притягнення його до цивільно-правової відповідальності. Наведені правила визначають предмет дослідження та відповідним чином розподіляють між сторонами тягар доведення, а отже, встановленню підлягають обставини, які беззаперечно свідчитимуть, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції від його імені. У разі недоведеності обставин, які безспірно свідчать про те, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, необхідно виходити з відсутності вини користувача у перерахуванні чи отриманні спірних грошових коштів. Подібні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду: від 03 липня 2019 року у справі № 537/3312/16-ц (провадження № 61-17629 св 18), від 24 липня 2019 року у справі № 753/16954/16-ц (провадження № 61-24323 св 18), від 01 липня 2020 року у справі № 712/9107/18 (провадження № 61-9877 св 19), від 21 квітня 2021 року у справі № 751/6050/18 (провадження № 61-18544 св 19), від 07 липня 2021 року у справі № 370/476/16-ц (провадження № 61-10242 св 20), від 17 грудня 2021 року у справі № 263/3704/19 (провадження № 61-1799 св 21), від 13 червня 2022 року у справі № 587/586/21(провадження № 61-19319 св 21), від 11 вересня 2024 року у справі №. 753/12781/23 (провадження № 61-10605св24). Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частини перша-четверта статті 12 ЦПК України). Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України). Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Верховний Суд у Постанові Касаційного цивільного суду від 16 серпня 2023 року у справі № 176/1445/22 (провадження № 61-8249св23), зазначив, що саме банк має доводити, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції; у разі недоведеності обставин, які безспірно свідчать про те, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, необхідно виходити з відсутності вини користувача у перерахуванні чи отриманні спірних грошових коштів. Суд, здійснивши системний аналіз правових норм, що регулюють спірні правовідносини, встановивши фактичні обставини у справі, від яких залежить правильне вирішення спору, дійшов обґрунтованого висновку про те, що АТ КБ «ПриватБанк» належними та допустимими доказами не підтверджено, що [PERSON] своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції щодо перерахування грошових коштів з його карткового рахунку, оскільки переказ коштів, розміщених на картковому рахунку позивача було здійснено без використання платіжної карти. В судовому засіданні позивачем та його представником було доведено, що угоду SAMDNWFC000110174279 від 20.09.2024 року, яку було укладено о 14 годині 05 хвилин та інші операції, які були здійснені в додатку Приват24 були ініційовані не позивачем, а іншими невстановленими особами шляхом застосування шахрайських методів, оскільки 20.09.2024 року о 13 год. 51 хв. після проходження ідентифікації за паспортними даними, здійснено заміну SIM-карти з тим самим телефонним номером, в дилерському магазині «Київстар», що зареєстроване за адресою: м. Запоріжжя, вул. Бородинська, 7, тобто кошти списано унаслідок шахрайських дій невстановлених осіб. Про намагання невідомих осіб унаслідок шахрайських дій зайти в додаток Приват 24 позивач [PERSON] повідомляв співробітникам банку на гарячу лінію о 13 годині 29 хвилин. Відсутність вироку у кримінальній справі за фактом незаконного заволодіння невстановленими особами грошовими коштами із використанням карткових рахунків, відкритих на ім`я позивача не є підставою для відмови у позові. Інші доводи, викладені відповідачем у відзиві на позовну заяву, висновків суду не спростовують, з тих підстав, що саме на банк, який є професійним учасником ринку надання банківських послуг, покладено обов`язок доведення того, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Відповідно, вимоги до рівня та розумності ведення справ банком є вищими, ніж до споживача - фізичної особи, яка зазвичай є слабшою стороною у цивільних відносинах з такою кредитною установою. З врахуванням наведеного всі сумніви та розумні припущення мають тлумачитися судом саме на користь такої слабшої сторони. Отже, вирішуючи спір, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог в частині зобов`язання Акціонерного товариство Комерційний банк «ПриватБанк» скасувати нараховані відсотки та припинити нараховувати в подальшому відсотки за використання кредитного ліміту що встановлено на рахунку [PERSON] № [NUMBER] , який відкритий в АТ КБ «ПриватБанк» та всіма додатковими рахунками, що відкриті згідно угоди SAMDNWFC000110174279 від 20.09.2024 року. В задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача 121798, 97 гривень не санкціоновано списаних коштів 20.09.2024 року з його рахунку № [NUMBER] слід відмовити, оскільки кошти, які були несанкціоновано списані з вищевказаного рахунку не є особистими коштами [PERSON] , а є кредитними коштами, згідно угоди SAMDNWFC000110174279 від 20.09.2024 року. Крім того, суд погоджується з твердженням представника відповідача про те, що банківською випискою за кредитною карткою - останній стовпчик «Залишок після операції» та договором «Оплата частинами», 20.09.2024 р. було списано та здійснено операцій на суму: 74 027, 75 грн. (кредитна картка) + 33 791,04 грн. («Оплата частинами») = 107 818, 79 грн. (сто сім тисяч вісімсот вісімнадцять гривень 79 коп.) і ця сума вже включає сплачену комісію за перекази коштів. Ця сума (107 818,79 грн.) складається з: особистих коштів позивача (1891, 13 грн. - у виписці це відображено як «Зарахування суми вкладу з «Скарбнички» - 2 платежа) та кредитних коштів в сумі 105927, 66 грн. Отже, з рахунку кредитної картки було списано 20.09.2024 р. лише 74 027, 75 грн., а не 121798, 97 грн. 20.09.2024 р. укладено 2 (два) договори між [PERSON] та ПриватБанком: договір № SAMDNWFC000110174279 від 20.09.2024 р. з кредитною карткою Універсальна Голд № [NUMBER] (рахунок № [NUMBER] ); кредитний договір «Оплата частинами» № 24092037158108 (референс договору № SAMDNWFC000110193973) від 20.09.2024 р. на суму 35199,00 грн. Позовна вимога про стягнення з Банка на користь позивача кредитних коштів в розмірі 105927, 66 грн. (сто п`ять тисяч дев`ятсот двадцять сім гривень 66 коп.), а значить не є власністю [PERSON] , а є його зобов`язанням повернути/сплатити ці кошти банку в порядку ст. 1054 ЦК України. Що стосується позовної вимоги про стягнення моральної шкоди, суд зазначає наступне. Статтею 23ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до ч. 1ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, в установлених частиною другою цієї статті. Згідно з п. 3 постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру, внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства, моральна шкода може полягати у моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору (п. 5постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»). У п. 9 постанови Пленуму Верховного СудуУкраїни від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику всправах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. При вирішенні позовних вимог в частині відшкодування моральної шкоди суд враховує, що позивачем не було надано доказів на підтвердження заподіяння йому душевних страждань неправомірними діями відповідача, не зазначено у чому саме вони полягали, не підтверджено їх обсяг та тривалість. Тому суд відмовляє в задоволенні позовних вимог в частині відшкодування моральної шкоди. Згідно ст. 134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Згідно ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Отже, з викладеного слідує, що до правової (правничої) допомоги належать, зокрема, надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру тощо. Відповідно до статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація та досвід адвоката, фінансовий стан клієнта й інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним і враховувати витрачений адвокатом час. Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом, і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Суд не має права його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта. Згідно ч.4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Враховуючи принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, а також зважаючи на часткове задоволення позовних вимог, суд дійшов висновку, що при розгляді даної справи стягнути з відповідача на користь позивача витрати на правничу допомогу в розмірі, а саме - 5000 грн., оскільки розмір витрат на оплату послуг адвоката є співмірним зі складністю справи та виконаною адвокатом роботою, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт, обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт. Згідно ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З огляду на те, що суд задовольнив позовні вимоги частково, а позивач [PERSON] звільнений від сплати судового збору з Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на користь держави слід стягнути судовий збір в розмірі 1211 гривень 20 копійок.

Outcome: partial