Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-15 00:00:00

Представник Сумської міської ради звернувся до суду з зазначеним позовом до [PERSON] , обґрунтовуючи свої вимоги тим, що відповідачка на підставі договору купівлі-продажу, серія та номер: 168, виданий 17 січня 2017 року є власником нерухомого майна (склад) загальною площею 1074,7 кв. м за адресою [ADDRESS] , що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (269730239). Зазначене майно розташовується на земельній ділянці комунальної власності: кадастровий номер 5910136600:12:006:0051 площею 1,0703 га, державна реєстрація земельної ділянки проведена 31 травня 2013 року (витяг з Державного земельного кадастру № НВ-0007934512021). Відповідачка, набувши право власності на нежитлове приміщення, набула права користування і земельною ділянкою, на якій розміщується її майно. Оскільки вона не є власником земельної ділянки, зобов`язана сплачувати орендну плату. 23 липня 2021 року між позивачем та відповідачкою було укладено договір оренди земельної ділянки кадастровий номер 5910136600:12:006:0051 площею 1,0703 га, який був зареєстрований в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (набув чинності) 18 серпня 2021 року. Отже, з моменту придбання нерухомого майна та до моменту реєстрації договору оренди (18 серпня 2021 року) відповідачкою не сплачувалась плата (податок, орендна плата) за користування земельною ділянкою. Внаслідок вищезазначених дій відповідачки територіальна громада міста Суми не має змоги отримати кошти, які мали бути сплачені за звичайних умов у вигляді орендної плати за користування земельною ділянкою комунальної власності. Тобто, незалежно від наявності вини в поведінці відповідачки, сам факт несплати нею за користування земельною ділянкою, свідчить про втрату позивачем майна, яке у спірних правовідносинах підпадає під визначення Європейського суду з прав людини «виправдане очікування» щодо отримання можливості ефективного використання права власності. Факт несплати відповідачкою за користування земельною ділянкою, свідчить про втрату позивачем майна, яке є «виправданим очікуванням» щодо отримання можливості ефективного використання права власності. Приймаючи до уваги, що з моменту придбання майна та до теперішнього часу відповідачка користується земельною ділянкою без достатньої правової підстави, відповідно до положень статей 1212 - 1214 ЦК України повинен відшкодувати Сумській міській раді всі доходи, які остання могла б одержати від цього майна. Листом від 08 вересня 2021 року № 11886/50/18-28-24-06-14 Головне управління ДПС у Сумській області надало інформацію про суму сплаченого земельного податку та/або орендної плати за землю суб`єктами господарювання. З наданої інформації вбачається, що протягом 2018-2021 років відповідачка не сплачувала земельний податок або орендну плату за землю. Листом № 06.01-16/2786 від 13 вересня 2021 року на адресу відповідачки було направлено розрахунок недоотриманих доходів за користування земельною ділянкою кадастровий номер 5910136600:12:006:0051 площею 1,0703 га за адресою: [ADDRESS] з пропозицією укласти договір про добровільне відшкодування недоотриманих коштів. У відповідь від відповідачки надійшов лист від 23 вересня 2021 року, в якому вона не погоджується з отриманим розрахунком недоотриманих доходів. При цьому посилається на той факт, що до моменту укладення договору оренди вона користувалась виключно ділянкою, яка розташована безпосередньо під об`єктом нерухомості, а саме: ділянкою площею 1443 кв. м. Також відповідачкою було надано контррозрахунок недоотриманих доходів, загальна сума якого склала 87146,24 грн. Не погодившись з такими твердженнями відповідачки, Департаментом забезпечення ресурсних платежів Сумської міської ради на її адресу направлено лист від 13 жовтня 2021 року № Х-3218/06.01-21, в якому було повідомлено, що одночасно з отриманням у власність нерухомого майна, до відповідачки переходить право користування земельною ділянкою, на якій таке майно розташоване. Оскільки на момент виникнення права власності у відповідачки на майно земельна ділянка вже була сформована та зареєстрована, немає підстав для зменшення її площі. Посилаючись на зазначені обставини, просить суд стягнути з відповідачки кошти в сумі 646402,32 грн. за використання без оформлення договору оренди земельної ділянки площею 1,0703 га, за адресою: [ADDRESS] за період з 18 серпня 2018 року по 17 серпня 2021 року, а також понесені судові витрати. Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 28 грудня 2021 року відкрите провадження у справі за вказаною позовною заявою, вирішено розглядати справу за правилами загального позовного провадження з призначенням підготовчого засідання на 14 березня 2022 року об 11 год.00 хв. 17 січня 2022 року від представника відповідачки адвоката Нестеренка А.В. надійшов відзив на позов, в якому зазначає, що позовні вимоги позивача не підтверджені належними та допустимими доказами і є безпідставними. Земельна ділянка з кадастровим номером 5910136600:12:006:0051, площею 1,0703 та, за адресою: [ADDRESS] , сформована у 2013 році. Крім того, на земельній ділянці з кадастровим номером 5910136600:12:006:0051 знаходився об`єкт нерухомого майна (склад), який 17 січня 2017 року відповідачка придбала згідно договору купівлі-продажу, серія та номер: 168 у [PERSON] . Позивач вірно зазначає в позовній заяві і вона не заперечує той факт, що набувши право власності на нежитлове приміщення відповідачка набула права користування і земельною ділянкою, на якій розміщується її майно. При цьому, на якій підставі позивач намагається стягнути з неї грошові кошти за користування земельною ділянкою, на якій розташоване нерухоме майно третіх осіб їй незрозуміло. Адже, вона ніяк не може користуватися земельною ділянкою, розміщеною під чужим нерухомим майном. Більш того, позивач не надає будь-яких доказів фіксації фактичного використання земельної ділянки. До позовної заяви не додано акта обстеження, визначення меж, площі та конфігурації земельної ділянки, яку вона використовує, або іншого належного та допустимого доказу фактичного використання земельної ділянки. На даний час, земельна ділянка, на якій знаходиться виключно належне їй майно, є несформованою. Формування такої ділянки має відбутися у спосіб поділу земельної ділянки з кадастровим номером 5910136600:12:006:0051. При цьому, стягнення безпідставно збережених коштів у вигляді орендної плати можливе виключно з моменту формування земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Будь-яка споруда, як об`єкт нерухомого майна, не може бути відокремлена від земельної ділянки без її пошкодження або істотного знецінення. Такі об`єкти є фактично складовою частиною земельної ділянки. Отже, вона не є і не може бути користувачем земельної ділянки під нежитловими приміщеннями - незавершені будівництвом: склад «б» , готовністю 20%, адміністративна будівля «В», готовністю 17%, які знаходяться за адресою: [ADDRESS] , на земельній ділянці з кадастровим номером 5910136600:12:006:0051, площею 1,0703 та. За таких обставин, просить суд, відмовити позивачу у позові (т. І а.с.38-41). Враховуючи, що Верховною Радою України 24.02.2022 року на позачерговому засіданні було запроваджено воєнний стан через вторгнення Росії на територію України, беручи до уваги ситуацію що склалась у м. Суми на день запровадження такого стану, на підставі п. 1 рішення зборів суддів Зарічного районного суду м. Суми від 24.02.2022 року №5, з метою запобігання загрози життю та здоров`ю учасників судового процесу і працівників суду, з 24.02.2022 року дану справу було знято з розгляду до стабілізації ситуації в країні та в м. Суми. \~ \~ \~ \~ Рішенням зборів суддів від 02.05.2022 року №11 відновлено здійснення розподілу та розгляд усіх категорій справ, у тому числі цивільних, які перебували в провадженні судді станом на 24.02.2022 року. Справа призначена до підготовчого судового засідання на 14 червня 2022 року 14 год. 00 хв. Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 14 вересня 2022 року закрите підготовче провадження у справі за вказаним позовом з призначенням справи до судового розгляду на 09 листопада 2022 року об 11 год. 00 хв. 08 листопада 2022 року у зв`язку з відсутністю електроенергії та можливості провести технічну фіксацію судового засідання, справа не слухалася та призначено розгляд справи на 11 січня 2023 року об 11 год. 00 хв. 11 січня 2023 року протокольною ухвалою суду розгляд справи відкладено на 27 лютого 2023 року о 13 год. 30 хв., у зв`язку з неявкою представника позивача. 27 лютого 2023 року протокольною ухвалою суду розгляд справи відкладено на 10 квітня 2023 року об 11 год. 00 хв., у зв`язку з клопотанням представника позивача надати час для подання додаткових доказів. 10 квітня 2023 року від представника позивача надійшли додаткові пояснення (т. І а.с.91-92). Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 10 квітня 2023 року у зазначеній справі призначено земельно-технічну експертизу, проведення якої доручено експертам ТОВ «Офіс незалежних експертиз». 10 квітня 2023 року протокольною ухвалою суду розгляд справи відкладено на 13 червня 2023 року об 11 год. 00 хв., у зв`язку з призначенням експертизи. 13 червня 2023 року справа не слухалась, оскільки матеріали справи перебувають в експертній установі, розгляд справи призначено на 22 вересня 2023 року. 22 вересня 2023 року справа не слухалась, оскільки матеріали справи перебувають в експертній установі, розгляд справи призначено на 26 жовтня 2023 року. 26 жовтня 2023 року протокольною ухвалою суду розгляд справи відкладено на 06 листопада 2023 року о 09 год. 15 хв., у зв`язку з клопотанням представника позивача надати час для ознайомлення з клопотанням. Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 06 листопада 2023 року у зазначеній справі призначено земельно-технічну експертизу, проведення якої доручено експертам Сумського відділення Національного наукового центру «Інститут судових експертиз ім. Засл. проф. М.С. Бокаріуса» Міністерства юстиції України. 06 листопада 2023 року протокольною ухвалою суду розгляд справи відкладено на 28 грудня 2023 року о 13 год. 30 хв., у зв`язку з призначенням експертизи. 28 грудня 2023 року протокольною ухвалою суду розгляд справи відкладено на 11 січня 2024 року о 16 год. 00 хв., у зв`язку з клопотанням представника відповідачки про відкладення та неявкою представника позивача. Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 11 січня 2024 року витребувано в Головному управління\~Держгеокадастру у\~Сумській області - обмінний файл на земельну ділянку, з кадастровим номером 5910136300:12:006:0051 за адресою: [ADDRESS] , в електронному вигляді (файли * іп4, *хml) з Національної кадастрової системи в системі координат СК63/УСК2000; - Поземельну книгу на земельну ділянку з кадастровим номером 5910136300:12:006:0051, за адресою: [ADDRESS] . витребувано у [PERSON] засвідчені копії документів, що посвідчують право власності на нежитлові приміщення незавершені будівництвом: склад «Б», готовністю 20%, адміністративна будівля «В», готовністю 17%, які знаходяться за адресою: [ADDRESS] , на земельній ділянці з кадастровим номером 5910136600:12:006:0051, площею 1, 0703 га.; витребувано у Департаменті забезпечення\~ресурсних платежів\~Сумської міської\~ради інвентаризаційну справу на об`єкти нерухомого майна за адресою: [ADDRESS] . залучено для проведення експертизи з питань землеустрою, призначеної ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 06 листопада 2023 року, Приватне підприємство\~«СУМИСПЕЦЗЕМ» для проведення топографо-геодезичного знімання фактичного порядку користування земельною ділянкою з кадастровим номером 5910136300:12:006:0051 за адресою: [ADDRESS] зі зйомкою усіх будівель, споруд (об`єктів нерухомого майна), розташованих на земельній ділянці. 11 січня 2024 року протокольною ухвалою суду розгляд справи відкладено на 13 березня 2024 року об 11 год. 00 хв., у зв`язку з витребуванням доказів та направленням справи на експертизу. 03 лютого 2024 року від експерта надійшло клопотання про надання додаткових матеріалів, необхідних для проведення експертизи. Справу призначено в судове засідання на 28 лютого 2024 року для вирішення питання щодо про надання додаткових матеріалів, необхідних для проведення експертизи. 28 лютого 2024 року протокольною ухвалою суду розгляд справи відкладено на 13 березня 2024 року об 11 год. 00 хв. визнано явку експерта Таранець В. в судове засідання обов`язковою. 13 березня 2024 року у зв`язку з оголошеною повітряною тривогою у Сумській області справа не слухалася, розгляд справи відкладено до 22 березня 2024 року, 09 год. 30 хв. 22 березня 2024 року протокольною ухвалою суду розгляд справи відкладено на 17 червня 2024 року о 14 год. 30 хв., для проведення експертизи. 17 червня 2024 року у зв`язку з перебуванням справи на експертизі, справа не слухалась. 29 липня 2024 року надійшов висновок експерта, справа призначена до розгляду на 30 жовтня 2024 року о 15 год. 00 хв. 30 жовтня 2024 року у зв`язку з оголошеною повітряною тривогою у Сумській області справа не слухалася, розгляд справи відкладено до 17 січня 2025 року, о 10 год. 00 хв. 17 січня 2025 року протокольною ухвалою суду розгляд справи відкладено на 31 березня 2025 року, 16 год. 00 хв. визнано явку представника позивача обов`язковою. 31 березня 2025 року від представника Сумської міської ради надійшла заява про зменшення позовних вимог (т. ІІ а.с.14-16). 31 березня 2025 року протокольною ухвалою суду розгляд справи відкладено на 27 червня 2025 року 13 год. 00 хв. за клопотанням представника відповідачки. 27 червня 2025 року протокольною ухвалою суду розгляд справи відкладено на 03 жовтня 2025 року, 13 год. 00 хв. за клопотанням представника позивача. Протокольною ухвалою суду 03 жовтня 2025 року відмовлено в прийнятті заяви позивача про зменшення позовних вимог, поданих до суду 31 березня 2025 року. В зазначеному судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги в повному обсязі, представник відповідачки заперечував проти позову з підстав, що викладені у відзиві. Відповідачка в судове засідання не з`явилась, про час та місце розгляд справи сповіщена судом належним чином. Суд, вислухавши думку представників сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Частина 3 ст. 12 ЦПК України встановлює обов`язок кожної сторони довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Також згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 82 цього Кодексу. Під час судового розгляду встановлено, що згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 10 серпня 2021 року відповідачка з 17 січня 2017 року є власником об`єкта нерухомості - нежитлового приміщення, складу загальною площею 1074,7 кв.м., за адресою: [ADDRESS] (т. І а.с.9). Власність на вказане нерухоме майно відповідачка набула на підставі договору купівлі-продажу від 17 січня 2017 року, укладеному з [PERSON] (т. І а.с.10). Згідно копії витягу з Державного земельного кадастру № НВ-0007934512021, зазначене майно розташовується на земельній ділянці комунальної власності: кадастровий номер 5910136600:12:006:0051 площею 1,0703 га, державна реєстрація земельної ділянки проведена 31 травня 2013 року (т. І а.с.11-13). 23 липня 2021 року між Сумською міською радою та [PERSON] було укладено договір оренди земельної ділянки, за умовами якої відповідачці передано в оренду земельну ділянку, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , площею 1,0703 га, кадастровий номер 5910136300:12:006:0051 (т. І а.с. 21-23). Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права № 271273179 від 19 серпня 2021 року, договір оренди земельної ділянки від 23 липня 2021 року зареєстрований 18 серпня 2021 року (т. І а.с.24). З копії витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки від 11 серпня 2021 року вбачається, що грошова оцінка земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] земельної ділянки кадастровий номер 5910136600:12:006:0051 площею 1,0703 га, складає 71182248,15 грн.(т. І а.с.25). Згідно листа Державної служби з питань геодезії, картографії та кадастру від 06 січня 2021 року № 22-28-0.222-171/2-21 про індексацію нормативної грошової оцінки земель за 2020 рік вбачається, що значення коефіцієнта індексації нормативної грошової оцінки земель і земельних ділянок за 2020 рік становить 0,1 (т. І а.с. 26). Листом від 03 вересня 2021 року № 11886/5/18-28-24-06-14 Головне управління ДПС у Сумській області на адресу Директора департаменту забезпечення ресурсних платежів Сумської міської ради надало інформацію про суму сплаченого земельного податку та/або орендної плати за землю суб`єктами господарювання. З наданої інформації вбачається, що протягом 2018-2021 років відповідачка [PERSON] не сплачувала земельний податок або орендну плату за землю (т. І а.с.14-15). Листом № 06.01-16/2786 від 13 вересня 2021 року на адресу відповідачки Департаментом забезпечення ресурсних платежів Сумської міської ради направлено розрахунок недоотриманих доходів за користування земельною ділянкою площею 1,0703 га за адресою: [ADDRESS] з пропозицією укласти договір про добровільне відшкодування недоотриманих коштів (т. І а.с. 16-17). На вказаний лист [PERSON] на адресу Департаменту забезпечення ресурсних платежів було направлено контррозрахунок недоотриманих доходів за користування земельною ділянкою площею 1,0703 га за адресою: [ADDRESS] з пропозицією укласти договір про добровільне відшкодування недоотриманих коштів в розмірі 87146 грн. 24 коп. з розстроченням платежу строком на один календарний рік (т. І а.с.18-19). Департаментом забезпечення ресурсних платежів Сумської міської ради на адресу відповідачки направлено лист від 13 жовтня 2021 року № Х-3218/06.01-21, в якому не погоджується з площею земельної ділянки, яка безпосередньо знаходиться під нежитловим приміщенням (0,1443 га) за адресою: [ADDRESS] , з кадастровим номером 5910136300:12:006:0051, так як площа земельної ділянки, зареєстрованої в Державному земельному кадастрів, складає 1,0703 га (т. І а.с. 20). Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 11 січня 2022 року встановлено, що право власності на нежитлові приміщення незавершені будівництвом: склад "Б", готовністю 20%, адміністративна будівля "В", готовністю 17% за адресою: [ADDRESS] зареєстровано за підприємцем [PERSON] (т.І, а.с.43-44). 06 січня 2022 року на ім`я [PERSON] виготовлено технічний паспорт об`єкта незавершеного будівництва за адресою: [ADDRESS] (т. І а.с.45). Судом досліджено копію витягу з Реєстру будівельної діяльності щодо інформації про технічні інвентаризації Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва від 06 січня 2022 року по громадському будинку (адміністративній будівлі) за адресою: [ADDRESS] , що виготовлений на замовлення [PERSON] (т. І а.с. 46-49). Рішенням Господарського суду Сумської області від 12 лютого 2007 року у справі № 3/42-07 за позовом фізичної особи підприємця [PERSON] до Малого приватного підприємства «Лтава» про визнання права власності, позов задоволено. Визнано право власності ФОП [PERSON] на нежитлові приміщення незавершені будівництвом, які знаходяться за адресою: [ADDRESS] та складається з складу Б, готовністю 20 %, адміністративної будівлі В , готовністю 17%. (т. І а.с.157-158). Згідно копії витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 13873498 від 14 березня 2007 року встановлено, що в КП «Сумське міське бюро технічної інвентаризації» під реєстраційним номером 18146688 зареєстровано нежитлові приміщення незавершені будівництвом:склад "Б", готовністю 20%, адміністративнабудівля "В", готовністю 17% за адреса об`єкта: \~ \~ \~ \~ [ADDRESS] : про що зроблено номер запису -71 в книзі № 1; дата прийняття рішення про реєстрацію права власності 14 березня 2007 року (т. І а.с. 159). З інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомості від 28 лютого 2024 року встановлено, що нежитлове приміщення загальною площею (кв.м): 860,7, нежитлове приміщення літерою «А» за адресою: [ADDRESS] належить [PERSON] , нежитлове приміщення, склад, об`єкт житлової нерухомості: ні, загальною площею (кв.м): 1074,7, матеріали стін: бетонні панелі, Опис: склад під літерою Б, за адресою: [ADDRESS] згідно договору купівлі-продажу, серія та номер: 168, виданий 17.01.2017, видавник: приватний нотаріус Сумського міського нотаріального округу Шокола Н.В. належить на праві власності [PERSON] , земельна ділянка за кадастровим номером 5910136300:12:006:0051площею 1, 0703 га, цільове призначення - для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості, за адресою: [ADDRESS] , на підставі Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 3737558 від 08.07.2013 року належить Сумській міській раді; 18 серпня 2021 року подано для реєстрації договір оренди земельної ділянки, серія та номер: б/н, виданий 23.07.2021, видавник: СУМСЬКА МІСЬКА РАДА/ХАРЧЕНКО ЛАРИСА ВОЛОДИМИРІВНА, Орендодавець: СУМСЬКА МІСЬКА РАДА, код ЄДРПОУ: 23823253, країна реєстрації: Україна, Орендар: [PERSON] , Орендна плата - 3,0 % від нормативної грошової оцінки землі; 19 квітня 2007 року за реєстраційним номером 16874997, право власності на нежиле приміщення, під розміщення лінії по виробництвумакаронних виробів загальною площею 780,4 кв.м /літ "А"/ за адресою: [ADDRESS] , Загальна площа (кв.м): 780,4, Загальна вартість нерухомого майна 170442 грн. зареєстровано за [PERSON] ; 14 березня 2007 року за реєстраційним номером 18146688 за [PERSON] зареєстровано нежитлові приміщення незавершені будівництвом: склад "Б",готовністю 20%, адміністративна будівля "В", готовністю 17% за адресою: [ADDRESS] на підставі рішення Господарського суду сумської області від 12 лютого 2007 року (т. І а.с.190-194). Згідно висновку експерта № 1773 від 22 липня 2024 року, за результатами проведення судової земельно-технічної експертизи встановлено, що при визначенні фактичного порядку користування земельною ділянкою за адресою: [ADDRESS] , необхідно врахувати наступне: \~ \~ \~ \~ - \~ \~ \~ \~для можливості проїзду автотранспорту та пожежних машин - наявність смуг завширшки від 3,5 метрів на відстані не ближче 5 м від стін або проїздів для машин завширшки від 6 м; - \~ \~ \~ \~для можливості проїзду пожежних машин - наявність смуги на відстані 1,5 м від проїзду з протилежного боку будинку; - \~ \~ \~ \~можливість в`їзду-виїзду на земельну ділянку завширшки не менш ніж 4,5 м; - проїзна частина тупикових проїздів повинна закінчуватися кільцевими об`їздами радіусом по осі проїзду не менше 10 м або майданчиками для розвороту, розмір яких враховує технічні характеристики пожежної техніки, але не менше 12 м х 12 м. Аналізуючи матеріали, надані для проведення дослідження, враховуючи результати натурного обстеження земельної ділянки та необхідні мінімальні розміри територій для обслуговування будівель та споруд, встановлений фактичний порядок користування земельною ділянкою з кадастровим номером 5910136300:12:006:0051, площею 1,0703 га, за адресою: [ADDRESS] , станом на дату обстеження земельної ділянки. Таким чином, проведеним дослідженням у межах наданих матеріалів встановлено, що фактичний порядок користування земельною ділянкою з кадастровим номером 5910136600:12:006:0051, площею 1,0703 та, за адресою: [ADDRESS] , наступний: 1. \~ \~ \~ \~В користуванні [PERSON] частина земельної ділянки загальною площею 1915 кв.м, в тому числі: - \~ \~ \~ \~під виробничим будинком літ. «Б-1» - 1263 кв.м; - \~ \~ \~ \~під проходами та проїздами - 652 кв.м; 2. \~ \~ \~ \~В користуванні [PERSON] частина земельної ділянки загальною площею 7552 кв.м, в тому числі: - \~ \~ \~ \~під нежитловим приміщенням, незавершеним будівництвом літ. «В» - 394 кв.м; - \~ \~ \~ \~під резервуарами літ. «Е», «Е-Е10» - 242 кв.м; - \~ \~ \~ \~під навісами - 111 кв.м; - \~ \~ \~ \~під площадками для зберігання - 574 кв.м; - \~ \~ \~ \~під контейнерами - 30 кв.м; - \~ \~ \~ \~під частиною вагової - 29 кв.м; - \~ \~ \~ \~під проходами та проїздами - 6172 кв.м; 3. \~ \~ \~ \~В загальному користуванні [PERSON] та [PERSON] в рівних частинах -1236 кв.м, в тому числі: - \~ \~ \~ \~під твердим покриттям - 445 кв.м; - \~ \~ \~ \~під стоянкою вантажних авто -147 кв.м; - \~ \~ \~ \~під проїздомзагального користування - 389 кв.м; - \~ \~ \~ \~під проходами та проїздами - 255 кв.м. Тобто, у кожного з фактичних користувачів земельної ділянки з кадастровим номером 5910136300:12:006:0051, площею 1,0703 га, за адресою: [ADDRESS] , у фактичному користуванні перебуває частина земельної ділянки загальною площею: - \~ \~ \~ \~ [PERSON] - 0,2533 га (частка - 237/1000); - \~ \~ \~ \~ [PERSON] - 0,8170 га (частка - 763/1000), в т.ч. в загальному користуванні [PERSON] та [PERSON] в рівних частинах - по 1236 кв.м кожному. По першому питанню. Проведеним дослідженням у межах наданих матеріалів встановлено, що фактичний порядок користування земельною ділянкою з кадастровим номером 5910136300:12:006:0051, площею 1,0703 га, за адресою: [ADDRESS] , наступний: 1. \~ \~ \~ \~В користуванні [PERSON] частина земельної ділянки загальною площею 2533 кв.м, в тому числі: - \~ \~ \~ \~під виробничим будинком літ. «Б-1» - 1263 кв.м; - \~ \~ \~ \~під проходами та проїздами - 652 кв.м; - \~ \~ \~ \~в загальному користуванні - 618 кв.м (1/2 від 1236 кв.м): в тому числі під твердим покриттям - 223 кв.м; під стоянкою вантажних авто - 73 кв.м; під проїздом загального користування - 195 кв.м; під проходами та проїздами - 127 кв.м. 2. \~ \~ \~ \~В користуванні [PERSON] частина земельної ділянки загальною площею 8170 кв.м, в тому числі: - \~ \~ \~ \~під нежитловим приміщенням, незавершеним будівництвом літ. «В» - 394 кв.м; - \~ \~ \~ \~під резервуарами літ. «Е», «Е-Е10» - 242 кв.м; - \~ \~ \~ \~під навісами - 111 кв.м; \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ - \~ \~ \~ \~під площадками для зберігання - 574 кв.м; - \~ \~ \~ \~під контейнерами - 30 кв.м; - \~ \~ \~ \~під частиною вагової - 29 кв.м; - \~ \~ \~ \~під проходами та проїздами - 6172 кв.м; - \~ \~ \~ \~в загальному користуванні - 618 кв.м (1/2 від 1236 кв.м): в тому числі під твердим покриттям - 222 кв.м; під стоянкою вантажних авто - 74 кв.м; під проїздом загального користування - 194 кв.м; під проходами та проїздами -128 кв.м. Проведеним дослідженням, в межах наданих матеріалів, встановлено, що у кожного з фактичних користувачів земельної ділянки з кадастровим номером 5910136300:12:006:0051, площею 1,0703 га, за адресою: [ADDRESS] , у фактичному користуванні перебуває частина земельної ділянки загальною площею: - \~ \~ \~ \~ [PERSON] - 0,2533 га (частка - 237/1000); - \~ \~ \~ \~ [PERSON] - 0,8170 га (частка - 763/1000), В т.ч. в загальному користуванні [PERSON] та [PERSON] в рівних частинах по 1236 кв.м. кожному (т. І а.с. 218-234). Відповідно до ч. 5 ст. 20 Земельного кодексу України види використання земельної ділянки в межах певної категорії земель (крім земель сільськогосподарського призначення та земель оборони) визначаються її власником або користувачем самостійно в межах вимог, встановлених законом до використання земель цієї категорії, з урахуванням містобудівної документації та документації із землеустрою. Положеннями ч. 4 згаданої норми закону визначено, що земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера. Разом з цим, матеріалами справи встановлено, що у відповідачки відсутні будь-які правовстановлюючі документи, які посвідчували би факт правомірного використання вищевказаної земельної ділянки у заявлений в позові період (рішення про передачу земельної ділянки у власність/користування, державний акт на право постійного користування тощо), відтак з моменту виникнення права власності на нерухоме майно у відповідаки виник обов`язок укласти договір оренди земельної ділянки, розміщену під нежитловою будівлею за адресою: [ADDRESS] . Земельні відносини в Україні регулюються Конституцією України, Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, Законом України «Про оренду землі», іншими нормативно-правовими актами, а також договором оренди землі. Положеннями ст. ст. 13, 14, 142, 143, 145 Конституції України встановлено, що земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Власність зобов`язує. Власність не повинна використовуватися на шкоду людині і суспільству. Земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Матеріальною і фінансовою основою місцевого самоврядування є рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, земля, природні ресурси, що є у власності територіальних громад сіл, селищ, міст, районів у містах, а також об`єкти їхньої спільної власності, що перебувають в управлінні районних і обласних рад. Територіальні громади села, селища, міста безпосередньо або через утворені ними органи місцевого самоврядування, зокрема, управляють майном, що є в комунальній власності; встановлюють місцеві податки і збори відповідно до закону. Права місцевого самоврядування захищаються в судовому порядку. Відповідно до ч. 5 ст. 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад відповідно до закону здійснюють правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об`єктами права комунальної власності, в тому числі виконують усі майнові операції, можуть передавати об`єкти права комунальної власності у постійне або тимчасове користування юридичним та фізичним особам, здавати їх в оренду, продавати і купувати, використовувати як заставу, вирішувати питання їхнього відчуження, визначати в угодах та договорах умови використання та фінансування об`єктів, що приватизуються та передаються у користування і оренду. За змістом ст. ст. ст. 80, 83, 90 Земельного кодексу України суб`єктами права власності на землю, зокрема, є територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування, - на землі комунальної власності. Землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, є комунальною власністю. У комунальній власності перебувають, зокрема, усі землі в межах населених пунктів, крім земельних ділянок приватної та державної власності. Власники земельних ділянок мають право, зокрема, продавати або іншим шляхом відчужувати земельну ділянку, передавати її в оренду, заставу, спадщину. Порушені права власників земельних ділянок підлягають відновленню в порядку, встановленому законом. Відповідно до ст. ст. 122-124 Земельного кодексу України міські ради передають земельні ділянки у власність або користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб. Надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється на підставі рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними ст. 122 цього Кодексу шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі - продажу права оренди земельної ділянки. Положеннями ч.ч. 1, 2 ст. 120 Земельного кодексу України встановлено, що до особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, яка перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача (ч 2 ст. 120 Земельного кодексу України). Набуття іншою особою права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці, є підставою припинення права користування земельною ділянкою у попереднього землекористувача (п. «е» ч. 1 ст. 141 Земельного кодексу України). Відповідно ч. 3 ст. 7 Закону України «Про оренду землі» до особи, якій перейшло право власності на житловий будинок, будівлю або споруду, що розташовані на орендованій земельній ділянці, також переходить право оренди на цю земельну ділянку. Договором, який передбачає набуття права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, припиняється договір оренди земельної ділянки в частині оренди попереднім орендарем земельної ділянки, на якій розташований такий житловий будинок, будівля або споруда. Право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав (ст. 125 Земельного кодексу України). За змістом ст. 126 Земельного кодексу право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Положеннями абз. 7 ч. 1 ст. 31 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що договір оренди землі припиняється у разі набуття права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на орендованій іншою особою земельній ділянці. До особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить згідно ст. 377 ЦК України право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Отже, виходячи із вищенаведених приписів законодавства, у разі переходу права власності на об`єкт нерухомого майна право користування земельною ділянкою припиняється і до набувача цього майна, розташованого на земельній ділянці, переходять ті права на відповідну земельну ділянку, які належали відчужувачу - права власності або права користування. Разом з цим, як встановлено матеріалами справи, відповідачка протягом тривалого часу продовжує використовувати вищезазначену земельну ділянку комунальної власності без достатніх правових підстав. Плата за землю - це місцевий податок в складі податку на нерухоме майно, вона є обов`язковою до запровадження сільськими, селищними, міськими радами та радами об`єднаних територіальних громад і в повному обсязі зараховується до відповідних місцевих бюджетів. Податковий кодекс України регулює справляння плати за землю лише у двох її формах - земельний податок та орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності. Власники земельних ділянок, власники земельних часток (паїв) та постійні землекористувачі є платниками земельного податку, а орендарі земель державної та комунальної власності - орендної плати за такі земельні ділянки. Використання землі в Україні згідно ст. 206 Земельного кодексу України, ст. 270 Податкового кодексу є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється у вигляді земельного податку або орендної плати. Оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності. Орендодавцями земельних ділянок є їх власники (громадяни і юридичні особи або уповноважені ними особи), а також відповідні органи місцевого самоврядування та органи виконавчої влади в межах своїх повноважень (ст. 4 Закону України «Про оренду землі»). Якщо орендодавцем земельної ділянки є юридична чи фізична особа - її власник, він є платником земельного податку до бюджету. У такому випадку орендар сплачує орендну плату, встановлену договором оренди землі, на рахунок власника. Коли орендодавцем земельної ділянки виступає відповідний орган виконавчої влади чи орган місцевого самоврядування, орендар самостійно сплачує орендну плату за землю до бюджету і граничний розмір такої плати (як нижня, так і верхня межа) регламентується п. 288.5 ст. 288 Податкового кодексу України. Таким чином, орендна плата за земельні ділянки державної та комунальної власності за приписами податкового законодавства України є однією із форм плати за землю в складі податку на майно, яке належить до переліку місцевих податків, і справляється відповідно до ст. 288 цього Кодексу. Платником орендної плати є орендар земельної ділянки, а об`єктом оподаткування - земельна ділянка, надана в оренду. Відповідно до Податкового кодексу України плата за землю - це обов`язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку або орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності. Земельний податок - це обов`язковий платіж, який справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів (пп. 14.1.72 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України). За змістом 14.1.136 п. 14.1 ст. 14 вказаного Кодексу орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності - це обов`язковий платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою. Відповідно до п. 287.1 ст. 287 Податкового кодексу України плату за землю сплачують власники землі та землекористувачі з дня виникнення права власності або права користування земельною ділянкою. При переході права власності на будівлю, споруду (їх частину) податок за земельні ділянки, на яких розташовані такі будівлі, споруди (їх частини), з урахуванням прибудинкової території сплачується на загальних підставах з дати державної реєстрації права власності на таку земельну ділянку (п. 287.6 ст. 287 Податкового кодексу України). З аналізу вищенаведених норм вбачається, що платниками земельного податку є суб`єкти господарювання - власники земельних ділянок та постійні землекористувачі, які відповідно до чинного законодавства набули права власності та/або постійного користування земельною ділянкою. При набутті права власності на будівлю, споруду (її частину) земельний податок за площі під таким майном, сплачує власник нерухомості з дати державної реєстрації права власності на земельну ділянку. Платниками орендної плати за землі державної та комунальної власності є суб`єкти господарювання, які уклали з відповідним органом місцевого самоврядування (сільською, селищною, міською радою) або органом виконавчої влади договір оренди земельної ділянки. За приписами\~п.\~288.5\~ст.\~288\~Податкового кодексу\~України розмір\~орендної плати\~встановлюється у\~договорі оренди,\~але річна\~сума платежу,\~зокрема,\~не може\~бути меншою\~розміру земельного\~податку,\~встановленого для\~відповідної категорії\~земельних ділянок на відповідній території. Відповідно до ст. 290 Податкового кодексу України плата за землю зараховується до відповідних місцевих бюджетів у порядку, визначеному Бюджетним кодексом України для плати за землю. Податкове зобов`язання зі сплати відповідачем земельного податку або орендної плати не визначено згідно вищезазначених норм в силу відсутності укладеного та зареєстрованого з органом місцевого самоврядування договору оренди землі. При цьому, позивачем здійснено розрахунок безпідставно збережених відповідачем коштів за використання земельної ділянки без правовстановлюючих документів, виходячи з розмірів нормативної грошової оцінки земельної ділянки. Розмір недоотриманих місцевим бюджетом доходів у вигляді орендної плати, яка підлягала сплаті відповідачкою за період з 18 серпня 2018 року по 17 серпня 2021 року згідно розрахунку позивача, виходячи з нормативної грошової оцінки земельної ділянки 7182248,15 грн., розміру відсотку від нормативної грошової оцінки земельної ділянки - 3,00 %, коефіцієнт індексації нормативної грошової оцінки земель 1,0, становив 646402 грн. 32 коп. Зазначений розрахунок наведений в позовній заяві було проведено на підставі: витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки від 11 серпня 2021 року №322/332-21 (т. І а.с. 25). Відносини, які виникають в зв`язку із безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права, є предметом регулювання глави 83 ЦК України. Особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно (ст. 1212 ЦК України). Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Відповідно до ст. 1214 ЦК України відповідачка могла дізнатися про володіння майном без достатньої правової підстави з моменту набуття права власності на об`єкти нерухомості, розташовані на земельній ділянці за вищевказаною адресою. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала. Як встановлено матеріалами справи, відповідачка зберегла (заощадила) у себе майно (кошти) у вигляді орендної плати, яка мала бути сплачена за володіння і користування земельною ділянкою комунальної власності площею 1,0703 га, кадастровий номер\~5910136300:12:006:0051, за адресою: [ADDRESS] . При цьому, збереження (заощадження) цього майна почалося безвідносно до волі сторін в результаті правомірних дій відповідачки з моменту набуття нею права власності на нежитлові приміщення за адресою: [ADDRESS] . Наведене є проявом правової природи нерухомого майна. Набуте відповідачем право власності на нежитлову будівлю, будучи згідно ст.181 ЦК України нерухомим майном (об`єктом, розташованим на земельній ділянці, переміщення якого є неможливим без його знецінення та зміни його призначення), є органічно і нерозривно пов`язаним з цією земельною ділянкою. Тому визнання за відповідачем права власності на будівлю автоматично призвело до фактичного набуття ним і майнових прав володіння і користування земельною ділянкою, на якій ця будівля розташована. Відсутність укладеного договору оренди земельної ділянки має фактичним наслідком набуття відповідачкою володіння і користування чужою земельною ділянкою без відповідної грошової компенсації. В результаті відбулося збереження (заощадження) відповідачкою належних до сплати за таке володіння і користування коштів у вигляді орендної плати. Правові підстави для набуття чи збереження майна відсутні. Передача прав володіння і користування земельною ділянкою згідно ст. 206 Земельного кодексу України, пп. 14.1.136 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України здійснюється за плату, що має вноситися на користь позивача на підставі договору оренди земельної ділянки. Правові підстави для одержання відповідачкою прав володіння і користування земельною ділянкою безоплатно в даному випадку відсутні. Так само відсутні правові підстави для не нарахування, несплати орендної плати за землю тощо. Відповідачка зберегла майно саме за рахунок позивача, адже на підставі п. «а» ч. 2 ст. 83 ЗК України земельна ділянка площею 1,0703 га, кадастровий номер\~5910136300:12:006:0051, за адресою: [ADDRESS] належить позивачу на праві комунальної власності. Відповідно до ст. 206 Земельного кодексу України, пп. 14.1.136 п. 14.1. ст. 14 Податкового кодексу України власником майна фактично збереженого відповідачем (коштів у вигляді орендної плати за користування земельною ділянкою) також є територіальна громада в особі позивача. Таким чином, збереження (заощадження) відповідачем коштів у вигляді орендної плати за користування земельною ділянкою призвело до збільшення (накопичення) цих коштів у відповідача за рахунок їх неодержання позивачем. Кваліфікація спірних правовідносин як зобов`язань в зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави означає необхідність застосування передбачених ст. ст. 1212-1214 ЦК України правових наслідків дій/бездіяльності відповідача у в вигляді збереження (заощадження) у себе відповідних сум орендної плати. За допомогою згаданих норм навіть за відсутності ознак делікту, тобто за умови правомірної поведінки відповідача у спірних правовідносинах, досягається відновлення справедливої рівноваги між правами та охоронюваними законом інтересами сторін спору, що випливають з принципу платності користування землею. Положеннями п. 21 рішення Європейського суду з прав людини «Федоренко проти України» від 03 червня 2006 року визначено, що відповідно до прецедентного права органів, що діють на підставі Конвенції, право власності може бути «існуючим майном» або коштами, включаючи позови, для задоволення яких позивач може обґрунтовувати їх принаймні «виправданими очікуваннями» щодо отримання можливості ефективного використання права власності. У даних правовідносинах неотримані позивачем - Сумською міською радою кошти від оренди землі підпадають під визначення Європейським судом з прав людини «виправданого очікування» щодо отримання можливості ефективного використання права комунальної власності територіальної громади. Як вище згадувалось, положення ст. ст. 1212-1214 ЦК України регламентують кондикційне зобов`язання, яке виникає з набуття або збереження майна без достатньої правової підстави. Тобто, до моменту оформлення власником об`єкта нерухомого майна права оренди земельної ділянки, на якій розташовано цей об`єкт, відносини з фактичного користування земельною ділянкою без укладеного договору оренди та недоотримання її власником доходів у вигляді орендної плати є за своїм змістом кондикційними. Такий висновок повністю узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, наведеною в постанові від 23 травня 2018 року у справі № 629/4628/16-ц. Крім цього, Велика Палата Верховного Суду у згаданій постанові зазначила, що фактичний користувач земельної ділянки, який без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки зберіг у себе кошти, які мав заплатити за користування нею, зобов`язаний повернути ці кошти власнику земельної ділянки на підставі ч.1 ст. 1212 ЦК України (п. 82 постанови). Вищенаведені висновки викладено також у правових позиціях Великої Палати Верховного Суду в аналогічній справі. Верховний Суд при розгляді справи № 922/391/18 (постанова від 11 лютого 2019 року) сформував правову позицію, відповідно до якої стягнення з власника об`єкта нерухомого майна безпідставно збережених коштів орендної плати за фактичне користування земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розміщено, без належних на те правових підстав, повинне здійснюватися на підставі ст. ст. 1212, 1214 ЦК України. Отже, відповідачка (набувач), не сплачуючи орендну плату за користування земельною ділянкою за відсутності укладеного договору, збільшила вартість власного майна, а позивач (потерпілий) втратив належне йому майно (кошти від орендної плати), тобто, має місце факт безпідставного збереження саме орендної плати відповідачкою за рахунок позивача. Оскільки відповідачка користувалася вказаною земельною ділянкою без достатньої правової підстави, вона на підставі положень ст. ст. 1212-1214 ЦК України та правової позиції Верховного Суду зобов`язана повернути позивачеві кошти, які у неї збережено у вигляді несплаченої орендної плати. При цьому, відновлення порушених прав позивача за таких обставин і в такий спосіб не створює для відповідачки жодних необґрунтованих, додаткових або негативних наслідків, оскільки предметом позову є стягнення грошових коштів, які вона мав би сплатити за звичайних умов як і фактичний добросовісний землекористувач. Виходячи з викладеного, суд вважає, що позовні вимоги Сумської міської ради про стягнення безпідставно збережених коштів внаслідок користування земельною ділянкою задоволенню. Суд не може погодитися з доводами відповідачки в заперечення проти позовних вимог про те, що площа земельної ділянки, яка безпосередньо зайнята під будівлями, які їй належать, є меншою, ніж площа всієї земельної ділянки, оскільки за наведеними вище нормами законодавства ключовим у спірних правовідносинах є не обставини фактичного користування земельною ділянкою наряду з іншими власниками нерухомого майна, а площа земельна ділянка, за користування якою підлягає сплаті орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності. Земельна ділянка саме площею 1,0703 га, кадастровий номер 5910136300:12:006:0051 була передана [PERSON] за договором оренди земельної ділянки від 23 липня 2021 року, укладеним з Сумською міською радою (т. І а.с. 21), який діє і наразі та недійсним не визнавався. Під час судового розгляду представник відповідачки зазначив, що відповідачка вимушена була укласти договір оренди на умовах, запропонованих Сумською міською радою, в зв`язку з необхідністю отримати кредит. З цього приводу суд вважає за необхідне зазначити, що справедливість, добросовісність і розумність відносяться до основних засад цивільного права, згідно з якими здійснюється цивільно-правове регулювання суспільних відносин та які визначають характер поведінки учасників з точки зору необхідності сумлінного здійснення ними своїх цивільних прав і виконання цивільних обов`язків, шанування прав та інтересів інших осіб, моралі суспільства, турботи про власні права й інтереси, а також про права та інтереси інших учасників з метою недопущення їх порушення, закріплення можливості адекватного захисту порушеного цивільного права або інтересу. Справедливість визначається як критерій оцінки міжособистісних відносин у суспільстві і спрямована на ствердження в українській правовій системі принципу верховенства права. Цей принцип є, так званою, межею здійснення учасниками цивільних правовідносин своїх прав і виконання обов`язків, яка відділяє дозволену поведінку від недозволеної, справедливі, добросовісні і розумні дії від вчинків, які не відповідають цим критеріям. Принципи справедливості, добросовісності та розумності застосовуються при вирішенні питання щодо урегулювання цивільних правовідносин за відсутності їх нормативного або договірного урегулювання або за наявності такого урегулювання, тоді ці принципи застосовуються одночасно з відповідною цивільно-правовою нормою. Доктрина venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки) базується ще на римській максимі - «non concedit venire contra factum proprium» (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці). В основі доктрини venire contra factum proprium знаходиться принцип добросовісності. Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них. Судове рішення як акт правосуддя повинно ґрунтуватися на принципах справедливості, добросовісності і розумності та ухвалюватися з урахуванням фактичних обставин кожної окремої справи. При вирішенні справ суди повинні враховувати\~одну із аксіом цивільного судочинства: «Placuit in omnibus rebus praecipuum esse iustitiae aequitatisque quam stricti iuris rationem», що означає: «У всіх юридичних справах правосуддя й справедливість мають перевагу перед строгим розумінням права». Зазначене відповідає висновку, викладеному в постанові Верховного Суду у справі № 2107/3988/2012 від 14 квітня 2021 року. Також Великою Палатою Верховного Суду в постанові\~ від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17 по своїй суті застосовано доктрину venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки), яка базується ще на римській максимі-\~\~«non concedit venire contra factum proprium» (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці). В основі доктрини venire contra factum proprium знаходиться принцип добросовісності. Наприклад, у статті I.-1:103 Принципів, визначень і модельних правил європейського приватного права вказується, що поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них. Укладаючи з Сумською міською радою договір оренди земельної ділянки 23 липня 2021 року, [PERSON] висловила свою волю щодо погодження всіх істотних умов зазначеної угоди, в тому числі і стосовно площі земельної ділянки, яка передається в оренду, проте, заперечуючи з приводу розміру цієї площі при розрахунку недоотриманої місцевим бюджетом доходів від користування зазначеною земельною ділянкою, відповідачка допускає суперечливу поведінку. Виходячи з викладеного, суд вважає, що позовні вимоги Сумської міської ради про стягнення з [PERSON] коштів за використання без оформлення договору оренди земельної ділянки підлягають задоволенню в повному обсязі. На підставі ст. 141 ЦПК України з відповідачки підлягають стягненню понесені позивачем судові витрати в сумі 9696 грн. 03 коп.

Outcome: approved