Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-12 00:00:00

[PERSON] (далі позивач) звернувся до суду із позовом до [PERSON] (далі відповідачка) про розірвання шлюбу, в якому вказав, що 22.08.2023 року між ним та відповідачкою було укладено шлюб, зареєстрований Київським відділом державної реєстрації шлюбів Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), про що складено відповідний актовий запис №1275. Як зазначає позивач, протягом останнього року стосунки із дружиною розладились, зникло взаєморозуміння і взаємоповага, спільні інтереси, наявні різні погляди на життя, стали частими сварки, які звели нанівець почуття любові, поваги та взаєморозуміння між ними, остаточно втрачено довіру. Тривалий час кожен із подружжя живе окремим життям та своїми інтересами, в результаті чого перестали спілкуватися між собою. Дітей від шлюбу подружжя не мають. Примирення та збереження шлюбу між сторонами неможливе. Крім того, перебування у шлюбі суперечить інтересам позивача, розвиватися фізично, розумово, морально, духовно та у соціальному відношенні здоровим і нормальним шляхом в умовах свободи та гідності. Враховуючи наведене, позивач просить суд розірвати шлюб, укладений між ним та відповідачкою, зареєстрований 22.08.2023 року Київським відділом державної реєстрації шлюбів Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), про що складено відповідний актовий запис №1275. 03.01.2025 року до Макарівського районного суду Київської області надійшла цивільна справа за вказаним позовом разом з ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 29.11.2024 року про передачу справи за підсудністю (а.с.17-21) та згідно Протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03.01.2025 року передана на розгляд судді Макарівського районного суду Київської області Косенко А.В. (а.с.22). Ухвалою суду від 07.01.2025 року позовну заяву [PERSON] прийнято до розгляду та відкрито провадження у даній справі. Розгляд справи постановлено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) учасників справи. Встановлено відповідачу 15-тиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву (а.с.24-25). Копія ухвали суду від 07.01.2025 року та позовна заява з додатками були надіслані відповідачці за її останньою відомою адресою місця проживання, вказаною у позовній заяві (а.с.1, 8), проте поштове відправлення №0610227190402 (а.с.29) повернулося до суду без вручення з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». Крім того, зважаючи на те, що адресу зареєстрованого місця проживання відповідачки [PERSON] , вжитими судом заходами не вдалось встановити (а.с.13, 23), то відповідно до ч. 11 ст. 128 ЦПК України повідомлення відповідачки про розгляд справи здійснювалось через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України (а.с.26), повідомлення розміщене на сайті 23.01.2025 року (а.с.27), а тому з цієї дати особа вважається повідомленою про час і місце розгляду справи. Відповідно у встановлений судом строк відповідачка на адресу суду клопотань про розгляд справи з повідомленням сторін та відзиву на позовну заяву не надала, у зв`язку із чим суд відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України вирішує справу за наявними матеріалами. Згідно із ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши письмові матеріали справи, судом встановлено, що 22.08.2023 року між [PERSON] , [INFO] , громадянином Республіки Узбекистан, та [PERSON] , [INFO] , громадянкою України, Київським відділом державної реєстрації шлюбів Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) зареєстровано шлюб, актовий запис №1275; прізвище після реєстрації шлюбу чоловіка « [PERSON] » та дружини « [PERSON] », що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 22.08.2023 року (а.с.4). Як вказав позивач, а відповідачка не скористалася своїм правом заперечити проти цього, що протягом останнього року стосунки між ними розладились, зникло взаєморозуміння і взаємоповага, спільні інтереси, наявні різні погляди на життя, стали частими сварки, які звели нанівець почуття любові, поваги та взаєморозуміння між ними, остаточно втрачено довіру. Тривалий час кожен із подружжя живе окремим життям та своїми інтересами, в результаті чого перестали спілкуватися між собою. Дітей від шлюбу подружжя не мають. Примирення та збереження шлюбу між сторонами неможливе. Крім того, перебування у шлюбі суперечить інтересам позивача, розвиватися фізично, розумово, морально, духовно та у соціальному відношенні здоровим і нормальним шляхом в умовах свободи та гідності. Вирішуючи заявлені позовні вимоги, суд керується наступним. Відповідно до ст. 10 ЦПК України, суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Відповідно до ст. 26 Конституції України іноземці та особи без громадянства, що перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України, за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України. Відповідно до ст. 497 ЦПК України підсудність судам України цивільних справ з іноземним елементом визначається цим Кодексом, законом або міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. Відповідно до ст. 4 Закону України «Про міжнародне приватне право» право, що підлягає застосуванню до приватноправових відносин з іноземним елементом, визначається згідно з колізійними нормами та іншими положеннями колізійного права цього Закону, інших законів, міжнародних договорів України. За положеннями статті 76 Закону України «Про міжнародне приватне право», відповідно до якої суди можуть приймати до свого провадження і розглядати будь-які справи з іноземним елементом у таких випадках: якщо на території України відповідач у справі має місце проживання або місцезнаходження, або рухоме чи нерухоме майно, на яке можна накласти стягнення, або знаходиться філія або представництво іноземної юридичної особи-відповідача. За змістом ст. 56 Закону Законом України «Про міжнародне приватне право» форма і порядок укладення шлюбу в Україні між громадянином України та іноземцем або особою без громадянства, а також між іноземцями або особами без громадянства визначаються правом України. Відповідно до ч. 1 ст. 60 Закону України «Про міжнародне приватне право», правові наслідки шлюбу визначаються спільним особистим законом подружжя, а за його відсутності правом держави, у якій подружжя мало останнє спільне місце проживання, за умови, що хоча б один з подружжя все ще має місце проживання у цій державі, а за відсутності такого правом, з яким обидва з подружжя мають найбільш тісний зв`язок іншим чином. Згідно із ст. 63 Закону України «Про міжнародне приватне право» припинення шлюбу та правові наслідки припинення шлюбу визначаються правом, яке діє на цей час щодо правових наслідків шлюбу. Наведені положення чинного законодавства дають підстави дійти висновку, що оскільки подружжя зареєстрували в шлюб в Україні, де позивач, будучи іноземним громадянином, до спірних правовідносин щодо розірвання шлюбу мають застосовуватися положення Сімейного кодексу України. Так, статтями 104, 110, 112 СК України передбачено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їх дітей. Відповідно до статті 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Частина перша статті 8 Конвенції про захист прав та основоположних свобод передбачає право особи на повагу до свого приватного та сімейного життя. Частина 3 статті 105 СК України визначає, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. За частиною 2 статті 112 СК України суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Відповідно до статті 113 СК України особа має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Згідно із Постановою Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Отже, зважаючи на принципи рівноправності жінки і чоловіка, закон вимагає, щоб згода на одруження була взаємною. Принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії його реєстрації, а і під час знаходження в шлюбі, що зумовлює можливість добровільного розірвання шлюбу, про що записано в статті 16 Конвенції «Про дискримінацію жінок» в частині 1 підпункту «с», «однакові права і обов`язки під час шлюбу і після його розірвання». Шлюб це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Така правова позиція викладена у постанові Верховного суду від 11.06.2019 року у справі №605/434/18, а висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд визнає їх належними, допустимими, достовірними, а позов таким, що підлягає задоволенню, оскільки достовірно встановлено, що неможливо в подальшому зберегти їх сім`ю, шлюб сторін досить тривалий час носить формальний характер, подальше перебування їх у шлюбі суперечить інтересам кожного та порушує засади добровільності шлюбу, тому повинен бути розірваний. За клопотання позивача судові витрати не стягуються з відповідачки та покладаються на позивача. Згідно із ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Outcome: approved