Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-09 00:00:00

Стислий виклад позиції сторін. Позивач за первісним позовом [PERSON] 17.09.2024 року подав до суду позовну заяву (первісний позов) (Т.1 а.с.1-32) до [PERSON] (відповідач за первісним позовом), в якому просить стягнути з відповідача на його користь матеріальну шкоду у розмірі 172 017 грн. (сто сімдесят дві тисячі сімнадцять гривень), моральну шкоду у розмірі 500 000 грн. (п`ятсот тисяч гривень), витрати на правову допомогу у розмірі 12 395 грн. (дванадцять тисяч триста дев`яносто п`ять гривень). В обґрунтування позовних вимог щодо предмета спору за первісним позовом покликається на те, що у провадженні Малиновського районного суду м. Одеса тривалий час знаходилися матеріали кримінального провадження, які внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12016160480004298 від 07.10.2016 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 367 України за кваліфікуючими ознаками - службова недбалість, тобто неналежне виконання службовою особою своїх службових обов`язків через несумлінне ставлення до них, що спричинило тяжкі наслідки охоронюваним законом інтересам окремих громадян, за яким Позивач був визнаний потерпілим, а [PERSON] повідомлено про підозру. Згідно формулювання обвинувачення в обвинувальному акті кримінального провадження відносно [PERSON] затвердженого прокурором Одеської місцевої прокуратури №1, він обвинувачується у тому, що «будучи головою Білгород-Дністровської районної державної адміністрації, тобто службовою особою, яка здійснює функції представників влади, вчинив службовий злочин за наступних обставин. До Білгород-Дністровської районної державної адміністрації 23 липня 2002 року на адресу голови Білгород-Дністровської районної державної адміністрації [PERSON] надійшла заява від ТОВ «База відпочинку «Сезон» (код ЄДРПОУ 31180072) про надання дозволу на розробку технічної документації на земельну ділянку на Будацькій Косі біля селища Затока для обслуговування бази відпочинку «Сезон», складена директором ТОВ «База відпочинку «Сезон» (код ЄДРПОУ 31180072) [PERSON] з підписом останнього та печаткою ТОВ «База відпочинку «Сезон» (код ЄДРПОУ 31180072). Вказану заяву, працівником загального відділу апарату державної адміністрації було зареєстровано в журналі вхідної кореспонденції Білгород-Дністровської районної державної адміністрації 23 липня 2002 року за №40-19-952. У подальшому, вказану заяву працівниками загального відділу апарату держаної адміністрації було передано на розгляд за призначенням. Так, на підставі вказаної заяви, не приймаючи до уваги те, що за дозволом на розробку проекту відведення земельної ділянки, розташованої на території Будацької Коси біля селища Затока, Білгород-Дністровського району, Одеської області звернулося ТОВ «База відпочинку «Сезон» (код ЄДРПОУ 31180072), 03 вересня 2002 року головою районної державної адміністрації [PERSON] винесено Розпорядження про надання дозволу на розробку проекту відведення земельної ділянки, розташованої на території Будацької Коси біля селища Затока, Білгород-Дністровського району, Одеської області для обслуговування бази відпочинку «Сезон», яка у вказаний період часу перебувала у власності держави - МПП «Сезон-1» №647/2002, яке було підготовлено начальником районного відділу земельних ресурсів Білгород-Дністровського району Одеської області Писароглом I.B. та завізовано заступником голови районної державної адміністрації Абловим В.Ф., заступником голови - керівником апарату районної державної адміністрації Ігумновим П.М. та начальником юридичного відділу райдержадміністрації Стопчанською І.Б. Таким чином, головою Білгород-Дністровської районної державної адміністрації [PERSON], через неналежне виконання своїх службових обов`язків та несумлінного ставлення до них винесено Розпорядження про надання дозволу на розробку проекту відведення земельної ділянки, розташованої на території Будацької Коси біля селища Затока, Білгород-Дністровського району, Одеської області для обслуговування бази відпочинку «Сезон» №647/2002 від 03 вересня 2002 року підприємству МПП «Сезон-1» (код ЄДРПОУ 26045218), яке не зверталося до Білгород-Дністровської районної державної адміністрації з відповідною заявою, тим самим позбавивши такого права ТОВ «База відпочинку «Сезон» (код ЄДРПОУ 31180072), яке звернулося з відповідною заявою. В подальшому, на підставі незаконно винесеного Розпорядження № 647/2002 від 03 вересня 2002 року «Про надання дозволу на розробку проекту відведення земельної ділянки, розташованої на території Будацької Коси біля селища Затока Білгород-Дністровського району Одеської області для обслуговування бази відпочинку «Сезон», яка у вказаний період часу перебувала у власності держави - МПП «Сезон-1» (код ЄДРПОУ 26045218) та розробленого проекту відведення земельної ділянки, замовником якого виступило МПП «Сезон-1», головою Білгород-Дністровської районної державної адміністрації [PERSON] 08 жовтня 2002 року винесено Розпорядження «Про надання МПП «Сезон-1» у довгострокове користування на умовах оренди строком на 49 років земельної ділянки, розташованої на Будацькій Косі Білгород-Дністровського району Одеської області біля селища Затока, для обслуговування бази відпочинку «Сезон» №787/2002 та укладено Договір на право тимчасового користування землею (в тому числі на умовах оренди) від 20 грудня 2002 року, згідно якого Білгород-Дністровська районна адміністрація Одеської області в особі голови [PERSON] виступила орендодавцем, а МПП «Сезон-1» (код ЄДРПОУ 26045218), в особі директора [PERSON] - орендарем, відносно земельної ділянки, розташованої на Будацькій Косі Білгород-Дністровського району Одеської області біля селища Затока. В подальшому у 2003 році, з метою укладання договору купівлі-продажу земельної ділянки, розташованої на території Будацької Коси біля селища Затока, Білгород-Дністровського району, Одеської області звернулося МПП «Сезон-1» (код ЄДРПОУ 26045218) в особі директора - [PERSON]. із відповідною заявою №40-19-1399 від 02.10.2003. Так, за результатами розгляду вказаної заяви, на адресу [PERSON] , відповідно до ч. 2 ст. 127 Земельного кодексу України за підписом голови [PERSON] направлено лист-запит №40-19-1349/1972 від 08.10.2003, що до надання на адресу Білгород-Дністровської районної державної адміністрації договору купівлі-продажу бази відпочинку, що є власністю МПП «Сезон-1» (код ЄДРПОУ 26045218), складений начальником юридичного департаменту Білгород-Дністровської районної державної адміністрації Одеської області Стопчанською І.Б. У відповідь на вказаний лист-запит голови Білгород-Дністровської районної державної адміністрації [PERSON] щодо надання правовстановлюючого документу на об`єкти нерухомості, розташованих на земельній ділянці, [PERSON] надав до Білгород-Дністровської районної державної адміністрації завідомо підроблену копію Договору купівлі-продажу будівель і споруд бази відпочинку «Сезон», розташованої на курорті Затока, на Будацькій Косі, Білгород-Дністровського району, Одеської області від 07.02.2001 серії АВО 952594 (примірник покупця [PERSON] ) відповідно до якого, покупцем вказаних споруд є [PERSON] . Однак, 13.06.2002 в Білгород-Дністровському МБТІ за № 1-21, на підставі договору на надання послуг на договірній основі від 13.06.2002 в рамках замовлення №1575 були зареєстровані договір купівлі-продажу, відповідно до якого Сільськогосподарський виробничий кооператив ім. Суворова, в особі голови Юр`єва Івана Григоровича є продавцем, а [PERSON] та [PERSON] є покупцями в рівних частках будівель і споруд бази відпочинку « [INFO] », розташованої на курорті Затока, на Будацькій Косі, Білгород-Дністровського району, Одеської області від 07.02.2001 та 1/2 частка права власності на вказані в договорі об`єкти нерухомого майна. Так, в порушення вимог п. 3 ч. 5 Положення про Білгород-Дністровський районний відділ земельних ресурсів від 01 квітня 2003 року та ч. 2 ст. 127 ЗК України, начальником Білгород-Дністровського районного відділу земельних ресурсів Писароглом I.В. , незважаючи на те, що власниками об`єктів нерухомого майна на земельній ділянці, розташованій за адресою: с. Затока, на Будацькій Косі, Білгород-Дністровського району, Одеської області є фізичні особи, а саме [PERSON] та [PERSON] , складено висновок про надання дозволу на складання Договору купівлі-продажу земельної ділянки, розташованої на курорті Затока, на Будацькій Косі, Білгород-Дністровського району, Одеської області МПП «Сезон-1» (код ЄДРПОУ 26045218), тобто юридичній особі, яка не є власником споруд, розташованих на вказаній земельній ділянці, а отже відповідно до ч. 2 ст. 127 Земельного кодексу України не має права на викуп земельної ділянки. У подальшому, на підставі вказаного висновку та розпорядження голови Білгород-Дністровської районної державної адміністрації [PERSON] №830/2004 від 01.07.2004 «Про продаж земельної ділянки несільськогосподарського призначення та затвердження її вартості», 12.07.2004 між Білгород-Дністровською районною державною адміністрацією в особі голови [PERSON] та МПП «Сезон-1» (код ЄДРПОУ 26045218) в особі директора [PERSON]., укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки несільськогосподарського призначення за адресою: Будацька Коса Білгород-Дністровського району Одеської області біля с. Затоки. Враховуючи викладене, у липні 2004 року, перебуваючи у приміщенні Білгород-Дністровської районної державної адміністрації Одеської області за адресою: Одеська область, місто Білгород-Дністровський, вул. Леона Попова, 24, [PERSON] , обіймаючи посаду голови Білгород-Дністровської районної державної адміністрації Одеської області, неналежно виконуючи свої службові обов`язки через несумлінне ставлення до них, виніс Розпорядження №830/2004 від 01.07.2004 «Про продаж земельної ділянки несільськогосподарського призначення та затвердження її вартості», розташованої на території Будацької Коси біля селища Затока, Білгород-Дністровського району, Одеської області для обслуговування бази відпочинку «Сезон» підприємству МПП «Сезон-1» (код ЄДРПОУ 26045218, яке не є власником об`єктів нерухомого майна, розташованих на вказаній земельній ділянці, а отже не мало відповідного права, що в подальшому стало підставою для незаконного відчуження вказаної земельної ділянки, вартість якої відповідно до Звіту про грошову оцінку землі від 13.04.2004 складеного ТОВ «Регіональне агентство оцінки» склала 172 017 гривень, що у двісті п`ятдесят і більше разів перевищує (неоподаткований мінімум доходів громадян, встановлений на 2004 рік, тобто спричинив тяжкі наслідки охоронюваним законом інтересам окремих громадян, а саме [PERSON] . У зв`язку із порушенням конституційних прав позивача, йому було завдано моральної шкоди, яка полягає в порушенні нормальних життєвих стосунків, нанесенні шкоди його діловій репутації, різкому погіршенні стану його здоров`я та умов життя не тільки його, а й і усіх членів його родини, розриві відносин з багатьма людьми. З огляду на характер та обсяг, заподіяних позивачу, незаконними діями [PERSON] моральних страждань, їх тривалість, стан здоров`я, істотність вимушених змін у життєвих і трудових стосунках, часу й зусиль, необхідних для їх відновлення, завдану моральну шкоду позивач оцінює в 500 000 гривень, оскільки покращення його морального, фізичного і психічного стану потребує значних матеріальних коштів. 18.11.2024 року представник відповідача за первісним позовом [PERSON] адвокат Дідуренко С.В. подала до суду відзив на позову заяву [PERSON] (Т.1 а.с.89-200), з якого вбачається, що в порядку господарського судочинства розглядалась справа №916/213/14 за позовом ТОВ "База відпочинку «Сезон-1» в особі директора [PERSON] до Білгород-Дністровської районної державної адміністрації Одеської області, Малого приватного підприємств «Сезон-1», про визнання незаконними та скасування розпоряджень, визнання, недійсними договорів та державного акту на право власності на земельну ділянку. Рішенням Господарського суду Одеської області від 08.12.2015 року у справі №916/213/14 було відмовлено у задоволенні позову з наступними висновками: "В даному випадку право позивача не порушено так як оспорюваний правочин відповідає вимогам закону... Проаналізувавши вищенаведене, суд вважає що позовні вимоги є не обґрунтованими і тому не підлягаючими задоволенню повністю." Постановою Одеського апеляційного господарського суду від 24.02.2016 року рішення суду першої інстанції від 08.12.2015 року у справі № 916/213/14 було залишено без змін з наступними мотивуваннями: «Вищезазначені розпорядження було прийнято Білгород-Дністровською районною державною адміністрацією в межах повноважень та у відповідності до вимог законодавства, що діяло на час їх прийняття і позивачем не доведено, що вони будь-яким чином на теперішній час порушують права позивача. Розпорядження Білгород-Дністровської районної державної адміністрації від 08.10.2002 року №787/2002 та від 17.12.2002 року №1064/2002 були прийняті з дотриманням норм діючого на той час законодавства України та були підставою для укладання договору оренди земельної ділянки від 20.12.2002 року. При прийнятті рішення про надання земельної ділянки на Будацькій Косі в довгострокову оренду Малому приватному підприємству «Сезон-1» Білгород-Дністровська районна державна адміністрація керувалась тим, що на виконання розпорядження від 03.09.2002 року №647/2012 "Про надання дозволу Малому приватному підприємству «Сезон-1» на розробку проекту відведення земельної ділянки, розташованої на території Будацької Коси біля селища Затока, Білгород-Дністровського району Одеської області для обслуговування бази відпочинку «Сезон» Малим приватним підприємство "Сезон-1" було надано проектну документацію, затверджену висновком Білгород-Дністровського районного відділу земельних ресурсів по складанню Договору довгострокової оренди землі Малого приватного підприємства "Сезон-1". Отже, позивачем не доведено суду належними засобами доказування факту того, що надання земельної ділянки, розташованої на території Будацької Коси біля селища Затока, Білгород-Дністровського району Одеської області для обслуговування бази відпочинку "Сезон" Малому приватному підприємству «Сезон-1» було необґрунтованим та неправомірним. При цьому, злочинного умислу на безпідставне заволодіння земельною ділянкою позивачем у даній справі на теперішній час не доведено належними засобами доказування (Вироком суду загальної юрисдикції по кримінальній справі). Крім того, представник відповідач за первісним позовом зазначає, що постановою ВГСУ від 18.05.2016 року рішення суддів обох ланок у справі №916/213/14 були залишені без змін. Таким чином, у справі №916/213/14: були визнані законними та правомочними розпорядження, видані Білгород-Дністровською районною державною адміністрацією в особі голови [PERSON]; продаж земельної ділянки МПП "Сезон-1" був визнаний таким, що здійснений відповідно до законодавчих норм з подальшим оформленням державного акту - що апріорі виключає заподіяння та відшкодування позивачу [PERSON] будь-якої шкоди. Представник відповідача за первісним позовом вважає, що даний позов є штучним і свідчить про зловживання процесуальними правами з боку позивача в контексті положень п. 3 ч. 2 ст. 44 ЦПК України (залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню цивільного судочинства, зокрема подання завідомо безпідставного позову, позову за відсутності предмета спору або у спорі, який має очевидно штучний характер), оскільки програвши у господарській справі, в якій вивчались ті самі підстави позову, у даному провадженні позивач намагається переглянути вже встановлені судом обставини. На підставі викладеного просила відмовити у задоволенні явно штучного позову у повному обсязі. Представник [PERSON] адвокат Дідуренко С.В. 28.11.2024 подала до суду зустрічний позов (Т.1 а.с.202-216, Т.2 а.с.1-42) до [PERSON] , у якому просить стягнути з відповідача на користь позивача відшкодування моральної шкоди, заподіяної зловживанням цивільним правом у розмірі 500 000 грн., та понесені судові витрати на правову допомогу адвоката у розмірі 80 000 грн. В обґрунтування позовних вимог щодо предмета спору за зустрічним позовом покликається на те, що дії позивача за первісним позовом, окрім зловживання процесуальними правами, містять усі ознаки зловживання матеріальними, тобто цивільними правами, на шкоду стороні процесу [PERSON] . Вже протягом десяти років [PERSON] , не зважаючи на встановлені судами обставини, які виключають порушення його прав діями Білгород-Дністровської РДА Одеської області в особі голови [PERSON], продовжує висувати останньому якісь нічим не підтверджені претензії. За цей проміж часу [PERSON] , що мав вади серця, став інвалідом ІІ групи, оскільки психологічний тиск від юридичних переслідувань та постійних претензій на його адресу тільки погіршував стан здоров`я. Водночас [PERSON] , будучи краще за інших обізнаним з фактичними обставинами справи, приховує преюдиціальні судові рішення та продовжує надавати своїм діям повну видимість юридичної правильності, чим порушує права і законні інтереси [PERSON] . З урахуванням віку, стану здоров`я та безпідставних звинувачень, сторона процесу [PERSON] зазнає протягом багатьох років нескінченних душевних страждань від особи, яка нічим не підтвердила порушення своїх прав, а тому вказані дії [PERSON] мають бути фінансово невигідними для подальшої їх реалізації на шкоду [PERSON] . Грошовий еквівалент на відшкодування моральної шкоди, заподіяної [PERSON] , на розсуд останнього дорівнює 500 000 грн. Представник відповідача за зустрічним позовом [PERSON] адвокат Гасанов К.І. подав до суду відзив на зустрічну позовну заяву (Т.2 а.с.91-100), в обґрунтування якого покликаючись на те, що представник [PERSON] адвокат Дідуренко С.В. не надала до суду жодного доказу, на підтвердження того, що дії позивача за первісним позовом [PERSON] , окрім зловживання процесуальними правами, містять усі ознаки зловживання матеріальними, тобто цивільними правами, на шкоду стороні процесу [PERSON] . Просив відмовити у задоволенні зустрічного позову [PERSON] до [PERSON] про відшкодування моральної шкоди, заподіяної зловживанням цивільним правом. Представник позивача за первісним позовом [PERSON] адвокат Гасанов К.І., 04.03.2025 року подав до суду заяву про зміну предмету позову (Т.3 а.с.179-191). Відповідно до позовної заяви про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої злочином (з урахуванням змін предмету позову) просить стягнути з [PERSON] , Держави Україна в особі Державної казначейської служби України, в особі Білгород-Дністровської районної державної адміністрації на користь [PERSON] матеріальну школу у розміри 172 017 (сто сімдесят дві тисячі сімнадцять) грн.; стягнути з [PERSON] , Держави Україна в особі Державної казначейської служби України, в особі Білгород-Дністровської районної державної адміністрації на користь [PERSON] моральну шкоду у розмірі 500 000 (п`ятсот тисяч) гривень; стягнути з [PERSON] , Держави Україна в особі Державної казначейської служби України, в особі Білгород-Дністровської районної державної адміністрації понесені мною витрати на правову допомогу у сумі 12 395 (дванадцять тисяч триста дев`яносто п`ять) грн. Представник відповідача за первісним позовом Держави Україна в особі Державної казначейської служби України, в особі Білгород-Дністровської районної державної адміністрації, 27.03.2025 року подав до суду відзив на позовну заяву про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої злочином (з урахуванням змін предмету позову) (Т.3 а.с.214-225), обґрунтовуючи його наступним. Білгород-Дністровська районна державна адміністрація не погоджується з позовною заявою, вважає її необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню, оскільки вирок відносно [PERSON] винесено не було, неналежне виконання службовою особою своїх службових обов`язків через несумлінне ставлення до них не доведено. Вважають, що обґрунтування позовної заяви [PERSON] в частині завдання йому матеріальної шкоди злочинними діями [PERSON] недоведені та безпідставні. Крім того, позивачем не надано доказів які б підтверджували що майнова шкода йому завдана саме неправомірними діями [PERSON] - посадової особи Білгород-Дністровської районної державної адміністрації. Крім того, представник відповідача зазначає, що у позові про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Позивач не зазначає в який саме проміжок часу він почав відчувати погіршення стану здоров`я, коли саме він звертався за допомогою до КУ «Міська поліклініка №6» (м.Одеса), а також до спеціалізованої клініки ПП «[INFO]» (м. Одеса)», як саме погіршились його нормальні життєві стосунки, як це проявлялось і яким чином це все пов`язано, як він зазначає, з протиправними діями [PERSON] , як посадової особи Білгород-Дністровської районної державної адміністрації. На підставі викладеного просили відмовити у задоволенні позовних вимог [PERSON] у повному обсязі. Представник відповідача за первісним позовом [PERSON] адвокат Дідуренко С.В., 31.03.2025 року подала до суду відзив на позовну заяву (Т.3 а.с.226-241), зазначаючи, що позовні вимоги про відшкодування шкоди, заявлені до колишнього голови Білгород-Дністровської районної державної адміністрації [PERSON], є несумісними із законодавчими нормами, ще й після того, як дії Білгород-Дністровської районної державної адміністрації в особі голови [PERSON] визнані судом правомірними. З урахуванням наведеного, даний позов з уточненим предметом є явно штучним і свідчить про зловживання процесуальними правами з боку позивача в контексті положень п. 3 ч. 2 ст. 44 ЦПК України (залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню цивільного судочинства, зокрема подання завідомо безпідставного позову, позову за відсутності предмета спору або у спорі, який має очевидно штучний характер), оскільки програвши у господарській справі, в якій вивчались ті самі підстави позову, а також у цивільному процесі, в якому було встановлено, що [PERSON] в установленому порядку не зареєстрував своє право власності і не отримав свідоцтво про право власності на його підтвердження, - у даному провадженні позивач намагається переглянути вже встановлені судом обставини, посилаючись на порушення його прав як власника до реєстрації права власності у встановленому законом порядку та після визнання судом законними дій Білгород-Дністровської районної державної адміністрації. Представник позивача за зустрічним позовом [PERSON] адвокат Дідуренко С.В., 31.03.2025 року подала до суду відповідь на відзив за зустрічним позовом (Т.3 а.с.242-246), у якому просила задовольнити зустрічні позовні вимоги у повному обсязі, оскільки зловживання та спотворення відповідачем [PERSON] порушених прав мають бути фінансово невигідними для подальшої їх реалізації на шкоду позивачу [PERSON] . Процесуальні дії у справі. Ухвалою Овідіопольського районного суду Одеської області від 19.08.2024 матеріали цивільної справи №509/4737/24 передано до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області за виключною підсудністю. Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 20.09.2024 прийнято цивільну справу №509/4737/24 до розгляду. Відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 30.10.2024 доручено Київському районному суду м. Одеси забезпечити проведення відеоконференції у підготовчому засіданні, а також задоволення клопотання представника відповідача [PERSON] адвоката Дідуренко С.В. про проведення відеоконференції поза межами приміщення суду. Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 13.11.2024 відмовлено у задоволенні клопотання позивача [PERSON] про витребування доказів. Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 14.11.2024 доручено Київському районному суду м. Одеси забезпечити проведення відеоконференції у підготовчому засіданні, а також задоволення клопотання представника відповідача [PERSON] адвоката Дідуренко С.В. про проведення відеоконференції поза межами приміщення суду. Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 29.11.2024 поновлено [PERSON] строк для пред`явлення зустрічної позовної заяви. Прийнято зустрічну позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про відшкодування моральної шкоди, заподіяної зловживанням цивільним правом до розгляду в одному провадженні з цивільною справою №509/4737/24 за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої злочином. Ухвалами Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 04.12.2024, 19.02.2025, 11.03.2025 доручено Київському районному суду м. Одеси забезпечити проведення відеоконференції у підготовчому засіданні, а також задоволення клопотання представника відповідача [PERSON] адвоката Дідуренко С.В. про проведення відеоконференції поза межами приміщення суду. Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 04.04.2025 відмовлено у задоволенні заяви представника позивача [PERSON] адвоката Гасанова К.І. про призначення судової оціночної експертизи по цивільній справі №509/4737/24. Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 16.04.2025 доручено Київському районному суду м. Одеси забезпечити проведення відеоконференції у підготовчому засіданні, а також задоволення клопотання представника відповідача [PERSON] адвоката Дідуренко С.В. про проведення відеоконференції поза межами приміщення суду. Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 14.05.2025 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 14.05.2025 відмолено у задоволенні заяви представника позивача [PERSON] - адвоката Гасанова К.І. про відвід судді Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області Мишка В.В. від розгляду цивільної справи №509/4737/24. Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 07.07.2025 заяву [PERSON] про відвід судді Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області Мишка Віталія Володимировича від розгляду цивільної справи №509/4737/24 визнано необґрунтованою та передано до канцелярії Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області для визначення автоматизованою системою документообігу суду на підставі ч. 1 ст. 33 ЦПК України судді, який буде вирішувати питання про відвід судді Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області Мишка Віталія Володимировича. Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 11.07.2025 /суддя Гелла С.В./ відмовлено у задоволенні заяви [PERSON] про відвід судді Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області Мишка Віталія Володимировича від розгляду цивільної справи №509/4737/24. Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 16.07.2025, 25.07.2025 доручено Київському районному суду м. Одеси забезпечити проведення відеоконференції у судовому засіданні, а також задоволення клопотання представника відповідача [PERSON] адвоката Дідуренко С.В. про проведення відеоконференції поза межами приміщення суду. Короткий виклад позицій сторін по справі У судове засідання представник позивача за первісним позовом та відповідача за зустрічним позовом [PERSON] адвокат Гасанов К.І. не з`явився, однак подав до суду заяву про проведення судового засідання за відсутністю позивача та його представника. Позовні вимоги [PERSON] підтримують та просять їх задовольнити у повному обсязі. У задоволенні зустрічної позовної заяви [PERSON] просили відмовити у повному обсязі. У судовому засіданні представник відповідача за первісним позовом та позивача за зустрічним позовом [PERSON] адвокат Дідуренко С.В. повністю підтримала подану письмову промову. Визначення моральної шкоди та витрат на правничу допомогу залишила на розсуд суду. У задоволенні позовних вимог первісного позивача [PERSON] просила відмовити у повному обсязі. У судовому засіданні відповідач за первісним позовом та позивач за зустрічним позовом [PERSON] підтримав позицію свого представника. Зустрічний позов просив задовольнити у повному обсязі, зазначивши, що тривалі та незаконні дії [PERSON] спричинили йому істотні моральні страждання та завдали значної шкоди його здоров`ю. У судовому засіданні представник відповідача за первісним позовом Білгород-Дністровської районної державної адміністрації Кононенко Н.В. просила у задоволенні позовних вимог [PERSON] відмовити у повному обсязі, оскільки позов є недоведеним та необґрунтованим. Вирішення питання щодо зустрічного позову [PERSON] просила покласти на розсуд суду. Суд, заслухавши аргументи сторін та їх представників, з`ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, надавши оцінку кожному доказу окремо та зібраним у справі доказам у цілому, суд дійшов наступного. Фактичні обставини встановлені судом, позиція суду та нормативно-правове обґрунтування Щодо первісного позову [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої злочином (з урахуванням змін предмету позову). Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтею 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Судом встановлено, що у провадженні Малиновського районного суду м. Одеса тривалий час знаходилися матеріали кримінального провадження, які внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12016160480004298 від 07.10.2016 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 367 України за кваліфікуючими ознаками - службова недбалість, тобто неналежне виконання службовою особою своїх службових обов`язків через несумлінне ставлення до них, що спричинило тяжкі наслідки охоронюваним законом інтересам окремих громадян, за яким Позивач був визнаний потерпілим, а [PERSON] повідомлено про підозру. Згідно формулювання обвинувачення в обвинувальному акті кримінального провадження відносно [PERSON] затвердженого прокурором Одеської місцевої прокуратури №1, він обвинувачується у тому, що «будучи головою Білгород-Дністровської районної державної адміністрації, тобто службовою особою, яка здійснює функції представників влади, вчинив службовий злочин за наступних обставин. До Білгород-Дністровської районної державної адміністрації 23 липня 2002 року на адресу голови Білгород-Дністровської районної державної адміністрації [PERSON] надійшла заява від ТОВ «База відпочинку «Сезон» (код ЄДРПОУ 31180072) про надання дозволу на розробку технічної документації на земельну ділянку на Будацькій Косі біля селища Затока для обслуговування бази відпочинку «Сезон», складена директором ТОВ «База відпочинку «Сезон» (код ЄДРПОУ 31180072) [PERSON] з підписом останнього та печаткою ТОВ «База відпочинку «Сезон» (код ЄДРПОУ 31180072). Вказану заяву, працівником загального відділу апарату державної адміністрації було зареєстровано в журналі вхідної кореспонденції Білгород-Дністровської районної державної адміністрації 23 липня 2002 року за №40-19-952. У подальшому, вказану заяву працівниками загального відділу апарату держаної адміністрації було передано на розгляд за призначенням. Так, на підставі вказаної заяви, не приймаючи до уваги те, що за дозволом на розробку проекту відведення земельної ділянки, розташованої на території Будацької Коси біля селища Затока, Білгород-Дністровського району, Одеської області звернулося ТОВ «База відпочинку «Сезон» (код ЄДРПОУ 31180072), 03 вересня 2002 року головою районної державної адміністрації [PERSON] винесено Розпорядження про надання дозволу на розробку проекту відведення земельної ділянки, розташованої на території Будацької Коси біля селища Затока, Білгород-Дністровського району, Одеської області для обслуговування бази відпочинку «Сезон», яка у вказаний період часу перебувала у власності держави - МПП «Сезон-1» №647/2002, яке було підготовлено начальником районного відділу земельних ресурсів Білгород-Дністровського району Одеської області Писароглом I.B. та завізовано заступником голови районної державної адміністрації Абловим В.Ф., заступником голови - керівником апарату районної державної адміністрації Ігумновим П.М. та начальником юридичного відділу райдержадміністрації Стопчанською І.Б. Таким чином, головою Білгород-Дністровської районної державної адміністрації [PERSON], через неналежне виконання своїх службових обов`язків та несумлінного ставлення до них винесено Розпорядження про надання дозволу на розробку проекту відведення земельної ділянки, розташованої на території Будацької Коси біля селища Затока, Білгород-Дністровського району, Одеської області для обслуговування бази відпочинку «Сезон» №647/2002 від 03 вересня 2002 року підприємству МПП «Сезон-1» (код ЄДРПОУ 26045218), яке не зверталося до Білгород-Дністровської районної державної адміністрації з відповідною заявою, тим самим позбавивши такого права ТОВ «База відпочинку «Сезон» (код ЄДРПОУ 31180072), яке звернулося з відповідною заявою. У подальшому, на підставі незаконно винесеного Розпорядження № 647/2002 від 03 вересня 2002 року «Про надання дозволу на розробку проекту відведення земельної ділянки, розташованої на території Будацької Коси біля селища Затока Білгород-Дністровського району Одеської області для обслуговування бази відпочинку «Сезон», яка у вказаний період часу перебувала у власності держави - МПП «Сезон-1» (код ЄДРПОУ 26045218) та розробленого проекту відведення земельної ділянки, замовником якого виступило МПП «Сезон-1», головою Білгород-Дністровської районної державної адміністрації [PERSON] 08 жовтня 2002 року винесено Розпорядження «Про надання МПП «Сезон-1» у довгострокове користування на умовах оренди строком на 49 років земельної ділянки, розташованої на Будацькій Косі Білгород-Дністровського району Одеської області біля селища Затока, для обслуговування бази відпочинку «Сезон» №787/2002 та укладено Договір на право тимчасового користування землею (в тому числі на умовах оренди) від 20 грудня 2002 року, згідно якого Білгород-Дністровська районна адміністрація Одеської області в особі голови [PERSON] виступила орендодавцем, а МПП «Сезон-1» (код ЄДРПОУ 26045218), в особі директора [PERSON] - орендарем, відносно земельної ділянки, розташованої на Будацькій Косі Білгород-Дністровського району Одеської області біля селища Затока. У подальшому у 2003 році, з метою укладання договору купівлі-продажу земельної ділянки, розташованої на території Будацької Коси біля селища Затока, Білгород-Дністровського району, Одеської області звернулося МПП «Сезон-1» (код ЄДРПОУ 26045218) в особі директора - [PERSON]. із відповідною заявою №40-19-1399 від 02.10.2003. Так, за результатами розгляду вказаної заяви, на адресу [PERSON] , відповідно до ч. 2 ст. 127 Земельного кодексу України за підписом голови [PERSON] направлено лист-запит №40-19-1349/1972 від 08.10.2003, що до надання на адресу Білгород-Дністровської районної державної адміністрації договору купівлі-продажу бази відпочинку, що є власністю МПП «Сезон-1» (код ЄДРПОУ 26045218), складений начальником юридичного департаменту Білгород-Дністровської районної державної адміністрації Одеської області Стопчанською І.Б. У відповідь на вказаний лист-запит голови Білгород-Дністровської районної державної адміністрації [PERSON] щодо надання правовстановлюючого документу на об`єкти нерухомості, розташованих на земельній ділянці, [PERSON] надав до Білгород-Дністровської районної державної адміністрації завідомо підроблену копію Договору купівлі-продажу будівель і споруд бази відпочинку «Сезон», розташованої на курорті Затока, на Будацькій Косі, Білгород-Дністровського району, Одеської області від 07.02.2001 серії АВО 952594 (примірник покупця [PERSON] ) відповідно до якого, покупцем вказаних споруд є [PERSON] . Однак, 13.06.2002 в Білгород-Дністровському МБТІ за № 1-21, на підставі договору на надання послуг на договірній основі від 13.06.2002 в рамках замовлення №1575 були зареєстровані договір купівлі-продажу, відповідно до якого Сільськогосподарський виробничий кооператив ім. Суворова, в особі голови Юр`єва Івана Григоровича є продавцем, а [PERSON] та [PERSON] є покупцями в рівних частках будівель і споруд бази відпочинку « [INFO] », розташованої на курорті Затока, на Будацькій Косі, Білгород-Дністровського району, Одеської області від 07.02.2001 та 1/2 частка права власності на вказані в договорі об`єкти нерухомого майна. Так, в порушення вимог п. 3 ч. 5 Положення про Білгород-Дністровський районний відділ земельних ресурсів від 01 квітня 2003 року та ч. 2 ст. 127 ЗК України, начальником Білгород-Дністровського районного відділу земельних ресурсів Писароглом I.В. , незважаючи на те, що власниками об`єктів нерухомого майна на земельній ділянці, розташованій за адресою: с. Затока, на Будацькій Косі, Білгород-Дністровського району, Одеської області є фізичні особи, а саме [PERSON] та [PERSON] , складено висновок про надання дозволу на складання Договору купівлі-продажу земельної ділянки, розташованої на курорті Затока, на Будацькій Косі, Білгород-Дністровського району, Одеської області МПП «Сезон-1» (код ЄДРПОУ 26045218), тобто юридичній особі, яка не є власником споруд, розташованих на вказаній земельний ділянці, а отже відповідно до ч. 2 ст. 127 Земельного кодексу України не має права на викуп земельної ділянки. У подальшому, на підставі вказаного висновку та розпорядження голови Білгород-Дністровської районної державної адміністрації [PERSON] №830/2004 від 01.07.2004 «Про продаж земельної ділянки несільськогосподарського призначення та затвердження її вартості», 12.07.2004 між Білгород-Дністровською районною державною адміністрацією в особі голови [PERSON] та МПП «Сезон-1» (код ЄДРПОУ 26045218) в особі директора [PERSON]., укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки несільськогосподарського призначення за адресою: Будацька Коса Білгород-Дністровського району Одеської області біля с. Затоки. Враховуючи викладене, у липні 2004 року, перебуваючи у приміщенні Білгород-Дністровської районної державної адміністрації Одеської області за адресою: Одеська область, місто Білгород-Дністровський, вул. Леона Попова, 24, [PERSON] , обіймаючи посаду голови Білгород-Дністровської районної державної адміністрації Одеської області, неналежно виконуючи свої службові обов`язки через несумлінне ставлення до них, виніс Розпорядження №830/2004 від 01.07.2004 «Про продаж земельної ділянки несільськогосподарського призначення та затвердження її вартості», розташованої на території Будацької Коси біля селища Затока, Білгород-Дністровського району, Одеської області для обслуговування бази відпочинку «Сезон» підприємству МПП«Сезон-1» (код ЄДРПОУ 26045218), яке не є власником об`єктів нерухомого майна, розташованих на вказаній земельній ділянці, а отже не мало відповідного права, що в подальшому стало підставою для незаконного відчуження вказаної земельної ділянки, вартість якої, відповідно до Звіту про грошову оцінку землі від 13.04.2004, складеного ТОВ «Регіональне агентство оцінки» склала 172 017 гривень, що у двісті п`ятдесят і більше разів перевищує (неоподаткований мінімум доходів громадян, встановлений на 2004 рік, тобто спричинив тяжкі наслідки охоронюваним законом інтересам окремих громадян, а саме [PERSON] . Позивач за первісним позовом вважає, що діями [PERSON] позивачу було завдано матеріальна шкода, яка полягає в злочинних діях [PERSON] , як посадової особи, що в подальшому стало підставою для незаконного відчуження вказаної земельної ділянки та позбавлення позивача, дійсного власника вказаних об`єктів нерухомості права на викуп вказаної земельної ділянки, вартість якої склала 172 017 грн., що у двісті п`ятдесят і більше разів перевищує неоподаткованих мінімум доходів громадян, тобто спричинило тяжкі наслідки охоронюваним законом інтересам позивача. У зв`язку із порушенням конституційних прав позивача, йому було завдано моральної шкоди, яка полягає в порушенні нормальних життєвих стосунків, нанесенні шкоди його діловій репутації, різкому погіршенні стану його здоров`я та умов життя не тільки його, а й і усіх членів його родини, розриві відносин з багатьма людьми. Суд звертає увагу, що ухвалою Малиновського районного суду міста Одеса від 22 грудня 2023 року було задоволено клопотання обвинуваченого [PERSON] про звільнення його від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності та закриття кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12016160480004298 від 07.10.2016 року. Звільнено [PERSON] обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 367 КК України від кримінальної відповідальності на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України, у зв`язку із закінченням строків давності, передбачених п. 3 ч. 1 ст. 49 КК України. Кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12016160480004298 від 07.10.2016 року відносно [PERSON] обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 367 КК України закрито. Цивільний позов потерпілого [PERSON] про стягнення з [PERSON] матеріальної та моральної шкоди завданої внаслідок кримінального правопорушення на загальну суму 672 017 гривень залишено без розгляду. Роз`яснено потерпілому його право звернення із цивільним позовом до суду в порядку цивільного судочинства. Крім того, як вбачається із матеріалів справи, розпорядження видані Білгород-Дністровською районною державною адміністрацією в особі голови [PERSON] були визнанні законними та правомірними. Продаж земельної ділянки МПП «Сезон-1» здійснено відповідно до вимог чинного законодавства з подальшим оформленням державного акту. Правомірність зазначених дій та рішень підтверджується рішенням Господарського суду Одеської області від 08.12.2015 року, справа №916/213/14, залишеним без змін постановами Одеського апеляційного господарського суду від 24.02.2016 року та постановою Вищого господарського суду України від 18.05.2016 року. Згідно ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Зобов`язання про відшкодування шкоди - це правовідношення, у силу якого одна сторона (потерпілий) має право вимагати відшкодування завданої шкоди, а інша сторона (боржник) зобов`язана відшкодувати завдану шкоду в повному розмірі. Відповідно до Пленум Верховного Суду України у пункті 2 Постанови від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Відповідно до змісту ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групидоказів). Суд критично оцінює доводи позивача, якими він обґрунтовує свої позовні вимоги, позивачем та його представником не надано суду жодних доказів в обґрунтування обставин доведеності факту завдання йому матеріальної шкоди з боку відповідача, не надано доказів наявності моральної шкоди, а також причинний зв`язок між діями відповідача та настанням таких наслідків. Також позивачем не надано доказів винної поведінки відповідача, винна останнього не встановлена кримінальним провадженням. Відповідно до ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04 грудня 2019 року у справі №917/1739/17 (провадження №12-161гс19) дійшла висновку, що саме на суд покладено обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін виходячи із фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору. За таких обставин, аналізуючи правовідносини, що склалися між сторонами, та правові норми, що їх регулюють, оцінивши надані сторонами докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для відшкодування матеріальної та моральної шкоди та відповідно для задоволення позову, оскільки суду не надано та судом не встановлено належних та достатніх доказів на підтвердження доводів зазначених позивачем в обґрунтування своїх позовних вимог. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі "Проніна проти України"). Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що підстав для задоволення позовних вимог позивача за первісним позовом [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди не вбачається, оскільки позивачем та його представником не надано належних, допустимих доказів, які б спростовували позицію відповідача та судових рішень інших інстанцій щодо правомірності дій відповідача [PERSON] і наявності причинно-наслідкового зв`язку між діями відповідача та наслідками, на які посилається позивач. Щодо зустрічного позову [PERSON] про відшкодування моральної шкоди, заподіяної зловживанням цивільним правом. Судом встановлено, щ дії позивача за первісним позовом [PERSON] , окрім зловживання процесуальними правами, містять усі ознаки зловживання матеріальними, тобто цивільними правами, на шкоду стороні процесу [PERSON] . Вже протягом десяти років [PERSON] , не зважаючи на встановлені судами обставини, які виключають порушення його прав діями Білгород-Дністровської РДА Одеської області в особі голови [PERSON] , продовжує висувати останньому якісь нічим не підтверджені претензії. За цей проміж часу [PERSON] , що мав вади серця, став інвалідом ІІ групи, оскільки психологічний тиск від юридичних переслідувань та постійних претензій на його адресу тільки погіршував стан здоров`я. Водночас [PERSON] , будучи краще за інших обізнаним з фактичними обставинами справи, приховує преюдиціальні судові рішення та продовжує надавати своїм діям повну видимість юридичної правильності, чим порушує права і законні інтереси [PERSON] . З урахуванням віку, стану здоров`я та безпідставних звинувачень, сторона процесу [PERSON] зазнає протягом багатьох років нескінченних душевних страждань від особи, яка нічим не підтвердила порушення своїх прав, а тому вказані дії [PERSON] мають бути фінансово невигідними для подальшої їх реалізації на шкоду [PERSON] . Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Згідно з частиною першої статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. По своїй суті зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є досить специфічним зобов`язанням, оскільки не на всіх етапах свого існування характеризується визначеністю змісту, а саме щодо способу та розміру компенсації. Джерелом визначеності змісту обов`язку особи, що завдала моральної шкоди, може бути: (1) договір особи, що завдала моральної шкоди, з потерпілим, в якому сторони домовилися зокрема, про розмір, спосіб, строки компенсації моральної шкоди; (2) у випадку, якщо не досягли домовленості, то рішення суду в якому визначається спосіб та розмір компенсації моральної шкоди (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 01 березня 2021 року у справі № 180/1735/16-ц (провадження № 61-18013сво18). Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою; вина особи, яка завдала моральної шкоди. У разі встановлення конкретної особи, яка завдала моральної шкоди, відбувається розподіл тягаря доказування: (а) позивач повинен довести наявність моральної шкоди та причинний зв`язок; (б) відповідач доводить відсутність протиправності та вини. Завдання моральної шкоди - явище завжди негативне. Проте з цього не слідує, що будь-яка завдана моральна шкода породжує зобов`язання з її відшкодування. Покладення обов`язку відшкодувати завдану моральну шкоду може мати місце лише за умови, коли шкода була викликана протиправною поведінкою відповідальної за неї особи (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 травня 2022 року в справі № 487/6970/20 (провадження № 61-1132св22). Відповідно до положень п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» передбачено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням у кожному конкретному випадку вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер та обсяг моральних страждань, яких зазнав позивач внаслідок протиправних дій відповідача, час і зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. Згідно п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» обов`язковому з`ясуванню при вирішені спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою та протиправними діями заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду ті з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. За загальними правилами відшкодування шкоди, відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії певних осіб чи органів завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Право особи на відшкодування моральної шкоди виникає за умов порушення права цієї особи, наявності такої шкоди та причинного зв`язку між порушенням та моральною шкодою. При цьому, обов`язок доведення наявності підстав для відшкодування моральної шкоди покладається на особу, що вимагає її відшкодування, що відповідає змісту ч. 3 ст.12, та 81 ЦПК України. Позивач за зустрічним позовом та його представник в обґрунтування моральної шкоди в позовній заяві зазначили, що на протязі десяти років відповідач за зустрічним позовом [PERSON] не зважаючи на встановлені іншими судами обставини, які виключають порушення його прав діями Білгород-Дністровської районної державної адміністрації Одеської області в особі голови [PERSON], продовжує висувати [PERSON] нічим не підтвердженні претензії. За цей проміжок часу позивач за зустрічним позовом [PERSON] мав вади серця, став інвалідом ІІ групи, оскільки психологічний тиск від юридичних переслідувань та постійних претензій, обвинувачень на адресу [PERSON] тільки погіршував стан здоров`я, та він вимушений був докладати зусиль щодо відновлення свого фізичного та психічного здоров`я. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, яка є джерелом національного законодавства, порушення прав людини вже само по собі тягне за собою моральні страждання та виникнення моральної шкоди, а тому факт страждань доказування не потребує, для суду достатньою підставою для присудження компенсації моральної шкоди є сам факт порушення права (справи «Войтенко проти України», «Науменко проти України»). При наявності встановленого факту порушення прав позивача моральна шкода наявна та констатується судом. Суд приймає до уваги доводи позивача за зустрічним позовом [PERSON] про завдання йому моральної шкоди, що виразилася в душевних стражданнях на протязі багатьох років, нескінчених душевних страждань від особи, яка нічим не підтвердила порушення своїх прав, і також суд враховує ступінь глибини душевних страждань, оскільки вина відповідача за зустрічним позовом [PERSON] в заподіяні факту моральної шкоди повністю підтверджується матеріалами справи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш аніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення. Між тим розмір відшкодування моральної шкоди у сумі 500 000 грн., на думку суду достатніми доказами не обґрунтований та не відповідає фактичним обставинам справи. Таким чином, суд, оцінивши докази в їх сукупності, при визначенні суми моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню, враховує характер та ступінь її завдання, та виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, вважає, що вказана позовна вимога підлягає задоволенню частково, а саме з відповідача, як заподіювача шкоди підлягає стягненню 100 000 грн. моральної шкоди на користь позивача за зустрічним позовом [PERSON] , яка на думку суду, буде достатньою компенсацією завданих душевних страждань. Що стосується вимог позивача щодо стягнення витрат на правничу допомогу у розмірі 80 00 грн, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу; витрати, пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Згідно з ч. 1, 2 статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. (ч. 3 ст. 137 ЦПК України). Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: - складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); - часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); - обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; - ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Витрати на правничу допомогу, які мають бути документально підтверджені та доведені, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правничої допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій тощо). Склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правничої допомоги, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Велика Палата Верховного Суду вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц). Крім того, Верховний Суд у постанові від 24 січня 2022 року у справі № 911/2737/17 наголосив, що стягнення витрат на професійну правничу допомогу з боржника не може бути способом надмірного збагачення сторони, на користь якої такі витрати стягуються, і не може становити для неї по суті додатковий спосіб отримання доходу. Зважаючи на викладене, з огляду на перелік послуг, що був наданий адвокатом Дідуренко С.В. - позивачу за зустрічним позовом [PERSON] , з огляду на зміст позовної заяви та докази, долучені до неї, враховуючи категорію справи, її складність та обсяг доказів, які підлягали дослідженню, оцінці та часткове задоволення зустрічного позову, матеріальний стан сторін, також враховуючи, що представник позивача за зустрічним позовом [PERSON] адвокат Дідуренко С.В. брала участь у судових засіданнях в режимі відеоконференції, прибуваючи до іншого суду, що вимагало додаткових організаційних і часових витрат, пов`язаних із прибуттям до відповідного суду, очікуванням початку засідання, проходженням ідентифікації та забезпеченням зв`язку, отже суд дійшов висновку, щодо наявності підстав для часткового задоволення вимог позивача за зустрічним позовом [PERSON] щодо стягнення з відповідача за зустрічним позовом [PERSON] правничої допомоги у розмірі 40 000 грн. На підставі викладеного та

Outcome: partial