Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-14 00:00:00

У жовтні\~2024\~року [PERSON] \~звернулася до\~суду з\~позовом до\~відповідача [PERSON] \~про визнання\~майна спільною\~сумісною власністю\~подружжя та\~визнання права\~власності,\~стягнення грошової\~компенсації частини\~вартості майна,\~позовні вимоги\~не змінювалися\~не доповнювалися.\~Позивач у\~своїй позовній\~заяві посилався\~на те,\~що 24 квітня 1993 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб. Після укладення шлюбу [PERSON] взяла прізвище чоловіка та стала [PERSON] . Під час шлюбу у сторін народилися троє дітей: [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] . Між сторонами є невирішений спір щодо поділу спільно набутого майна як подружжя. Неодноразові звернення позивача до відповідача безпосередньо з проханням вирішити питання щодо поділу спільного майна в добровільному порядку не призвели до бажаного результату. Відповідач не бажає в добровільному порядку здійснювати поділ спільного майна, оскільки вважає, що все, що було нажито в період шлюбу належить йому. В період шлюбу подружжям за спільні кошти було набуто наступне нерухоме та рухоме майно, а саме: - житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, реєстраційний номер майна: 26016872, загальною площею 418,1 кв. м, житловою площею - 138,5 кв.м., площа земельної ділянки 2068 га (призначення земельної ділянки: для будівництва та обслуговування жилого будинку, громадських будівель та споруд), що знаходяться за адресою: [ADDRESS] , дата прийняття рішення про державну реєстрацію: 05.01.2009 р., підстава виникнення права власності: свідоцтво про право власності, САС N? 157303,05.01.2009 р, виконавчий комітет Новоолександрівської міської рад (набутий у період шлюбу із позивачем та зареєстрований на [PERSON] ); - колісний транспортний засіб марки Nissan Rogue 2017 року виписку, об?єм двигуна - 1997 см. куб, VIN: [NUMBER] , колір - білий (придбаний в період шлюбу із позивачем та був зареєстрований на [PERSON] , та відчужений особисто [PERSON] на [PERSON] 10.10.2020 р. без годи позивача).Отже, з вище переліченого нерухомого майна, власником всього нерухомого майна, на день звернення з цією заявою, тобто титульним володільцем у правовстановлюючих документах, вказаний [PERSON] . Так, під час перебування у шлюбі, позивачем та відповідачем за спільні кошти було побудовано житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, реєстраційний номер майна: 26016872, загальною площею 418,1 кв. м, житловою площею - 138,5 кв.м., площа земельної ділянки 2068 га (призначення земельної ділянки: для будівництва та обслуговування жилого Будинку, громадських будівель та споруд), що знаходяться за адресою: [ADDRESS] для чого були придбані у 2006 році земельна ділянка площею 0,0555 га за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку серії АБ N? 873954 та земельна ділянка площею 0,1513 га за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку серії АБ N? 873953. Договір купівлі-продажу земельних ділянок N? 391 від 14.03.2006 р., у яких за спільною домовленістю з позивачем, покупцем зазначено відповідача. У подальшому, на зазначених вище ділянках позивачем та відповідачем було побудовано спірний житловий будинок, який за усною домовленістю подружжя [PERSON] було оформлено на відповідача, що підтверджується копією технічного паспорта на садибний (індивідуальний) житловий будинок [ADDRESS] , копією акту державної приймальної комісії про прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом приватних житлових будинків садибного типу, дачних та садових будинків від 12.11.2008 р. N? 2170/04 та копія свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 05.01.2009 р. Відповідно до витягу із розпорядження сільського голови Новоолександрівської сільської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області від 08.02.2016 р. N? 07-р, вулиця Горького була перейменована на вулицю Паркову. Відповідач вважає, що все майно, щодо якого він вказаний титульним володільцем у правовстановлюючих документах належить лише йому. Позивач з цим поділом спільного майна не згодна, оскільки все спільне майно - рухоме та нерухоме придбавалось за спільні кошти подружжя. Оскільки між позивачем та [PERSON] в добровільному порядку не вдається вирішити питання щодо поділу зазначеного спільного майна, а позиція [PERSON] полягає у тому, що позивач не зможе ні на що претендувати після розлучення, це змусило останню звертатись із цим позовом до суду, оскільки у позивачки є цілком обгрунтовані побоювання стосовно того, що нерухоме майно, яке оформлено на [PERSON] , буде ним відчужено без згоди позивача, у зв?язку з чим остання не зможе поновити свої порушені права та можливість отримання у власність належної їй частки у спільній власності. Також зазначає [PERSON] 10.10.2020 р. продав колісний транспортний засіб марки Nissan Rogue 2017 року виписку, об?єм двигуна - 1997 см. куб, VIN: [NUMBER] , колір - білий ще 10.10.2020 р., який був придбаний в період шлюбу за спільні кошти та був зареєстрований на відповідача у той час, як позивач не надавала згоду на продаж зазначеного автомобіля. Про продаж відповідачем 10.10.2020 р. колісного транспортного засобу марки Nissan Rogue 2017 року виписку, об?єм двигуна - 1997 см. куб, VIN: [NUMBER] , колір - білий, який був придбаний в період шлюбу за спільні кошти позивача та відповідача та був зареєстрований на Відповідача, позивач дізналась лише 06.09.2024 р. з відповіді Регіонального сервісного центру ГЦ МВС у Дніпропетровській області (філія ГСЦ МВС) від 06.09.2024 р. N? 31/29 на адвокатський запит адвоката Братцевої Н.С. Отже, відповідач здійснив продаж без згоди позивача придбаного під час шлюбу майна, а саме колісного транспортного засобу марки Nissan Rogue 2017 року виписку, об?єм двигуна -1997 см. куб, VIN: [NUMBER] , колір - білий, що був придбаний в період шлюбу із позивачем та був зареєстрований на [PERSON] , та відчужений особисто [PERSON] на [PERSON] 10.10.2020 р. без годи позивача. Після того як позивач лише 06.09.2024 р. з відповіді на адвокатський запит адвоката Братцевої Н.С. дізналась про продаж Відповідачем спірного транспортного засобу, зазначеного вище, відповідач підтвердив цей факт, а також надав позивачу копію технічного паспорту з інформацією про нового власника. Тобто, зазначене у цьому позові майно, з підстав передбачених ст. ст. 60, 61 СК України та ст. 368 ШК України, є об?єктом права спільної сумісної власності позивача та відповідача, оскільки набуте за час перебування в шлюбі на підставі договорів, укладених відповідач в інтересах сім?ї. Отже, як позивач, так і відповідач мають право власності на нерухомого та рухомого майна. Правові підстави, передбачені ст. 57 СК України, щоб вважати спірні об?єкти нерухомого майна чи джерела для їх придбання як особистою приватною власністю відповідача - відсутні. Крім того, у позивача також є право на отримання грошової компенсації за його частку у спільному майні.Позивачем, на підтвердження вартості своєї частки у спільному майні, надано звіт ТОВ «Капитель- Групп» з оцінки ринкової вартості колісного транспортного засобу Nissan Rogue 2017 року виписку, об?єм двигуна -1997 см. куб, VIN: [NUMBER] , колір - білий, власником якої є [PERSON] , вартість колісного транспортного засобу становить 433 437 грн. 00 коп. З урахуванням вище наведеного позивач просив суд визнати спільною сумісною власністю майно подружжя, що набуто за час шлюбу, визнати за сторонами у порядку поділу спільного сумісного майна подружжя право власності на частку майна, а також стягнути з [PERSON] грошову компенсацію частки колісного транспортного засобу, придбаного під час шлюбу, марки Nissan Rogue 2017 року, в розмірі 216 718,50 грн, стягнути з відповідача понесені судові витрати по справі, задовольнивши позов у повному обсязі. Представник позивача просив розглядати справи без участі сторони позивача. Відповідач та/або його представник в судове засідання не з`явилися, про причини не явки суду не повідомили, правом надання відзиву на позов не скористався. Причини їх неявки в судове засідання судом визнаються не поважними, оцінюються судом як спосіб затягування розгляду справи і недобросовісне виконання своїх процесуальних прав та обов`язків, а тому з урахуванням зазначеного, відношення сторін до своїх процесуальних прав та обов`язків і тривалості розгляду справи, суд вважає, що відсутність відповідача не перешкоджає розгляду справи. Отже, суд вважає можливим розгляд справи на підставі наявних матеріалів і доказів. При цьому суд звертає увагу на вимоги\~статті 121 ЦПК України\~про те, що справа має бути розглянута судом протягом розумного строку; не може бути залишене поза увагою положення статті 6 Конвенції, якими передбачено, що судові процедури при розгляді справи повинні бути справедливими, справа має бути розглянута в розумний строк, а також те, що в цивільному судочинстві діє принцип ефективності судового процесу, який направлений на недопущення затягування розгляду справи. При цьому слід керувався саме зазначеним, а не наявністю чи відсутністю права, що підлягає захисту, наявністю іншого спору, що начебто перешкоджає вирішенню цієї справи. Таким чином, суд вважає можливим слухання справи за відсутності вказаного відповідача відповідно до ст. 223 ЦПК України. Перевіривши матеріали справи, оцінивши надані і добуті докази, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими і підлягаючими задоволенню. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Згідно ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Згідно до ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно із ч. 2 ст. 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Згідно до ч. 3 ст. 368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Судом встановлено, що 24 квітня 1993 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб. Після укладення шлюбу [PERSON] взяла прізвище чоловіка та стала [PERSON] . Під час шлюбу у сторін народилися троє дітей: [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] . Між сторонами є невирішений спір щодо поділу спільно набутого майна як подружжя. Неодноразові звернення позивача до відповідача безпосередньо з проханням вирішити питання щодо поділу спільного майна в добровільному порядку не призвели до бажаного результату. Відповідач не бажає в добровільному порядку здійснювати поділ спільного майна, оскільки вважає, що все, що було нажито в період шлюбу належить йому. Також судом встановлено, що в період шлюбу подружжям за спільні кошти було набуто наступне нерухоме та рухоме майно, а саме: - житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, реєстраційний номер майна: 26016872, загальною площею 418,1 кв. м, житловою площею - 138,5 кв.м., площа земельної ділянки 2068 га (призначення земельної ділянки: для будівництва та обслуговування жилого будинку, громадських будівель та споруд), що знаходяться за адресою: [ADDRESS] , дата прийняття рішення про державну реєстрацію: 05.01.2009 р., підстава виникнення права власності: свідоцтво про право власності, САС N? 157303,05.01.2009 р, виконавчий комітет Новоолександрівської міської рад (набутий у період шлюбу із позивачем та зареєстрований на [PERSON] ); - колісний транспортний засіб марки Nissan Rogue 2017 року виписку, об?єм двигуна - 1997 см. куб, VIN: [NUMBER] , колір - білий (придбаний в період шлюбу із позивачем та був зареєстрований на [PERSON] , та відчужений особисто [PERSON] на [PERSON] 10.10.2020 р. без годи позивача). Отже, з вище переліченого нерухомого майна, власником всього нерухомого майна, на день звернення з цією заявою, тобто титульним володільцем у правовстановлюючих документах, вказаний [PERSON] . Крім того судом встановлено, що під час перебування у шлюбі, позивачем та відповідачем за спільні кошти було побудовано житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, реєстраційний номер майна: 26016872, загальною площею 418,1 кв. м, житловою площею - 138,5 кв.м., площа земельної ділянки 2068 га (призначення земельної ділянки: для будівництва та обслуговування жилого Будинку, громадських будівель та споруд), що знаходяться за адресою: [ADDRESS] для чого були придбані у 2006 році земельна ділянка площею 0,0555 га за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку серії АБ N? 873954 та земельна ділянка площею 0,1513 га за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку серії АБ N? 873953. Договір купівлі-продажу земельних ділянок N? 391 від 14.03.2006 р., у яких за спільною домовленістю з позивачем, покупцем зазначено відповідача. У подальшому, на зазначених вище ділянках позивачем та відповідачем було побудовано спірний житловий будинок, який за усною домовленістю подружжя [PERSON] було оформлено на відповідача, що підтверджується копією технічного паспорта на садибний (індивідуальний) житловий будинок N? 23, вул. Горького, Старі Кодаки, копією акту державної приймальної комісії про прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом приватних житлових будинків садибного типу, дачних та садових будинків від 12.11.2008 р. N? 2170/04 та копія свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 05.01.2009 р. Відповідно до витягу із розпорядження сільського голови Новоолександрівської сільської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області від 08.02.2016 р. N? 07-р, вулиця Горького була перейменована на вулицю Паркову. Однак відповідач вважає, що все майно, щодо якого він вказаний титульним володільцем у правовстановлюючих документах належить лише йому. Позивач з цим поділом спільного майна не згодна, оскільки все спільне майно - рухоме та нерухоме придбавалось за спільні кошти подружжя. Оскільки між позивачем та [PERSON] в добровільному порядку не вдається вирішити питання щодо поділу зазначеного спільного майна, між сторонами вини спір, а тому позивач вимуена була звертатися до суду з цим позовом. Також було встановлено, що [PERSON] 10 жовтня 2020 р. продав колісний транспортний засіб марки Nissan Rogue 2017 року виписку, об?єм двигуна - 1997 см. куб, VIN: [NUMBER] , колір - білий, який був придбаний в період шлюбу за спільні кошти та був зареєстрований на відповідача у той час, як позивач не надавала згоду на продаж зазначеного автомобіля. Про продаж відповідачем 10.10.2020 р. колісного транспортного засобу марки Nissan Rogue 2017 року виписку, об?єм двигуна - 1997 см. куб, VIN: [NUMBER] , колір - білий, позивач дізналась лише 06.09.2024 р. з відповіді Регіонального сервісного центру ГЦ МВС у Дніпропетровській області (філія ГСЦ МВС) від 06.09.2024 р. N? 31/29 на адвокатський запит адвоката Братцевої Н.С. Отже, відповідач здійснив продаж без згоди позивача придбаного під час шлюбу майна, а саме колісного транспортного засобу марки Nissan Rogue 2017 року виписку, об?єм двигуна -1997 см. куб, VIN: [NUMBER] , колір - білий, що був придбаний в період шлюбу із позивачем та був зареєстрований на [PERSON] , та відчужений особисто [PERSON] на [PERSON] 10.10.2020 р. без годи позивача. Після того як позивач лише 06.09.2024 р. з відповіді на адвокатський запит адвоката Братцевої Н.С. дізналась про продаж Відповідачем спірного транспортного засобу, зазначеного вище, відповідач підтвердив цей факт, а також надав позивачу копію технічного паспорту з інформацією про нового власника. Тобто, враховуючи вище зазначене спірне вище вказане майно, з підстав передбачених ст. ст. 60, 61 СК України та ст. 368 ШК України, є об?єктом права спільної сумісної власності позивача та відповідача, оскільки набуте за час перебування в шлюбі на підставі договорів, укладених відповідач в інтересах сім?ї. Отже, як позивач, так і відповідач мають право власності на нерухомого та рухомого майна. Правові підстави, передбачені ст. 57 СК України, щоб вважати спірні об?єкти нерухомого майна чи джерела для їх придбання як особистою приватною власністю відповідача - відсутні. Крім того, враховуючи наведене та зазначене у позивача також є право на отримання грошової компенсації за його частку у спільному майні. Позивачем, на підтвердження вартості своєї частки у спільному майні, надано звіт ТОВ «Капитель- Групп» з оцінки ринкової вартості колісного транспортного засобу Nissan Rogue 2017 року виписку, об?єм двигуна -1997 см. куб, VIN: [NUMBER] , колір - білий, власником якої є [PERSON] , вартість колісного транспортного засобу становить 433 437 грн. 00 коп. Вартість майна, що підлягає поділу, слід визначати виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (пункти 22, 30 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року N? 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»). Згідно правового висновку у постанові Верховного Суду від 27.05.2020 року у справі N? 757/19701/15- (провадження N? 61-13185св18) щодо принципу визначення вартості майна, що підлягає поділу «У випадку відчуження майна одним із подружжя проти волі іншого з подружжя та у зв?язку з цим - неможливості встановлення його дійсної (ринкової) вартості, визначенню підлягає ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи. Такий підхід є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв?язку з припиненням її права на спільне майно. Угоди про добровільний поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжям не досягнуто. Відповідно до ч. 1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Згідно ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Підставою набуття подружжям права спільної сумісної власності є лише одна обставина: набуття (придбання) майна за час шлюбу, крім випадків встановлених законом або договором. Розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу (ст. 68 СК України). Згідно ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором, що також передбачено ст. 372 ЦК України, згідно якої у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п.п. 19, 23, 24 своєї Постанови від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори про поділ майна подружжя, суди повинні враховувати, що само по собі розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності подружжя на майно, набуте за час шлюбу; вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. Під час здійснення поділу майна в судовому порядку суд повинен виходити з презумпції рівності часток, а також з вимог ст. 71 СК України, відповідно до якої поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі або реалізується через виплату грошової компенсації вартості його частки у разі неподільності майна (ч. 2 ст. 364 ЦК України). Відповідно до ст. 71 СК України, майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно допускається лише за його згодою. Відповідно до положень ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог [PERSON] , повно та всебічно дослідивши наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, з`ясувавши усі обставини справи, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та визнання права власності, стягнення грошової компенсації частини вартості майна. Враховуючи норми ст. 141 ЦПК України стороні, з [PERSON] на користь [PERSON] сплачений судовий збір у розмірі 15140 грн.

Outcome: approved