Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-15 00:00:00

До Вишгородського районного суду Київської області надійшла вищезазначена позовна заява. Зі змісту позовної заяви вбачається, що 01.04.2021 року між ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та [PERSON] в електронній формі з використанням інформаційно-телекомунікаційної системи було укладено договір позики №1613344, за змістом якого ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» зобов`язалося надати [PERSON] у власність грошові кошти (позику), на погоджений умовами договору строк, шляхом їх перерахування на банківський картковий рахунок [PERSON] . В свою чергу, [PERSON] зобов`язався повернути ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» таку ж суму грошових коштів у день закінчення строку позики, або достроково, та сплатити ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» плату (проценти) від суми позики. ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» свої зобов`язання за договором виконало належним чином, надавши у розпорядження [PERSON] погоджену суму позики в розмірі 10000 грн. У свою чергу, [PERSON] свої зобов`язання за договором позики не виконав, внаслідок чого утворилася заборгованість у загальному розмірі 30 212 грн. 00 коп. 26.10.2021 року ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та ТОВ «ФК Управління Активами» уклали договір факторингу № 2610, предметом якого є відступлення прав вимоги до боржників, зазначених у реєстрі боржників, в обсязі та на умовах, що існують на дату відступлення прав вимоги. Відповідно до реєстру прав вимог №2 від 26.10.2021 до договору факторингу № 2610 від 26.10.2021 від ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» до ТОВ «ФК Управління Активами»» перейшло право вимоги до відповідача [PERSON] на загальну суму 30\~352,00 грн., з яких 10 000 грн. - заборгованість за основною сумою боргу; 20\~352,00 грн. - заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом. 03.04.2023 року «ФК Управління Активами»» та ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» уклали договір факторингу № 030423-ФК, предметом якого є відступлення прав вимоги до боржників, зазначених у реєстрі боржників, в обсязі та на умовах, що існують на дату відступлення прав вимоги. Відповідно до реєстру заборгованості від 03.04.2023 до договору факторингу № 030423-ФК від 03.04.2023 від ТОВ «ФК Управління Активами» до ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» перейшло право вимоги до відповідача [PERSON] на загальну суму 30\~352,00 грн., з яких 10 000 грн. - заборгованість за основною сумою боргу; 20\~352,00 грн. - заборгованість по несплаченим відсотках за користування кредитом. З урахуванням вищевикладеного, ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» просило стягнути з [PERSON] суму заборгованості за договором позики в загальному розмірі 30\~212,00 грн., з яких 10 000 грн. - заборгованість за основною сумою боргу; 20\~212,00 грн. - заборгованість по несплаченим відсотках за користування позикою. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями головуючим суддею по справі було визначено суддю Рукас О.В. Ухвалою суду від 18.09.2025 року провадження у справі відкрито у порядку спрощеного позовного провадження, призначено судове засідання, встановлено строк для реалізації учасниками справи своїх процесуальних прав, зокрема, на подачу заяв по суті справи. 08 жовтня 2025 року відповідачем було подано відзив на позовну заяву, згідно якого останній просить суд відмовити ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» в частині стягнення відсотків за понадстрокове користування позикою. Обґрунтовуючи відзив відповідач зазначив, що не погоджується з сумами нарахованих відсотків, покликається на\~Цивільний Кодекс України та вказує, що проценти нараховані поза строком надання кредиту, який згідно умов договору складає 30 днів. Визнав заборгованість в загальному розмірі 15\~970 грн., з яких 10\~000 заборгованість за тілом кредиту, та 5\~970 грн. заборгованість за відсотками. 09 жовтня 2025 року на адресу суду через систему «Електронний суд» від представника позивача надійшла відповідь на відзив, в якій представник позивача додатково обґрунтовує позовні вимоги, просить суд задовольнити їх у повному обсязі, та проводити розгляд справи за їх відсутності. В обґрунтування відповіді на відзив на позовну заяву, представник позивача зазначив, що договір позики укладений з відповідачем в електронній формі відповідно до вимог чинного законодавства з погодженням всіх істотних умов договору, в тому числі і розміру відсотків за користування сумою позики. Посилаючись на\~п.\~6.5\~Правил,\~у редакції,\~що діяла\~на час\~укладення договору\~позики,\~вказав що\~у договорі\~позики встановлено\~строк позики\~30\~днів,\~однак у\~самому договорі\~позики наявні\~умови щодо\~пролонгації або\~автопролонгації строку\~користування позикою.\~Умовами,\~які передбачені\~у Правилах,\~строк пролонгації\~обмежено 90\~календарними днями.\~Вказав,\~що таке нарахування здійснювалось у відповідності до умов договору та додатків до них/правил, й саме через неналежне виконання позичальником своїх зобов`язань. Представником позивача зазначено, що позивач просить стягнути суму заборгованості за договорами позики лише до моменту відступлення права вимоги первісними кредиторами, інших нарахувань позивачем не здійснювалось. У судове засідання представник позивача не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся завчасно та належним чином. У поданій позовній заяві та у запереченнях на відзив просить суд розгляд справи проводити за відсутності представника ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ». Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився. Про дату, час та місце судових засідань [PERSON] повідомлявся в належний процесуальний спосіб. До початку судового засідання представником відповідача - адвокатом Березинець К.Г. подано заяву про розгляд справи за відсутності сторони відповідача та зазначено про часткове визнання позову, з мотивів, викладених у відзиві на позовну заяву. Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Враховуючи, що учасники справи, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце судового розгляду, у судове засідання не з`явилися, зважаючи на наявність клопотання сторони позивача про проведення судового розгляду за відсутності представника позивача, зважаючи на відсутність клопотань про відкладення судового розгляду, суд вважає за можливе проводити судове засідання за відсутності учасників справи. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Оскільки учасники справи у судове засідання не з`явилися, то фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч. 1 ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно з статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-комунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). У Постанові КЦС ВС від 16.12.2020 року у справі № 561/77/19 зроблено висновок, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі 205, 207 ЦК України). Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19. Відповідно до ч. 1 ст. 10 ЗУ «Про електронну комерцію» електронні правочини вчиняються на основі відповідних пропозицій (оферт). Відповідно до ч. 1, 3, 4, 6, 8 ст. 11 ЗУ «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-комунікаційних системах. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. У разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідно до ч. 1 ст. 12 ЗУ «Про електронну комерцію» якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису відповідно до вимог законів України "Про електронні документи та електронний документообіг" та "Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги", за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. У Постанові КЦС ВС від 12.01.2021 року у справі № 524/5556/19 зроблено висновок, що оспорюваний договір про надання фінансового кредиту підписаний позивачкою за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора, тобто належними та допустимими доказами підтверджено укладання між сторонами спірного правочину. Без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений. Сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов правочину. Судом встановлено, що 01.04.2021 року між ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та [PERSON] в електронній формі з використанням інформаційно-телекомунікаційної системи товариства було укладено договір позики № 1613344 (а.с.14 зв.). Договір підписаний [PERSON] з використанням одноразового ідентифікатора електронного підпису vJpgANRX14, що був направлений товариством на його номер мобільного телефону, а з боку ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» шляхом введення одноразового ідентифікатора електронного підпису - Todna4mHjg. Відповідно до п. 1 договору позики № 1613344 від 01.04.2021 року (а.с. 14 зв) ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» передало у власність [PERSON] грошові кошти на погоджений строк, шляхом їх перерахування на банківських картковий рахунок [PERSON] на умовах строковості, зворотності, платності, а [PERSON] зобов`язався повернути позику, сплатити проценти від суми позики в кінці строку позики. Відповідно до п. 2 договору позики № 1613344 від 01.04.2021 року ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» надає [PERSON] позику в розмірі 10 000 грн. 00 коп., що надається одноразовим безготівковим переказом на електронний платіжний засіб [PERSON] (п.2.1), строк позики 30 днів (п.2.2); строк повернення позики 01.05.2021 року; денна процентна ставка 1,99%. Таким чином, суд приходить до висновку щодо доведеності факту укладення 01.04.2021 року між ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та [PERSON] в електронній формі з використанням інформаційно-телекомунікаційної системи товариства договору позики №1613344, у відповідності до умов якого [PERSON] отримав суму грошових коштів у якості позики, а також взяв на себе зобов`язання з повернення суми позики та сплати процентів за користування нею. Крім того, зазначені обставини визнані відповідачем у відзиві на позовну заяву. З інформаційної довідки ТОВ «Фінансова компанія «ФІНЕКСПРЕС» від 30.04.2025 року № КД-000024493/ТНПП (а.с. 26 зв.) та копії платіжної інструкції (а.с. 27) судом встановлено що на платіжний засіб з номером [NUMBER] , отримувач [PERSON] , було перераховано грошові кошти в сумі 10000 грн. 00 коп. Вказані обставини стороною відповідача також спростовано не було. Таким чином, судом встановлено, що ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» своє зобов`язання за договором позики № 1613344 від 01.04.2021 року виконало у повному обсязі, надавши у розпорядження [PERSON] погоджену суму позики у погоджений сторонами спосіб та строк. З розрахунку заборгованості, наданого ТОВ «Фінпром Маркет» за період з 01.04.2021 року по 28.05.2025 року (а.с. 5-7 ), судом встановлено, що на момент відступлення права грошової вимоги до боржників, заборгованість [PERSON] за позикою складала 30\~352,00 грн., з яких 10 000 грн. - заборгованість за основною сумою боргу; 20\~352,00 грн. - заборгованість по несплаченим відсотках за користування позикою. Судом встановлено, що 26.10.2021 року між «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та ТОВ «ФК Управління Активами» було укладено договір факторингу № 2610 (а.с. 28-34), відповідно до п. 1.1 якого ТОВ «ФК Управління Активами» зобов`язалося передати грошові кошти в розпорядження ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ», а ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» зобов`язалося відступити ТОВ «ФК Управління Активами» право грошової вимоги до боржників. Відповідно до умов договору факторингу № 2610 від 26.10.2021 року перехід прав вимоги до ТОВ «ФК Управління Активами» пов`язується з моментом підписання сторонами акту-прийому-передачі реєстру заборгованостей, після чого ТОВ «ФК «Управління Активами»» стає кредитором по відношенню до боржників та набуває відповідні права вимоги. 26.10.2021 року між ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та ТОВ «ФК Управління Активами» було підписано акт прийому-передачі реєстру заборгованостей до договору факторингу № 2610 від 26.10.2021 року (а.с. 36-38). Актами звіряння взаємних розрахунків ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та ТОВ «ФК Управління Активами» від 31.12.2022 року, та від 31.12.2023 на загальну суму 15\~285\~951 грн. 84 коп. (а.с. 37-39) підтверджується перерахування коштів від ТОВ «ФК Управління Активами» на користь ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» в якості оплати за відступлення права вимог згідно договору факторингу № 2610 від 26.10.2021 року. Відповідно до реєстру прав вимог №2 від 26.10.2021 до договору факторингу № 2610 від 26.10.2021 (а. с. 36-37) від ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» до ТОВ «ФК Управління Активами» перейшло право вимоги до відповідача [PERSON] на загальну суму 30\~352,00 грн., з яких 10 000 грн. - заборгованість за основною сумою боргу; 20\~352,00 грн. - заборгованість по несплаченим відсотках за користування кредитом. Також судом встановлено, що 03.04.2023 року «ФК «Управління Активами» та ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» уклали договір факторингу № 030423-ФК (а.с. 39зв.-46), відповідно до п. 1.1 якого ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» зобов`язалося передати грошові кошти в розпорядження «ФК Управління Активами», а «ФК Управління Активами» зобов`язалося відступити ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» право грошової вимоги до боржників. Відповідно до умов договору факторингу № 030423-ФК від 03.04.2023 року перехід прав вимоги до ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» пов`язується з моментом підписання сторонами акту-прийому-передачі реєстру заборгованостей, після чого ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» стає кредитором по відношенню до боржників та набуває відповідні права вимоги. 03.04.2023 року між «ФК Управління Активами» та ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» було підписано акт прийому-передачі реєстру заборгованостей до договору факторингу № 030423-ФК від 03.04.2023 року (а.с. 46зв.-47). Актом звірки взаємних розрахунків «ФК Управління Активами» та ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» від 01.11.2024 року на загальну суму 22\~073\~367,99 грн. (а.с. 47зв.) підтверджується перерахування коштів від ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» на користь «ФК «Управління Активами»» в якості оплати за відступлення права вимог згідно договору факторингу № 030423-ФК від 03.04.2023 року. Відповідно до реєстру заборгованості від 03.04.2023 до договору № 030423-ФК від 03.04.2023 (а.с. 48-49) від «ФК «Управління Активами» до ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» перейшло право вимоги до відповідача [PERSON] на загальну суму 30\~352,00 грн., з яких 10 000 грн. - заборгованість за основною сумою боргу; 20\~352,00 грн. - заборгованість по несплаченим відсотках за користування кредитом. Відповідно до ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Відповідно до ч. 1, 3 ст. 1079 ЦК України сторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт. Фактором, у свою чергу, може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції. Таким чином, договірні відносини факторингу передбачають особливий суб`єктний склад, оскільки сторонами такого договору можуть бути лише чітко визначені актом цивільного законодавства особи: клієнтом за договором факторингу може бути будь-яка фізична та юридична особа, які є суб`єктами підприємницької діяльності (ч. 2 ст. 1079 ЦК України), а фактором - банк чи інша фінансова установа, яка має право здійснювати факторингові операції (ч. 3 ст. 1079 ЦК України). У Постанові ВС від 18.10.2023 року у справі № 905/306/17, а також постановах Верховного Суду від 29.06.2021 у справі №753/20537/18, від 21.07.2021 у справі №334/6972/17, від 27.09.2021 у справі №5026/886/2012 зазначено, що для підтвердження факту відступлення права вимоги, фінансова компанія повинна надати до суду докази переходу права вимоги від первісного до нового кредитора на кожному етапі такої передачі. Належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються, за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором. Таким чином, судом встановлено, що право вимоги первісного кредитора ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» до [PERSON] , що виникло з договору позики № 1613344 від 01.04.2021 року, на підставі поступово укладених договорів факторингу перейшло до ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ». Разом з тим, суд звертає увагу на наступне. Аналізуючи обґрунтованість розміру заборгованості відповідача за кредитним договором, суд звертає увагу, що належним чином дослідити поданий стороною доказ розрахунку заборгованості за кредитним договором, перевірити його та оцінити в сукупності і взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а у випадку незгоди з ним повністю чи частково зазначити правові аргументи на його спростування і навести у рішенні свій розрахунок це процесуальний обов`язок суду (постанова КЦС ВС від 25.05.2022 року у справі № 219/7527/16-ц). Кредитна заборгованість визначається умовами кредитного договору та вимогами закону, а суд у будь-якому разі має стягнути ту суму, яка була доведена і щодо якої у суду немає сумніву. Суд першої інстанції у межах наданих йому процесуальним законодавством повноважень не позбавлений можливості самостійно зробити розрахунок заборгованості, якщо не погоджується з розрахунком, наданим позивачем, оскільки незгода з наданим суду розрахунком не є підставою для відмови у задоволенні позову у повному обсязі (постанова КЦС ВС від 07.06.2023 року у справі № 234/3840/15-ц). Зважаючи на умови договору позики, визначені у договорі № 1613344 від 01.04.2021 року, суд погоджується з наданими розрахунками заборгованості щодо обчислення суми заборгованості за основною сумою боргу та відсотками, що були нараховані в межах строку дії договору та до спливу 90 днів за понадстрокове користування позикою вважає їх правильними та обґрунтованими. Судом не встановлено підстав для нарахування відсотків за користування позикою поза межами строків встановлених п.6.5 Правил надання грошових коштів у позику (а.с.15-25). Умовами договору позики передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позичальнику кредит та проценти за користування кредитом 01.05.2021 року. При цьому у п. 4.2. Договору зазначено, що позичальник до моменту підписання договору вивчив цій договір та Правила надання грошових коштів у позику, їх зміст, суть, об`єм зобов`язань Сторін та наслідки укладання цього Договору, а також зазначена в правилах процедура і наслідки оформлення Позичальником подовження строку користування позикою (пролонгація) йому зрозумілі. Тому на думку суду, розмір заборгованості слід визначати з урахуванням строку кредитування у 90 днів, що передбачений п.6.5. Правил надання грошових коштів у позику, обізнаність з якими відповідач підтвердив, уклавши договір позики та засвідчив цифровим підписом. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою\~статті 1050 ЦК України. Одним з основних принципів цивільного судочинства є змагальність сторін (стаття 12 ЦПК України). Статтею 81 ЦПК України на сторін покладено обов`язок довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. У спірних правовідносинах саме на позивача покладено обов`язок довести суду факт укладення між сторонами кредитного договору або отримання права вимоги за цим договором та прострочення виконання позичальником взятих на себе зобов?язань, а на відповідача - обов`язок спростувати розмір існуючої заборгованості. Статтею 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Згідно зі статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина шоста статті 81 ЦПК України). Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови ВС від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17). Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19). Такий підхід узгоджується з судовою практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції). Так, зокрема, у рішенні 23.08.2016 у справі "Дж. К. та Інші проти Швеції" ("J.K. AND OTHERS v. SWEDEN") ЄСПЛ наголошує, що "у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування "поза розумним сумнівом ("beyond reasonable doubt"). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням "балансу вірогідностей". … Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри". З урахуванням вищевикладеного, суд за результатами повного, всебічного дослідження матеріалів позовної заяви, на основі достатньої сукупності належних, допустимих та достовірних доказів приходить до висновку, що позивачем доведено укладення договору позики між ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та [PERSON] , факт виконання ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» свого зобов`язання з надання позики, факт порушення [PERSON] свого зобов`язання з повернення суми позики та сплати процентів, факт отримання права вимоги до [PERSON] за договором, що складається з права вимоги заборгованості у загальному розмірі 24 441 грн. 00 коп., з яких: з яких: 10 000 грн.00 коп. заборгованість за тілом позики, 14 441 грн. 00 коп. заборгованість за відсотками. На підставі цього суд приходить до висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог. Щодо судових витрат. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. З позовної заяви вбачається, що судові витрати позивача по справі складаються з: витрат на сплату судового збору за подання позовної заяви 2422,40 грн. та витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 3\~500 грн. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Зважаючи, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, оскільки відповідачем не надано заперечень щодо обґрунтованості та співмірності понесених позивачем судових витрат, а матеріали позовної заяви містять достатню сукупність доказів на підтвердження їх понесення, то понесені позивачем судові витрати зі сплати судового збору та витрати на професійну правничу допомогу, зважаючи на розмір задоволених вимог відносно розміру заявлених вимог, на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1959 грн. 70 коп. та витрати на правову допомогу у розмірі 2831 грн.50 коп. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: partial