Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-12 00:00:00

Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, в якому, з урахуванням уточнених вимог, просив суд: Визнати недійсним договір купівлі-продажу ВРТ N? 674889 від 23.07.2012, укладений між [PERSON] та [PERSON] щодо відчуження квартири [ADDRESS] , посвідчений Приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Гугель Світланою Юріївною. Визнати за Дніпровською міською територіальною громадою Дніпровської міської ради право комунальної власності на житловий будинок з приміщеннями комерційного призначення, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] та який складається з: літ. А-4, А1-1, A2-1, A3-1, A4-1 загальною площею 6 642,7 кв. м., житловою площею 4 173,3 кв.м., літ. а. літ. а1-ганки з навісом, літ. а2-літ. аб ганки, літ. а7-літ. а8 сходи, огорожа N?N? 1-3, мостіння І, ІІ; загальна площа місця для постійного та тимчасового зберігання автотранспортних засобів: 83,5 кв. м. Загальна площа вбудовано-прибудованих приміщень житлового будинку: 323, 7 кв. м. Припинити право власності та скасувати державну реєстрацію права власності на: - нежитлове приміщення 57, що розташоване за адресою: [ADDRESS] (РНОНМ 949705112101); - нежитлове приміщення 56, що розташоване за адресою: [ADDRESS] (РНОНМ 949618312101); - нежитлове приміщення 55, що розташоване за адресою: [ADDRESS] (РНОНМ 949578812101); - квартиру [ADDRESS] (РНОНМ 949533512101); - квартиру [ADDRESS] (РНОНМ 949505312101); - квартиру [ADDRESS] (РНОНМ 949475512101); - квартиру [ADDRESS] (РНОНМ 949430812101); - квартиру [ADDRESS] (РНОНМ 949400212101); - квартиру [ADDRESS] (РНОНМ 948522112101); - квартиру [ADDRESS] (РНОНМ 948495912101); - квартиру [ADDRESS] (РНОНМ 948468612101); - квартиру [ADDRESS] (РНОНМ 948430112101); - квартиру [ADDRESS] (РНОНМ 948240912101); - квартиру [ADDRESS] (РНОНМ 944225012101); - квартиру [ADDRESS] (РНОНМ 944201612101); - квартиру [ADDRESS] (РНОНМ 944175212101); - квартиру [ADDRESS] (РНОНМ 944156512101); - квартиру [ADDRESS] (РНОНМ 944012912101); - квартиру [ADDRESS] (РНОНМ 944002512101); - квартиру [ADDRESS] (РНОНМ 943989512101); - квартиру [ADDRESS] (РНОНМ 943977612101); - квартиру [ADDRESS] (РНОНМ 943962412101); - квартиру [ADDRESS] (РНОНМ 943940312101); -квартиру [ADDRESS] (РНОНМ 943922612101); квартиру [ADDRESS] (РНОНМ 943900312214); - квартиру [ADDRESS] (РНОНМ 943876812101); - квартиру [ADDRESS] (РНОНМ 943850512101); - квартиру [ADDRESS] (РНОНМ 943825412101); - квартиру [ADDRESS] (РНОНМ 943792212101); - квартиру [ADDRESS] (РНОНМ 943677712101); -квартиру [ADDRESS] (РНОНМ 943617312101); -квартиру [ADDRESS] (РНОНМ 943340812101); -квартиру [ADDRESS] (РНОНМ 938772512101); -квартиру [ADDRESS] (РНОНМ 938683912101); - квартиру [ADDRESS] (РНОНМ 938658212101); - квартиру [ADDRESS] (РНОМН 938626012101); - квартиру [ADDRESS] (РНОНМ 938608812101); - квартиру [ADDRESS] (РНОНМ 938591012101); - квартиру [ADDRESS] (РНОНМ 938565112101); - квартиру [ADDRESS] (РНОНМ 938550512101); - квартиру [ADDRESS] (РНОНМ 938529212101); - квартиру [ADDRESS] (PHOHM 937757412101); - квартиру [ADDRESS] (РНОНМ 937737212101); - квартиру [ADDRESS] (РНОНМ 937718112101); - квартиру [ADDRESS] (РНОНМ 937699212101); - квартиру [ADDRESS] (РНОНМ 937680212101); - квартиру [ADDRESS] (РНОНМ 937659612101); - квартиру [ADDRESS] (РНОНМ 937632412101); - квартиру [ADDRESS] (РНОНМ 937614812101); - квартиру [ADDRESS] (РНОНМ 937591312101); - квартиру [ADDRESS] (НОНМ 937566612101); - квартиру [ADDRESS] (РНОН 937503812101); - квартиру [ADDRESS] (РНОНМ 937473712101); - квартиру [ADDRESS] (РНОНМ 937427512101); - квартиру [ADDRESS] (РНО 937398112101); -квартиру [ADDRESS] (РНО 936844112101). Припинити право власності та скасувати державну реєстрацію права власності на квартиру [ADDRESS] (РНОНМ 37348722) та зареєстрована за [PERSON] ; Припинити право власності та скасувати державну реєстрацію права власності на житловий будинок з приміщеннями комерційного призначення, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] та який складається з: літ. A-4, A1-1, A2-1, 3-1, А4-1 загальною площею6 642,7 кв. м., житловою площею 4 173,3 кв.м., літ. а. літ. а1-ганки з навісом, літ. а2-літ. аб ганки, літ. а7-літ. а8 сходи, огорожа NoN? 1-3, мостіння І, II; загальна площа місця для постійного та тимчасового зберігання автотранспортних засобів: 83,5 кв. м. Загальна площа вбудовано-прибудованих приміщень житлового будинку: 323, 7 кв.м (РНОНМ 936804412101). Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідно до статті 1, частиною 1 статті 10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» позивач представляє територіальну громаду та здійснюють від її імені та в її інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, управляють майном, що перебуває в комунальній власності. [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] є спадкоємцями після смерті [PERSON] . Спадкодавець [PERSON] отримав у власність нерухоме майно, а саме будівлю колишнього закладу дошкільної освіти на підставі договору купівлі-продажу від 27.04.2007 року за N?992 укладеному з [PERSON] , яке належало продавцю на підставі свідоцтва про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів, посвідченого приватним нотаріусам Дніпропетровського міського нотаріального округу Вдовіною Л.Л. 21.11.2006 року за реєстровим N?7989, зареєстрованого, згідно з Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно серії ССВ N?872870, виданим Комунальним підприємством "Дніпровське міжміське бюро технічної інвентаризації 12.12.2006 року за N? 12865270, реєстраційний N?16172327. Після отримання права власності, [PERSON] здійснив реконструкцію вищевказаного майна шляхом добудови додаткових верхніх поверхів, в результаті якої будівля колишнього закладу дошкільної освіти стала житловим будинком, відтак, змінились і вимоги Державних будівельних норм до даного об?єкту. Реконструкція зі зміною зовнішніх геометричних розмірів, зміною функціонального призначення та з втручанням у межі конструкцій будівлі здійснюється у разі наявності права користування земельною ділянкою, що повинно підтверджуватись відповідними документами. Після реконструкції цільове призначення нерухомого майна змінилось на житловий будинок. 29.07.2009 заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська визнано за [PERSON] право власності на житловий будинок з приміщеннями комерційного призначення по [ADDRESS] , який складається з: літ. A-4, A1-1, A2-1, A3-1, А4-1 загальною площею 6 642,7 кв. м., житловою площею 4 173,3 кв.м., літ. а,а 1-ганки літ а2-a8 сходи, без актів вводу в експлуатацію. На підставі цього судового рішення у період з 30.05.2016 - 14.06.2016 приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Деллаловим Антоном Олексійовичем було прийнято ряд рішень про державну реєстрацію права власності за [PERSON] спочатку на житловий будинок в цілому, а згодом і на 3 нежитлових приміщення та 54 квартири, що розташовані в будинку (підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, що додається). 23.07.2012 між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу ВРТ N? 674889 квартири [ADDRESS] , посвідчений Приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Гугель Світланою Юріївною. Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, право власності на житловий будинок з приміщеннями комерційного призначення по [ADDRESS] , який складається з: літ. А-4, A1-1, A2-1, А3-1, А4-1 загальною площею 6 642,7 кв. м., житловою площею 4 173,3 кв.м., літ. а,а1-ганки літ а2-а8 сходи зареєстровано за [PERSON] на підставі заочного рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 29.07.2009 року по справі N? 2-2486/09 та декларації про готовність об?єкта до експлуатації ДП 14241019362 від 05.09.2011. Але, згідно з листом Управління Державного архітектурно-будівельного контролю Дніпровської міської ради від 07.07.2021 N? 4/1-215 Управлінням не реєструвалися декларації про готовність об?єкту до експлуатації від 05.09.2011 ДП 14241019362. Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 22.01.2021 по справі N? 202/5695/ заочне рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська 29.07.2009 про визнання права власності на самочинне будівництво скасоване. В подальшому , судом була задоволена заява позивача про залишення без розгляду його позовних вимог. [PERSON] , провівши реконструкцію спірного нерухомого майна , збільшивши його площу, без затвердженої містобудівної документації, порушив вимоги Закону «Про основи містобудування» , а тому цей об`єкт є самочинним будівництвом в розумінні ст.376 ЦК України. Він не набув право власності на новостворений об`єкт. Зазначений об`єкт самочинного будівництва перебуває на земельній ділянці , що належить позивачу. Позивач , як власник земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на самочинне будівництво. Цей об`єкт нерухомості порушує права позивача як власника земельної ділянки, на якій розташоване нерухоме майно. А тому , на підставі частини четвертої статті 375 ЦК України просить суд поновити права Дніпровської міської ради як власника земельної ділянки та визнати за відповідачем право комунальної власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, що вважає ефективним способом захисту порушених прав Дніпровської міської ради як власника земельної ділянки, припинити право власності попередніх власників на нерухоме майно та скасувати державну реєстрацію права власності на будівлю та покласти на відповідачів понесені судові витрати. Ухвалою суду від 09.10.2023 року позовні вимоги залишені без руху. Ухвалою суду від 13.11.2023 року позовна заява повернута позивачу як неподана . Постановою Дніпровського апеляційного суду від 28.02.2024 року ухвалу суду від 13.11.2023 року скасовано та справу повернуто до суду першої інстанції для продовження розгляду. Ухвалою суду від 07.03.2024 року позовну заяву залишено без руху. Ухвалою суду від 26.03.2024 року відкрите провадження в справі за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду від 01.10.2024 року закрите підготовче провадження і справа призначена до судового розгляду. Ухвалою суду від 27.07.2025 року суд зі стадії ухвалення рішення повернувся до дослідження доказів. Представником відповідачів Квятковських поданий відзив на позовну заяву , в якому він проти задоволення позову заперечує. Зазначає, що з 31.12.1993 року [PERSON] перебував у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] . Під час шлюбу у них народились діти: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 13.12.2017 року шлюб між ними розірвано. Отже, на момент набуття [PERSON] у власність спірного майна він перебував у шлюбі з [PERSON] , тому на спірне майно поширюється режим спільної сумісної власності подружжя. Розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу (частина перша статті 69 СК України). [INFO] [PERSON] помер. Відповідачі [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] с дітьми [PERSON] та померлого [PERSON] і є його спадкоємцями за законом, що підтверджується довідкою Васильківської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області від 05.01.2022 року N? 1/01-16. Посилаючись на практику Верховного суду Постанові від 30.09.2022 року у справі N? 201/2471/20 представник відповідачів вважає, що позивач не набув права звернення до суду на підставі ч. 5 ст. 376 ЦК України та обрав невірний спосіб захисту. В обґрунтування заперечень зазначив, що 27.04.2007 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу, за умовами якого [PERSON] отримав у власність будівлю колишнього закладу дошкільної освіти площею 3 069,5 кв. м, розташовану за адресою: [ADDRESS] (будівля колишнього дитячого дошкільного закладу N? 345 літ. А-2, А'-1 площею 3069,5 кв.м., ганки зі сходами а, а1, , а2', ганки а3, a4, a5, a6, a7, а8, навіс літ. Б, огорожа N? 3, мостіння I, II, яке належало продавцю на підставі свідоцтва про придбання арештованого нерухомого майна з прилюдних торгів, посвідченого приватним нотаріусам Дніпропетровського міського нотаріального округу Вдовіною Л. Л. 21 листопада 2006 року за N? 7989. Таким чином, [PERSON] було придбано від [PERSON] складний об?єкт нерухомого майна за адресою [ADDRESS] , що раніше належав на праві власності територіальній громаді міста Дніпро в особі Дніпропетровської міської ради, і який складався не лише з 2-х поверхового приміщення літ. А-2 дитячого саду площею 3069,5 кв.м., а також з інших споруд: прибудова літ. А1-1, пл. 197,9 кв.м., ганків а, а1, a2, a4, a6, a7, а8 зі сходинами на 2-й поверх, пл. 133,7 кв.м., - ганками а3, а5 пл. 8,2 кв.м. - мостіння 1 пл. 2801,0 кв.м., - мостіння II пл. 1893,8 кв.м., навісу літ. Б пл. 33,4 кв.м. та огорожі N? 3. Після придбання вказаного об?єкту нерухомості, [PERSON] здійснив його часткову реконструкцію, яка полягала лише в надбудові двох поверхів до двоповерхового приміщення, без збільшення по ширині . Площа колишнього дитячого саду збільшилась з 3069,5 кв.м., до 6642,7 кв.м., а інші складові об?єкту нерухомості залишились незміненими. За таких обставин, позовні вимоги позивача про визнання за ним права власності на увесь об?єкт нерухомості, з урахуванням нерухомості, яку [PERSON] придбав у [PERSON] у власність на законних підставах за договором купівлі-продажу нежитлової будівлі дитячого саду від 27.04.2007 року, є безпідставними. Окрім того, вважає, що Дніпровська міська рада, після передачі за договором купівлі продажу [PERSON] права власності на нерухоме майно, яке складалось з будівлі колишнього дитячого дошкільного закладу N? 345 площею 3069,5 кв.м. та інших споруд з огорожею включно по [ADDRESS] , що було продане 21.11.2006 року з прилюдних торгів [PERSON] , передало їй і право власності і на земельну ділянку, на якій вказане нерухоме майно розташоване, для її обслуговування, згідно ч. 1 ст. 377 ЦК України (в редакції на час придбання [PERSON] вищевказаної будівлі). А тому, Дніпровська міська рада втратила право вимоги за цим позовом оскільки на підставі ч. 5 ст. 376 ЦК України суд може визнати право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на земельній ділянці, лише на вимогу власника такої земельної ділянки, яким Дніпровська рада не є. Для визначення фактичних меж та конфігурації вказаної земельної ділянки, за заявою [PERSON] , Дніпропетровською міською радою було прийняте рішення від 19.09.2008 року N? 205/36 «Про надання згоди гр. [PERSON] , ідентифікаційний номер [NUMBER] , на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки по фактичному розміщенню нежитлової будівлі та споруд по [ADDRESS] », до якого були додані графічні матеріали щодо відведення земельної ділянки по фактичному розміщенню об?єкта, які співпадають з периметром огорожі. Після розробки проекту землеустрою та відведення земельної ділянки в натурі, цій ділянці був присвоєний кадастровий номер 1210100000:04:186:0225. Представник позивачів свою позицію обґрунтовує правовими висновками Великої Палати Верховного Суду у Постанові від 16.06.2020 року по справі N? 689/26/17. Зазначив що реконструкція об`єкту нерухомості було проведено в межах відведеної земельної ділянки, а тому право позивача як землекористувача не порушено. Окрім того, не визнає , що вищевказаний будинок за адресою: [ADDRESS] збудовано самочинно та цей будинок є об?єктом самочинного будівництва. Згідно ч. 1 ст. 377 ЦК України (в редакції на час придбання [PERSON] вищевказаної будівлі) Рішенням виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради від 12.02.2011 року N? 363 «Про погодження прийняття в експлуатацію об?єктів нерухомого майна по [ADDRESS] » було вирішено: 1. Погодити прийняття в експлуатацію житлового будинку по [ADDRESS] . 2. Громадянину [PERSON] (ідентифікаційний номер [NUMBER] ) оформити право власності на об?єкти нерухомого майна (п. 1 цього рішення, після отримання сертифіката відповідності в установленому порядку). На підставі рішення виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради від 12.02.2011 року N? 363 [PERSON] житловий будинок зданий в експлуатацію, що підтверджується Декларацією 14241019 від 05.09.2011 року про готовність об?єкта до експлуатації за адресою [ADDRESS] , про що зазначено. Таким чином, зважаючи, що поверховість будинку не перевищує чотирьох поверхів, то цей будинок у розумінні Порядку N? 79 с індивідуальним житловим будинком, а з огляду на те, що реконструкція вказаного будинку відбулась у період 2007-2009 роки, то реєстрація декларації про готовність цього будинку до експлуатації від 29.06.2016 ДП 142162740663 відбулась у відповідності з чинним на той час законодавством. У відповідності до п. 1, п. 10, п. 11 Розділу III Порядку N? 79 прийняття в експлуатацію об?єктів здійснюється безоплатно органом державного архітектурно-будівельного контролю протягом 10 робочих днів з дня подання заяви власниками (користувачами) земельних ділянок, на яких розміщені такі об?єкти, за результатами технічного обстеження цих об?єктів шляхом реєстрації декларації про готовність об?єкта до експлуатації, яка складається за формою, наведеною в додатку 3 до цього Порядку. Датою прийняття в експлуатацію об?єкта є дата реєстрації декларації про готовність об?єкта до експлуатації. Зареєстрована декларація є підставою для укладення договорів про постачання на прийнятий в експлуатацію об?єкт необхідних для його функціонування ресурсів - води, газу, тепла, електроенергії, включення даних про такий об?єкт до державної статистичної звітності та оформлення права власності на нього. Таким чином, з моменту реєстрації Департаментом державної архітектурно-будівельної інспекції в Дніпропетровській області індивідуальний житловий будинок за адресою [ADDRESS] є таким, що прийнятий в експлуатацію, і не може вважатись об?єктом самочинного будівництва. Вказані обставини у їх сукупності вказують на те, що вказаний будинок не є об?єктом самочинного будівництва і тому до вказаних обставин не можна застосувати правове підґрунтя позову Дніпровської міської ради - ч. 5 ст. 376 ЦК України. Окрім того, положення ч.5 ст.376 ЦК України можуть бути застосовані якщо не порушують права інших осіб. Звертає увагу, що, 27.04.2007 між ЗАТ КБ ПРИВАТБАНК, правонаступником якого є АТ КБ ПРИВАТБАНК та позичальником [PERSON] укладений кредитний договір №DNDVGK00000416 , який забезпечений договором іпотеки, який укладений 27.04.2007 між ЗАТ КБ ПРИВАТБАНК та [PERSON] за №DNDVGK00000416, за умовами якого останній в забезпечення своїх зобов`язань по кредитному договору передав нерухоме майно, а саме: будівлю колишнього дитячого дошкільного закладу №345, літ. А-2, А1-1 загальною площею 3069,5 кв.м, яке знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Зазначений Договір іпотеки посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Козіною А.В. та зареєстрований в реєстрі за №993. Таким чином, будівля колишнього дитячого дошкільного закладу [ADDRESS] , не є самочинно збудованим нерухомим майном і є предметом іпотеки , яким забезпечені договірні зобов`язання, які не припинені. Згідно ч. 5 ст. 5 Закону України Про іпотеку у разі якщо іпотекодавцем предмет іпотеки було реконструйовано або щодо нього було проведено самочинне будівництво (у тому числі, але не виключно, споруджено нові будівлі, споруди тощо на земельній ділянці, що належить іпотекодавцю на праві власності чи перебуває в його користуванні), всі реконструйовані, новостворені об`єкти нерухомості вважаються предметом іпотеки відповідно до іпотечного договору. Задоволення позовних вимог позбавить іпотекодержателя переважного перед іншими особами права на задоволення забезпечених вимоги за рахунок предмета іпотеки ( ст. 3 Закону України Про іпотеку) Також, визнання права власності на спірне майно за позивачем порушує спадкові права спадкоємців [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , до яких перейшло право власності й зокрема на будівлю колишнього дитячого дошкільного закладу №345 (яка була в подальшому реконструйована, добудовано 3-й та 4-й поверхи), літ. А-2, А1-1 загальною площею 3069,5 кв.м., ганки зі сходами а, а1, а2, ганки літ. а3, а4, а5, а6, а7, а8, навіс літ. Б (тим час.), огорожа №3, мостіння І, ІІ, яке знаходиться за адресою: [ADDRESS] , яка було придбана [PERSON] у [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 27.04.2007 за №992, який ніким не оспорений та є дійсним. Між тим, визнання права власності на спірне майно за позивачем порушує право власності [PERSON] (дружини), яка має право на 1/2 частину спірного майна, оскільки спірне майно придбано під час перебування їх у зареєстрованому шлюбі Спірний об`єкт нерухомості введено в експлуатацію, що підтверджується декларацією про готовність об`єкта до експлуатації ДП14241019362, що виданий 05.09.2011 Державною архітектурно-будівельною інспекцією України в Дніпропетровській області. Матеріалами справи підтверджено, що [PERSON] мав згоду на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки по фактичному розміщенню нежитлової будівлі та споруд по [ADDRESS] , що підтверджується рішенням виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради від 13.12.2007 за №4034, при цьому об`єкт введено в експлуатацію, а прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів належить до одного з етапів проектування та будівництва об`єктів, що здійснюється власниками або користувачами земельних ділянок (п. 5 ч. 5 ст. 26 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності"). Згідно ч. 2 ст. 331 ЦК України якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Згідно ч.1, ч. 5, ч. 9 ст. 39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» (в редакції, чинній на час реєстрації Декларації про готовність об`єкта до експлуатації від 29.06.2016 ДП 142162740663) прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, що належать до I - III категорій складності, та об`єктів, будівництво яких здійснювалося на підставі будівельного паспорта, здійснюється шляхом реєстрації відповідною інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю на безоплатній основі поданої замовником декларації про готовність об`єкта до експлуатації. Датою прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта є дата реєстрації декларації про готовність об`єкта до експлуатації або видачі сертифіката. Зареєстрована декларація про готовність об`єкта до експлуатації або сертифікат є підставою для укладення договорів про постачання на прийнятий в експлуатацію об`єкт необхідних для його функціонування ресурсів - води, газу, тепла, електроенергії, включення даних про такий об`єкт до державної статистичної звітності та оформлення права власності на нього. Крім того, будь-які права позивача не порушуються в наслідок реконструкції та добудови додаткових поверхів об`єкта нерухомості. Позивач сам відчужив раніше належний йому об`єкт нерухомості , який не зміг утримувати. Також, визнання права власності на спірне майно за позивачем порушує право власності [PERSON] , яка є власником квартири [ADDRESS] , на підставі договору купівлі-продажу з [PERSON] - ВРТ №674889, реєстр №2545 від 23.07.2012, посвідченого приватним нотаріусом ДМНО Гугель С.Ю. Згідно зі статтями 16, 203, 215 ЦК України для визнання судом оспорюваного правочину недійсним необхідним є пред`явлення позову однією із сторін правочину або іншою заінтересованою особою; наявність підстав для оспорювання правочину; встановлення, чи порушення (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду. Таке розуміння визнання правочину недійсним, як способу захисту, є усталеним у судовій практиці. Частиною 1 статті 203 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Відповідно до ч.3 статті 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Згідно з частинами першою, третьою статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Особа, яка звертається до суду з позовом про визнання договору недійсним, повинна довести конкретні факти порушення її майнових прав та інтересів, зокрема, що у результаті визнання договору недійсним майнові інтереси заінтересованої особи будуть відновлені та така особа отримує що-небудь в результаті проведення реституції чи віндикації. Загальні правила щодо правових наслідків недійсності правочинів сформульовані в статті 216 ЦК України, у якій зазначено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Правові наслідки, передбачені частинами першою та другою цієї статті, застосовуються, якщо законом не встановлені особливі умови їх застосування або особливі правові наслідки окремих видів недійсних правочинів. Застосування зазначених правових наслідків засвідчує факт повернення сторін у первісний стан. Позивач не надав доказів того, що його права та законні інтереси були порушені спірними договорами, оскільки у разі визнання їх недійсними повернення майна може відбутися до лише вже спадкоємців [PERSON] , який уклав договір купівлі-продажу з [PERSON] , проте вона з такою вимогою не зверталася. Також просив застосувати строк загальної позовної давності, який був пропущений і позивачем не обґрунтована поважність поновлення. Вимоги про припинення права власності та скасування державної реєстрації є похідними вимогами від вимог про визнання права власності та правочинів недійсними, а тому вони також не підлягають задоволенню. Тому просив відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Представником подана заява про відсутність підстав про застосування строків позовної давності , яке обґрунтоване тим,що порушення є триваючим Представником третьої особи АТ КБ «ПРИВАТБАНК» подано пояснення на позовну заяву, в яких третя особа заперечує проти задоволення позову, тому що задоволенням позову будуть порушені права третьої особи. Позиція банку обґрунтовується тим, що між ЗАТ КБ ПРИВАТБАНК, правонаступником якого є АТ КБ ПРИВАТБАНК та позичальником [PERSON] укладений кредитний договір №DNDVGK00000416 , який забезпечений договором іпотеки, який укладений між цими сторонами 27.04.2007 за №DNDVGK00000416, за умовами якого [PERSON] в забезпечення своїх зобов`язань по кредитному договору передав нерухоме майно, а саме: будівлю колишнього дитячого дошкільного закладу №345, літ. А-2, А1-1 загальною площею 3069,5 кв.м., ганки зі сходами а, а1, а2, ганки літ. а3, а4, а5,а6, а7, а8, навіс літ. Б (тим час.), огорожа №3, мостіння І, ІІ, яке знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Зазначений Договір іпотеки посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Козіною А.В. та зареєстрований в реєстрі за №993. Таким чином, первісно, будівля колишнього дитячого дошкільного закладу [ADDRESS] , не є самочинно збудованим нерухомим майном і є предметом іпотеки , яким забезпечені договірні зобов`язання, які не припинені. Згідно ч. 5 ст. 5 Закону України Про іпотеку у разі якщо іпотекодавцем предмет іпотеки було реконструйовано або щодо нього було проведено самочинне будівництво (у тому числі, але не виключно, споруджено нові будівлі, споруди тощо на земельній ділянці, що належить іпотекодавцю на праві власності чи перебуває в його користуванні), всі реконструйовані, новостворені об`єкти нерухомості вважаються предметом іпотеки відповідно до іпотечного договору. Таким чином, всі приміщення та об`єкти нерухомості за адресою: [ADDRESS] , які утворені внаслідок реконструкції та добудови до первісного предмету іпотеки, спір про право власності на яке є предметом спору у цій справі, є частиною предмету іпотеки і продовжують перебувати в іпотеці банка Стаття 3 Закону України Про іпотеку визначає, що у разі порушення боржником основного зобов`язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Задоволення позову позбавить банк можливості задовольнити забезпечені кредитним договором вимоги. Також просить застосувати до позовних вимог строк позовної давності, тому що позивач був тривалий час з моменту забудови обізнаний про проведену [PERSON] реконструкцію. Ухвалою суду від 01.10.2024 року підготовче провадження закрите і справа призначена до судового розгляду. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги, просив задовольнити. Представник відповідачів Квятковських проти задоволення позову заперечував та просив відмовити в повному обсязі. Відповідачка [PERSON] належним чином повідомлялась про час і місце судового розгляду, але ж повторно до суду не з`явилась, заяву по суті спору не подала, що дає суду право розглядати справу у її відсутність. Представник третьої особи з боку відповідача ( АТ КБ «ПРИВАТБАНК») проти задоволення позову заперечувала. Вважає, що визнання права власності на іпотечне майно за позивачем позбавить іпотекодержателя права на задоволення своїх вимог за рахунок іпотечного майна у разі невиконання зобов`язань боржником. Вислухавши сторони, дослідивши надані сторонами докази в їх сукупності, суд встановив наступні фактичні обставини. Так, рішенням Дніпропетровської міської ради від 08 грудня 2004 року N? 8/22 «Про надання дозволу на продаж будівлі колишнього дитячого дошкільного закладу по просп. Миру, 67» встановлено, що на балансі Дніпропетровського міського комунального підприємства теплових мереж «Дніпротепломережа» перебувала будівля колишнього дитячого дошкільного закладу N? 345 на просп. Мира, 67, яка не забезпечувала здійснення основної діяльності підприємства та не входило до складу цілісного майнового комплексу. У зв?язку із аварійним станом та відсутністю коштів на проведення капітального ремонту дошкільний заклад N? 345 закрито у 2000 році. Цим рішенням було надано дозвіл на продаж колишнього дитячого дошкільного закладу N? 345 на по просп. Мира, 67, який перебуває на балансі Дніпропетровського міського комунального підприємства теплових мереж «Дніпротепломережа» та не забезпечує здійснення основної діяльності підприємства,на підставі закону України «Про виконавче провадження», Інструкції про проведення виконавчих дій, Тимчасового положення про порядок проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна. Листом комітету комунальної власності Дніпропетровської міської ради від 06 квітня 2007 року підтверджено, що будівля дошкільного закладу на [ADDRESS] виключена комітетом комунальної власності міської ради з реєстру об?єктів права комунальної власності територіальної громади міста. Протоколом №604256-обл/210 а-І проведення прилюдних торгів по реалізації майна від 10.11.2006 року нежитлової будівлі, будівлі колишнього дитячого дошкільного закладу N? 345, яка знаходиться за адресою: м. Дніпропетровськ, пр. Миру, 67, встановлено, що нерухоме майно складалось з 2-х поверхового приміщення дитячого саду літ. А-2, з підвалом внутрішньою пл. 3069,5 кв.м.;- прибудова літ. А1-1, пл.197,9 кв.м., ганками лит.а, а1, a2, a4, a6, а7, а8 зі сходинами на 2-й поверх, пл. 133,7 кв.м.; ганками а3, а5 пл..8,2 кв.м; мостіння 1 пл. 2801,0 кв.м; мостіння ІІ пл. 1893,8 кв.м; навіс літ. Б пл. забудовн 33,4 кв.м; огорожа N? 3, розташовані на земельній ділянці площею 1,108 га. Переможцем торгів стала [PERSON] . Згідно Акту про проведення прилюдних торгів по реалізації арештованого нерухомого майна від 21.11.2006 року [PERSON] як переможцю торгів з продажу нежитлової будівлі, будівлі колишнього дитячого дошкільного закладу N? 345, за адресою: [ADDRESS] , була передана у приватну власність: 2-х поверхове приміщення дитячого саду літ. А-2, з підвалом внутрішня пл. 3069,5 кв.м.;- прибудова літ. А1-1, пл.197,9 кв.м., ганки а, а1, a2, a4, a6, а7, а8 зі сходинами на 2-й поверх, пл. 133,7 кв.м.; ганки а3, а5 пл..8,2 кв.м; мостіння 1 пл. 2801,0 кв.м; мостіння ІІ пл. 1893,8 кв.м; навіс літ. Б пл. 33,4 кв.м; огорожа N? 3. Актом прийому передачі нежитлового приміщення колишнього дитячої установи №345 від 19.03.207 року нерухоме майно було знятим з балансу ДГКПТС «Дніпротепломережа» Відповідно до Свідоцтва про придбання арештованого нерухомого майна з прилюдних торгів ВЕІ №856415 приватним нотаріусам Дніпропетровського міського нотаріального округу Вдовіною Л. Л. 21 листопада 2006 року за N? 7989,посвідчено право власності , [PERSON] на будівлю колишнього закладу дошкільної освіти площею 3 069,5 кв. м, розташовану за адресою: [ADDRESS] . Таким чином, [PERSON] набула право власності на цей об`єкт нерухомого майна , який в межах огорожі був розташований на земельній ділянці площею 1,108 га за адресою [ADDRESS] 27.04.2007 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу, за умовами якого [PERSON] отримав у власність будівлю колишнього закладу дошкільної освіти площею 3 069,5 кв. м, розташовану за адресою: [ADDRESS] (будівля колишнього дитячого дошкільного закладу N? 345 літ. А-2, А'-1 площею 3069,5 кв.м., ганки зі сходами а, а1, , а2', ганки а3, a4, a5, a6, a7, а8, навіс літ. Б, огорожа N? 3, мостіння I, II, яке належало продавцю на підставі свідоцтва про придбання арештованого нерухомого майна з прилюдних торгів, посвідченого приватним нотаріусам Дніпропетровського міського нотаріального округу Вдовіною Л. Л. 21 листопада 2006 року за N? 7989, зареєстрованого, згідно з Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно серії ССВ №872870, виданим Комунальним підприємством «Дніпровське міжміське бюро технічної інвентаризації» 12 грудня 2006 року за № 12865270, реєстраційний №16172327 . Ціна договору купівлі продажу за домовленістю сторін становить 3000 000 грн. Судом встановлено і це не оспорюється сторонами , що з 31 грудня 1993 року [PERSON] перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачкою [PERSON] . А рішенням Печерського районного суду м. Києва від 13 грудня 2017 року шлюб між ними розірвано. Таким чином, судом встановлено, що на дату укладення договору купівлі-продажу нерухомого майна 27.04.2007 року за адресою: [ADDRESS] набувач майна [PERSON] та відповідачка [PERSON] перебували в шлюбі . Відповідно до заяви [PERSON] від 30.05.2007 року, він звертався до Дніпровської міської ради про оформлення правовстановлюючих документів на земельну ділянку за адресою [ADDRESS] на якій розташована належна йому нежитлова будівля і яка перебувала в його користуванні . 13 грудня 2007 року Виконавчим комітетом Дніпропетровської міської ради за №4034 погоджено проект рішення міської ради «Про надання згоди [PERSON] ,\~на розроблення\~проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки по фактичному розміщенню нежитлової будівлі розташовану за адресою: [ADDRESS] та винесено це питання на розгляд міської ради . Відповідно до акту обстеження зелених насаджень від 30.12.2008 року № з-659 було узгоджено з «Горзеленстроєм « відведення земельної ділянки по [ADDRESS] кадастровий № 12101100000:04:186:0225, площею 0,0600 га [PERSON] з умовою збереження зелених насаджень. Відповідно до копії рішення сесії Дніпропетровської міської ради №205\\36 від 19.09.2008 року [PERSON] надано згоду на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки по фактичному розміщенню нежитлової будівлі та споруд по [ADDRESS] . До цих матеріалів додано графічні матеріали щодо надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки по фактичному розміщенню об`єкту ( будівлі та споруди Квятковського за адресою [ADDRESS] Судом встановлено, і це не оспорюється сторонами, що відповідно до ч.1 ст. 82 ЦПК України не потребує доказуванню, що після придбання нерухомого майна власник [PERSON] провів часткову реконструкцію нерухомого об`єкта ,яка полягала в надбудові до двухповерхового приміщення дитячого закладу ще двох поверхів. Надбудова двох поверхів збільшила площу колишнього приміщення з 3069,5 кв.м до 6642,7 кв.м Рішенням виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради від 02.02.2011 року №363 з посиланням на ст.30 Закону України « Про планування і забудову територій», на підставі Постанови КМ від 09.09.09 №1035 « Про затвердження Тимчасового порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом приватних житлових будинків садибного типу, дачних та садових будинків з господарськими спорудами і будівлями, споруджених без дозволу на виконання будівельних робіт», було погоджено прийняття в експлуатацію житлового будинку по [ADDRESS] та погоджено громадянину [PERSON] оформити право власності на житловий будинок після отримання сертифікату відповідності , в установленому порядку. Судом досліджено надану позивачем копію Декларації про готовність об`єкту до експлуатації серія та номер ДП 14241019 , виданої 05.09.2011 року Державною архітектурно- будівельною інспекцією України в Дніпропетровській області , якою прийнято в експлуатацію закінчений будівництвом об`єкт - житловий будинок з приміщеннями комерційного призначення , ІІ категорії складності . Інформація про замовника фізична особа [PERSON] . \~ \~ \~ \~В Декларації про готовність зазначено, що генеральним проектувальником є ТОВ «Дніпропетровський проектно-конструкторський технологічний інститут» із зазначенням відповідальної особи -головного архітектора проекту [PERSON] , який має ліцензію на виконання таких робіт. Відповідно до розділу №9 Декларації , проект будівництва був погоджений містобудівною радою , протокол №38 від 08.02.2008 року. Зазначена дата початку будівництва вересень 2007 року , дата завершення - листопад 2008 року, строк введення в експлуатацію - червень 2011 року. Із техніко-економічних характеристик об`єкту , з урахуванням результатів технічної інвентарізації ( п.12 Декларації ) встановлено, що об`єкт складається з житлового будинку за адресою: [ADDRESS] з приміщеннями комерційного призначення літ. А-4, А1-1, А2-1, А3-1, А4-1 загальною площею 6 642,7 кв. м., житловою площею 4 173,3 кв.м., літ. а,а1-ганки з навісом , літ а2, а 6 ганки, літ. а7-літ. а8 сходи, огорожа N? 1-3, мостіння І, ІІ. Несучі конструкції цегла, бетон , моноліт, огороджувальні конструкції цегла, фасади цегла, декоративна штукатура. Житловий будинок має інженерне обладнання водовідведення , холодне та гаряче водопостачання, ліфт, опалення, сміттєпровід. Загальна площа - 6642,7 кв.м Із розділу 13 Декларації «Характеристика об`єкту» встановлено, що будинок має 4 поверхи з цегли. Кількість квартир - 54 квартири . Відповідно до розділу 15 Декларації ,на об`єкті виконані всі передбачені роботи згідно з проектною документацією, згідно з будівельними нормами, стандартами і правилами роботи із забезпеченням вибухобезпеки , пожежної безпеки,охорони навколишнього середовища і антисейсмічні заходи ,передбачені в проекті. Кошторисна вартість будівництва 997\~000 грн. Вартість основних фондів, що приймаються в експлуатацію 997000 грн. Декларація про закінчення будівництвом об`єкту « Житловий будинок з приміщеннями комерційного призначення» та визнання його готовим до експлуатації підписано замовником [PERSON] та зареєстровано 05.09.2011 року Державною архітектурно- будівельною інспекцією України в Дніпропетровській області за № ДП 14241019362 ( а.с. 36-42). Судом встановлено, що заочним рішенням Індустріальним районним судом м. Дніпропетровська 29 липня 2009 року , з урахуванням ухвали про виправлення описки від 27 жовтня 2010 року, було визнано за [PERSON] право власності на житловий будинок з приміщеннями комерційного призначення за адресою [ADDRESS] . Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно , Державного реєстру іпотек , Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкту нерухомого майна [PERSON] зареєстрований власником житлового будинку за адресою: [ADDRESS] загальною площею 6642,7 кв.м з приміщеннями комерційного призначення літ. А-4, А1-1, А2-1, А3-1, А4-1 загальною площею 6 642,7 кв. м., житловою площею 4 173,3 кв.м., літ. а,а1-ганки з навісом , літ а2, а 6 ганки, літ. а7-літ. а8 сходи, огорожа N?N? 1-3, мостіння І, ІІ; загальна площа місця для постійного та тимчасового зберігання автотранспортних засобів: 83,5 кв. м. Загальна площа вбудовано-прибудованих приміщень житлового будинку: 323, 7 кв. м. Зазначено, що право власності зареєстроване 30.05.2016 року на підставі рішення Індустріального районного суду м. Дніпроптровська від 29.07.2009 року в справі № 2-2486\\09 та декларації про готовність об`єкту до експлуатації серія та номер ДП 14241019 , виданої 05.09.2011 року Державною архітектурно- будівельною інспекцією України в Дніпропетровській області . \~ \~ \~ \~Відповідно до листа 07.07.2021 року № 4\\1-215 Управління державного архітектурно- будівельного контролю в Дніпропетровській області встановлено,що управління функціонує з 28.10.2016 року і ним не реєструвались декларації про готовність об`єкту до експлуатації 05.09.2011 року Державною архітектурно- будівельною інспекцією України в Дніпропетровській області за № ДП 14241019362, ДП 14241019 по об`єкту за адресою [ADDRESS] . Разом з тим, в реєстрі будівельної діяльності станом на час надання відповіді міститься інформація про реєстрацію декларації про готовність об`єкту до експлуатації від 29.09.2016 року ДП 142162740663 , а саме об`єкт « Будівництво індивідуального житлового будинку за адресою Дніпро проспект Миру, 67 Державною архітектурно- будівельною інспекцією України в Дніпропетровській області. Разом з тим, приймаючи до уваги , що копія Декларації про введення в експлуатацію житлового будинку, який має всі реквізити письмового документу , надана саме позивачем при зверненні з позовом, саме з таким номером реєстрації Декларація внесена державним реєстратором до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно при реєстрації права власності на житловий будинок за [PERSON] 30.05.2016 року ,суд вважає, що відсутність реєстрації Декларації в управлінні державного архітектурно- будівельного контролю в Дніпропетровській області, яке функціонує лише з 28.10.2016 року , не може ставити під сумнів дійсність цього письмового документу, виходячи із принципу добропорядного \~врядування . Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно , Державного реєстру іпотек , Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна [PERSON] в період з 30.05.2016 по 14.06.2016 року був зареєстрований власником квартир житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , на які позивач просить припинити право власності та скасувати державну реєстрацію. Судом досліджено копію нотаріально посвідченого договору іпотеки від 27.04.2007 року , сторонами якого є [PERSON] та ЗАТ «КБ ПРИВАТБАНК»,правонаступником якого є АТ КБ «ПРИВАТБАНК», відповідно до якого [PERSON] як позичальник, передав в іпотеку банку , забезпечивши виконання своїх кредитних зобов`язань належне йому нерухоме майно будівлю колишнього дитячого дошкільного закладу № 345 27.04.2007 року площею 3 069,5 кв. м, розташовану за адресою: [ADDRESS] (будівля колишнього дитячого дошкільного закладу N? 345 літ. А-2, А'-1 площею 3069,5 кв.м., ганки зі сходами а, а1, , а2', ганки а3, a4, a5, a6, a7, а8, навіс літ. Б, огорожа N? 3, мостіння I, II, яке належало іпотекодавцю на підставі договору купівлі продажу від 27.04.2007 року. В державного реєстру іпотек, під № 1231481 міститься обтяження - іпотека від 31.05.2011 року зареєстрована на підставі повідомлення ПАТ « ПриватБанк» за договором іпотеки DNDVGK00000416, посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріалного округу Козіною за реєстровим № 993, 27.04.2007 року. Об`єкт обтяження нежитлова будівля за адресою: ( колишня назва Дніпроптровськ), просп. Миру, 67 . Іпотекодержатель ПАТ « ПриватБанк», іпотекодавець [PERSON] . Відповідно до актуальної інформації обтяжень № 37010693 від 23.06.2020 року будівля колишнього дитячого закладу №345 за адресою: ( колишня назва Дніпроптровськ), просп. Миру, 67 арештована на підставі постанови про арешт майна боржника , № 62400962 від 23.06.2020 приватного виконавця Шаган О.А. 23 липня 2012 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу ВРТ № 674889 квартири [ADDRESS] в житловому будинку з комерційними приміщеннями , посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Гугель С. Ю.\~Відповідно до змісту договору, квартиру продано [PERSON] за 396\~056 грн.\~( оплатний договір). Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно , Державного реєстру іпотек , Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна квартира [ADDRESS] належить на праві власності [PERSON] на підставі договору купівлі- продажу ВРТ №67889 реєстр №2545, 23.07.2012 року посвідченого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу. Судом встановлено, що [PERSON] 19.01.2017 року звертався до міського голови Дніпровської міської ради з клопотанням про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки за адресою [ADDRESS] ,згоду на розроблення якої раніше було надано рішенням сесії Дніпровської міської ради V скликання №205\\36 від 19.09.2008 року, у зв`язку зі зміною на прикінці 20011 року функціонального призначення будівлі та споруд. Звернення [PERSON] було розглянуто та запропоновано з`явитись з правовстановлюючими документами до департаменту по роботі з активами міської ради ( лист від 31.01.2017 №13\\546). Відповідно до наданого позивачем Акту обстеження №7\\8-0822 від 01.08.2022 комісією на замовлення Департаменту правового забезпечення Дніпровської міської ради земельної ділянки по [ADDRESS] встановлено, що обстеження проводилось візуально . Із змісту Акту встановлено, що площа земельної ділянки орієнтовно становить 1,0000 га . Правовий статус земельної ділянки не визначений. Земельна ділянка огороджена металевою огорожею. На земельній ділянці розташовано чотирьохповерхова капітальна будівля з підвалом ,прибудовами ,ганками ,сходами,входом у підвал та навісами. Наявність у замовника правовстановлюючих документів інформаційна довідка з Державного реєстр ру речових прав на нерухоме майно житловий будинок з приміщеннями комерційного призначення . Власник [PERSON] . До земельної ділянки підведена лінія електромережі та газопровід, існують виходи інженерних споруд. Земельна ділянка межує із одноповерховими капітальною та металевою будівлею.( а.с.29-30 т.1) До Акту додано копія графічного зображення плану земельної ділянки та фотографії. Проаналізувавши план та фотографії, суд встановив, що об`єкт нерухомості, який визначений як житловий будинок , має 4 поверхи , розташований в глибині огорожі. Суд порівняв візуально план об`єкту нерухомого майна, що передавався Квятковському під час купівлі - продажу від 27.04.2007 року ( технічний паспорт на 18.04.2007 року) (а.с. 26 т.1 ) з графічним зображенням спірного нерухомого об`єкту, згідно з вищезазначеним Актом ( а.с.30 т.1) , та встановив, що візуально зовнішні контури нерухомого об`єкту будівлі дитячого закладу 2007 року збігаються з контурами оглянутого 01.08.2022 року житлового будинку. Заочне рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 29 липня 2009 року на підставі якого було визнано за [PERSON] право власності на житловий будинок по [ADDRESS] було скасоване ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 22 січня 2021 року. Судом встановлено, що титульний власник нерухомого майна багатоквартирного житлового будинку за адресою [ADDRESS] - [PERSON] , помер [INFO] . Спадкоємцями після його смерті зазначені троє його дітей, [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , що підтверджується довідкою Васильківської державної нотаріальної контори від 05.01.2022 № 1/01-16 Із змісту судового рішення від 28.10.2022 року в справі № 202/5695/20 встановлено, що, відповідно до процесуальних дій в справі ухвалою суду від 25.08.2021 року зупинено провадження в справі у зв`язку зі смертю [PERSON] . Ухвалою суду від 14.02.2022 року поновлено провадження в справі та замінено позивача на правонаступників спадкоємців [PERSON] . Під час повторного судового розгляду, ухвалою від 11.07.2022 року до спільного розгляду з первісним позовом [PERSON] про визнання права власності на житловий будинок по [ADDRESS] , прийнято зустрічний позов Дніпровської міської ради до [PERSON] . В справі № 202/5695/20 ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 11 липня 2022 року заява Квятковських про залишення первісного позову без розгляду була задоволена . Із змісту рішення в справі № 202/5695/20 , вимоги за зустрічним позовом Дніпровської міської ради до [PERSON] , [PERSON] , а в подальшому до його спадкоємців [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , та [PERSON] збігається з позовними вимогами , заявленими в позові, що розглядається судом. Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 28 жовтня 2022 року позов Дніпровської міської ради задоволено частково. Припинено право власності та скасовано державну реєстрацію права власності із закриттям розділу на житловий будинок, загальною площею 6 642,7 кв. м, житловою площею 4 173,3 кв. м, розташований за адресою [ADDRESS] (номер запису про право власності 14770860), що зареєстрований за [PERSON] . Припинено право власності та скасовано державну реєстрацію права власності із закриттям розділів на нежитлові приміщення № 55-57 та квартири за адресою [ADDRESS] .Визнано недійсним договір купівлі-продажу від 23 липня 2012 року ВРТ № 674889, укладений між Квятковським та та [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Гугель С. Ю. Припинено право власності та скасовано державну реєстрацію права власності із закриттям розділу на квартиру [ADDRESS] . В іншій частині позову у визнанні за Дніпровською міською радою права комунальної власності на спірне нерухоме як на самочинне будівництво відмовлено. \~ \~ \~ \~Постановою Дніпровського апеляційного суду від 21.02.2023 року рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 28 жовтня 2022 року було скасоване . В задоволенні позовних вимог дніпровської міської ради було відмовлено з тих підстав, що до участі справи в якості співвідповідача не було залучено колишню дружину [PERSON] , враховуючи, що спірне майно нежитлового приміщення дитячого закладу було придбане [PERSON] в період шлюбу і його дружина на підставі ст..60 СК України , 368 ЦК України є співвласником спірної нерухомості. Постановою Верховного Суду від 05.07.2023 року апеляційну скаргу Дніпровської міської ради було задоволено. Рішення суду першої інстанції від 28.10.2022 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 21.02.2023 року в частині вирішення вимог про визнання права власності на самочинне будівництво скасовано та ухвалене в цій частині нове рішення . У задоволенні вимог Дніпровської міської ради до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , в інтересах якого діє законний представник [PERSON] про визнання права власності на самочинне будівництво відмовлено . В іншій частині постанову Дніпровського апеляційного суду від 21.02.2023 року залишено без змін. За змістом рішення Верховного Суду суди попередніх інстанцій мали б не тільки встановити суб`єктний склад учасників справи так і оцінити ефективність обраного позивачем способу захисту. Незважаючи на те, що позивач звернувся до суду з тих же підстав у суду немає підстав для закриття провадження в справі, тому що позивачем збільшено суб`єктний склад учасників справи, а саме до участі в справі залучено нового співвідповідача [PERSON] ,- колишню дружину [PERSON] , яка перебувала з ним в шлюбі на момент набуття Квятковським права власності на спірне майно. Розглядаючи справу в межах заявлених вимог суд прийшов до наступних висновків. Відповідно до положень ст. 15 ЦК України \~кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Частинами 1-3\~ст.4\~ЦПК України\~ встановлено,\~що кожна особа\~має право\~в порядку,\~встановленому цим\~Кодексом,\~звернутися до\~суду за\~захистом своїх\~порушених,\~невизнаних або\~оспорюваних прав,\~свобод чи\~законних інтересів.\~ У\~випадках,\~встановлених законом,\~до суду\~можуть звертатися\~органи та\~особи,\~яким законом\~надано право\~звертатися до\~суду в\~інтересах інших\~осіб або\~державних чи\~суспільних інтересах.\~ Відмова від права на звернення до суду за захистом є недійсною За змістом \~ст. 13 ЦПК України\~суд розглядає справу не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Положеннями\~статей 15,\~16 ЦК України\~визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж приватні (цивільні) права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких приватних (цивільних) прав (інтересів) позивач звернувся до суду (постанова Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 19 лютого 2024 року в справі № 567/3/22 (провадження № 61-5252сво23)). Під час оцінки обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права. У цій справі між сторонами наявний спір про визнання за позивачем, як власником земельної ділянки, права власності на нерухоме майно що самочинно збудоване на належній позивачу земельній ділянці, оспорювання дійсності договору купівлі продажу квартири та припинення права власності на це майно попередніх власників із скасуванням державної реєстрації. Щодо позовних вимог про порушення права позивача як власника земельної ділянки та визнання за ним права власності на нерухоме майно,яке самочинно збудоване, суд в першу чергу враховує положення ст.375 ЦК України та ст.376 УК України, якими визначаються права власника земельної ділянки та підстави для визнання майна самочинним будівництвом та умови передачі майна власнику земельної ділянки. Позивач заявляє що порушення його права полягає в тому, що на належній Дніпровській міській раді земельній ділянці , яка має статус земельної ділянки комунальної власності , [PERSON] , незаконно, без будь-яких правовстановлюючих документів, без дозволу власника земельної ділянки, була проведена реконструкцію належного йому на праві власності нежитлового приміщення колишнього дитячого закладу, шляхом добудови двох поверхів та переобладнання нежитлового приміщення в житловий будинок, а тому зазначене майно набуло всіх ознак самочинного будівництва, в розумінні ст.367 ЦК України. Вважає належним способом захисту свого порушеного права визнання судом за ним права власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на його земельній ділянці, для задоволення суспільних потреб громади. При тому, що [PERSON] , який здійснив самочинне будівництво помер, позов пред`явлений до спадкоємців якими є відповідачі [PERSON] , [PERSON] , неповнолітній [PERSON] , в інтересах якого діє мати [PERSON] , а також до [PERSON] , яка на момент набуття [PERSON] права власності на спірне нерухоме майно, була його дружиною. Частиною 1 статті 10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» встановлено, що сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами, а тому , в розумінні ст.4 ЦПК України позивач має право звернення із зазначеним позовом . Ст. 375 ЦК України встановлено, що власник земельної ділянки має право зводити на ній будівлі та споруди, створювати закриті водойми, здійснювати перебудову, а також дозволяти будівництво на своїй ділянці іншим особам. Власник земельної ділянки набуває право власності на зведені ним будівлі, споруди та інше нерухоме майно. Право власника на забудову здійснюється ним за умови додержання архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил, а також за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням. Правові наслідки самочинної забудови, здійсненої власником на його земельній ділянці, встановлюються статтею 376 цього Кодексу. За змістом статті\~376 ЦК України\~житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно. Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок. На вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб. Особа, яка здійснила самочинне будівництво, має право на відшкодування витрат на будівництво, якщо право власності на нерухоме майно визнано за власником (користувачем) земельної ділянки, на якій воно розміщене. У разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов`язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову. Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво. Особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, зобов`язана відшкодувати витрати, пов`язані з приведенням земельної ділянки до попереднього стану. \~ \~ \~ \~ Таки чином, правовий аналіз наведеної норми дозволяє виділити наступні ознаки самочинного будівництва: - об`єкт нерухомого майна збудований або будується на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети у встановленому порядку; - відсутність належного дозволу чи належно затвердженого проекту для будівництва; - створення об`єкта з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Кожна із зазначених ознак є самостійною і достатньою для того, щоб визнати об`єкт нерухомого майна самочинним будівництвом. Тому, при вирішенні спору, що виникає у зв`язку з будівництвом на земельній ділянці об`єкта нерухомості, повинно досліджуватися питання наявності документів про виділення земельної ділянки, дозвільної документації на будівництво спірних об`єктів та відповідність побудованого об`єкта будівельним нормам і правилам (постанови Верховного Суду від 10.01.2019 у справі № 915/1376/17, від 24.07.2019 у справі № 910/10932/17). Згідно з\~положеннями ст. 386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди. Норми ст. 375, 376 ЦК України кореспондуються з нормами ЗК України щодо захисту прав власника земельної ділянки. Так, відповідно до частини 2\~статті 152 ЗК України\~власник земельної ділянки може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється, зокрема шляхом визнання угоди недійсною, визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; застосування інших, передбачених законом, способів ( п. в,г,д ст.152 ЗК України). Із досліджених судом доказів встановлено, що позивач вважає самочинним будівництвом житловий будинок з приміщеннями комерційного призначення, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] та який складається з: літ. А-4, А1-1, A2-1, A3-1, A4-1 загальною площею 6 642,7 кв. м., житловою площею 4 173,3 кв.м., літ. а. літ. а1-ганки з навісом, літ. а2-літ. аб ганки, літ. а7-літ. а8 сходи, огорожа N?N? 1-3, мостіння І, ІІ; загальна площа місця для постійного та тимчасового зберігання автотранспортних засобів: 83,5 кв. м. Загальна площа вбудовано-прибудованих приміщень житлового будинку: 323, 7 кв. м., який відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно зареєстровано за [PERSON] \~на підставі заочного рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 29.07.2009 року по справі № 2-2486/09 та декларації про готовність об`єкта до експлуатації ДП 14241019 від 05 вересня 2011 року,\~номер запису про право власності: 14770860, дата, час державної реєстрації: 30 травня 2016 року. Оцінюючи надані сторонами докази, та зазначений об`єкт на предмет наявності ознак самочинного будівництва, визначених в ст. 376 ЦК України, суд встановив , що багатоквартирний житловий будинок з приміщеннями комерційного призначення, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , на який позивач заявляє вимоги про визнання права власності, створений на основі вже існуючої нерухомості, що належала на праві власності [PERSON] з використанням її функціональних елементів . Так, судом встановлено, що [PERSON] за договором купівлі-продажу від 27.04.2007 за №992 укладеним з [PERSON] , набув право власності на будівлю колишнього закладу дошкільної освіти площею 3 069,5 кв. м, розташовану за адресою: [ADDRESS] (будівля колишнього дитячого дошкільного закладу N? 345 літ. А-2, А'-1 площею 3069,5 кв.м., ганки зі сходами а, а1, , а2', ганки а3, a4, a5, a6, a7, а8, навіс літ. Б, огорожа N? 3, мостіння I, II. [PERSON] , в свою чергу, набула право власності на будівлю колишнього закладу дошкільної освіти площею 3 069,5 кв. м, розташовану за адресою: [ADDRESS] (будівля колишнього дитячого дошкільного закладу N? 345 літ. А-2, А'-1 площею 3069,5 кв.м., ганки зі сходами а, а1, , а2', ганки а3, a4, a5, a6, a7, а8, навіс літ. Б, огорожа N? 3, мостіння I, II, яке належало продавцю Шеремет на підставі свідоцтва про придбання арештованого нерухомого майна з прилюдних торгів, посвідченого приватним нотаріусам Дніпропетровського міського нотаріального округу Вдовіною Л. Л. 21 листопада 2006 року за N? 7989, зареєстрованого, згідно з Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно серії ССВ №872870, виданим Комунальним підприємством «Дніпровське міжміське бюро технічної інвентаризації» 12 грудня 2006 року за № 12865270, реєстраційний №16172327 . Із протоколу №6040256-обл/210а-1 про проведення прилюдних торгів ( а.с.141 т.2) встановлено, що зазначений об`єкт нерухомого майна був розташований на земельній ділянці площею 1,108 га за адресою [ADDRESS] ( нині Дніпро). Таким чином, [PERSON] набув право власності на будівлю колишнього дитячого дошкільного закладу N? 345 розташований на земельній ділянці площею 1,108 га за адресою [ADDRESS] ( нині Дніпро), яка мала цільове призначення для будівництва та обслуговування придбаної будівлі та споруд колишнього закладу дошкільної освіти. Відповідно до положень ст.120 ЗК України в редакції, чинній на момент проведення прилюдних торгів та вибуття майна із комунальної власності по реалізації нежитлового приміщення колишнього дитячого закладу №345 [PERSON] ( 21.11.2006 року) та передачі за договором купівлі-продажу майна у володіння [PERSON] (27.04.2007 ) ,було встановлено ,що при переході права власності на будівлю і споруду право власності на земельну ділянку або її частину може переходити на підставі цивільно-правових угод, а право користування - на підставі договору оренди. Разом з\~тим,\~відповідно до\~положень ст.377\~ЦК України\~в редакції,\~що діяла\~ на\~момент набуття\~права власності\~на \~зазначене нерухоме\~майно [PERSON] \~(\~ 21.11.2006\~року)\~та [PERSON] \~(27.04.2007\~)\~встановлено,\~що до\~особи,\~ яка\~ придбала\~ житловий\~ будинок,\~ будівлю\~ або\~споруду,\~ переходить\~право власності\~на земельну\~ділянку,\~ на\~якій вони\~розміщені,\~ без\~зміни її\~цільового призначення,\~ у\~ розмірах,\~встановлених договором.\~ Якщо договором про відчуження житлового будинку, будівлі або споруди розмір земельної ділянки не визначений, до набувача переходить право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка є необхідною для їх обслуговування. Якщо житловий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, наданій у користування, то у разі їх відчуження до набувача переходить право користування тією частиною земельної ділянки, на якій вони розміщені, та частиною ділянки, яка необхідна для їх обслуговування. Правові норми, які визначали долю земельної ділянки, наданої у власність чи користування, у разі відчуження розташованих на ній будівель чи споруд неодноразово змінювалися. Тому для усунення колізії та узагальнення судової практики Велика Палата Верховного Суду в постанові від 04 грудня 2018 у справі № 910/18560/16 (провадження № 12-143гс18, пункти 8.3 - 8.5) виснувала, що чинне земельне та цивільне законодавство імперативно передбачає перехід права на земельну ділянку в разі набуття права власності на об`єкт нерухомості, що відображає принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на ній будівлі або споруди, який хоча безпосередньо і не закріплений у загальному вигляді в законі, тим не менш знаходить свій вияв у правилах статті 120 ЗК України, статті 377 ЦК України, інших положеннях законодавства. Велика Палата Верховного Суду зазначила, що принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на ній будівлі або споруди (лат. superficies solo cedit - збудоване приростає до землі) має фундаментальне значення та глибокий зміст, він продиктований як потребами обороту, так і загалом самою природою речей, невіддільністю об`єкта нерухомості від земельної ділянки, на якій він розташований. Нормальне господарське використання земельної ділянки без використання розташованих на ній об`єктів нерухомості неможливе, як і зворотна ситуація - будь-яке використання об`єктів нерухомості є одночасно і використанням земельної ділянки, на якій ці об`єкти розташовані. Отже, об`єкт нерухомості та земельна ділянка, на якій цей об`єкт розташований, за загальним правилом мають розглядатися як єдиний об`єкт права власності. Такий висновок про те, що особа, яка законно набула у власність будинок, споруду, має цивільний інтерес в оформленні права на земельну ділянку під такими будинком і спорудою після їх набуття Велика Палата Верховного Суду неодноразово підтримувала (постанови Великої Палати Верховного Суду від 05 грудня 2018 року у справі № 713/1817/16-ц, від 18 грудня 2019 року у справі № 263/6022/16-ц). Верховний Суд в постанові від 08.01.2025 року, посилаючись на висновки Великої Палати (постанови Великої Палати Верховного Суду від 04 грудня 2018 року у справі № 910/18560/16, від 04 грудня 2018 року у справі № 910/18560/16, від 05 грудня 2018 року у справі № 713/1817/16-ц, від 18 грудня 2019 року у справі № 263/6022/16-ц), звертаючи увагу на загальний принцип цілісності об`єкта нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований, зазначив, що якщо сторони в договорі, спрямованому на відчуження будинку, не обумовили розміру земельної ділянки, на якій такий будинок розташований, то встановлення розміру здійснюється відповідно до нормативів, визначених у цій місцевості, та мети, з якою земельна ділянка використовується. Суд вважає, що оскільки [PERSON] набув право власності на будівлю колишнього дитячого дошкільного закладу N? 345 розташований на земельній ділянці площею 1,108 га за адресою [ADDRESS] на законних підставах, дійсність яких презюмується, то згідно з вказаними правовими нормами він на достатніх правових підставах отримав в право на цю земельну ділянку, яка зайнята придбаною будівлею та спорудами,згідно договору купівлі-продажу та на ту її частину, яка є необхідною для обслуговування цієї нерухомості, в межах встановленої на момент укладення договору огорожі, та він мав цивільний інтерес в оформленні права на земельну ділянку під такою нерухомістю. Ст.118\~ЗК України\~ передбачений\~ порядок\~ безоплатної\~приватизації земельних\~ділянок громадянами,\~зацікавленими у\~приватизації земельної\~ділянки,\~яка \~перебуває \~у \~його \~користуванні,\~який передбачає\~ звернення\~із заявою\~до відповідної\~районної,\~ Київської\~ \~чи \~ Севастопольської\~ \~міської \~ державної\~адміністрації \~ або\~ \~сільської,\~ \~селищної,\~ \~міської \~ ради\~ \~за місцезнаходженням\~земельної ділянки.\~ Рішення органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо приватизації земельних ділянок приймається у місячний строк на підставі технічних матеріалів та документів, що підтверджують розмір земельної ділянки. Судом встановлено, що [PERSON] проявляв свій цивільний інтерес в оформленні права власності на земельну ділянку по фактичному розміщенню нежитлової будівлі та споруд по [ADDRESS] Так, він, 01.06.2007 року звертався до Дніпровської міської ради з заявою про передачу у власність земельної ділянки для обслуговування нерухомого майна за адресою: [ADDRESS] Для визначення фактичних меж та конфігурації вказаної земельної ділянки, за заявою [PERSON] , Дніпропетровською міською радою було прийняте рішення від 19.09.2008 року № 205/36 «Про надання згоди гр. [PERSON] , ідентифікаційний номер [NUMBER] , на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки по фактичному розміщенню нежитлової будівлі та споруд по [ADDRESS] », до якого були додані графічні матеріали щодо відведення земельної ділянки по фактичному розміщенню об`єкта. Сторони не оспорюють той факт, що після отримання права власності на вищезазначене нерухоме майно, [PERSON] в період з вересня 2007 року по листопад 2008 року без дозволу на виконання будівельних робіт провів часткову реконструкцію нерухомого об`єкта, яка полягала в надбудові до двухповерхового приміщення дитячого закладу ще двох поверхів та зміни функціонального призначення будови. Надбудова двох поверхів , в межах існуючого фундаменту основної забудови, збільшило площу колишнього приміщення з 3069,5 кв.м до 6642,7 кв.м Відповідно до наданого позивачем Акту обстеження земельної ділянки по [ADDRESS] №7\\8-0822 від 01.08.2022 комісією на замовлення Департаменту правового забезпечення Дніпровської міської ради встановлено, що обстеження проводилось візуально . Із змісту Акту встановлено, що площа земельної ділянки орієнтовно 1,0000 га . Земельна ділянка огороджена металевою огорожею. На земельній ділянці розташовано чотирьохповерхова капітальна будівля з підвалом ,прибудовами ,ганками ,сходами,входом у підвал та навісами. До Акту додано копія графічного зображення плану земельної ділянки та фотографії. Проаналізувавши план та фотографії, суд встановив, що об`єкт нерухомості, який визначений як житловий будинок , має 4 поверхи , розташований в глибині огорожі. Суд порівняв візуально план розташування об`єкту нерухомого майна, що [PERSON] набув під час купівлі - продажу від 27.04.2007 року ( технічний паспорт на 18.04.2007 року) (а.с. 26 т.1 ) з графічним зображенням спірного житлового будинку, згідно з вищезазначеним Актом ( а.с.30 т.1) , та встановив, що візуально зовнішні контури нерухомого об`єкту будівлі дитячого закладу 2007 року збігаються з контурами оглянутого комісією 01.08.2022 року житлового будинку , який не виходить за межі огорожі та земельної ділянки , що була зайнята придбаною будівлею та спорудами,згідно договору купівлі-продажу 27.04.2007 року . Тому суд приходить до висновку, що реконструкція об`єкту нерухомості колишнього дитячого закладу, отриманого [PERSON] за договором купівлі-продажу від 27.04.2007 року в житловий будинок не призвела до зміни зовнішніх геометричних розмірів фундаментів нерухомого об`єкту, та була проведена в межах земельної ділянки для обслуговування нерухомості, яка була отримана [PERSON] за договором купівлі-продажу. Позивачем не надано доказів на спростування таких висновків суду. Що стосується визнання спірного житлового будинку самочинним будівництвом на тих підставах, що перебудова була зроблена без затвердженого проекту, затвердженої містобудівної документації та інших документів які давали б право виконувати будівельні роботи , то суд погоджується з позивачем , що для такий видів робіт , як надбудова двох поверхів і зміна функціонального призначення нерухомого майна з об`єкту дитячого закладу на житловий будинок потрібні дозвільні документи на будівництво. Доводи представника відповідачів Квятковських по те, що забудовник [PERSON] мав належним чином оформленні дозвільні документи на проведення будівельних робіт не підтверджені доказами. Разом з тим, встановлено, що Рішенням виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради від 02.02.2011 року №363 з посиланням на ст.30 Закону України « Про планування і забудову територій», на підставі Постанови КМ від 09.09.09 №1035 « Про затвердження Тимчасового порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом приватних житлових\~будинків садибного\~типу,\~дачних та\~садових будинків\~з господарськими\~спорудами і\~будівлями,\~споруджених без\~дозволу на\~виконання будівельних\~робіт» на підставі звернення [PERSON] було погоджено прийняття в експлуатацію житлового будинку за адресою [ADDRESS] та погоджено громадянину [PERSON] оформити право власності на об`єкти нерухомого майна після отримання сертифікату відповідності , в установленому порядку. Зазначене рішення підтверджує факт звернення [PERSON] в 2011 році до уповноваженого органу місцевого самоврядування з заявою про введення в експлуатацію переобладнаного об`єкту нерухомого майна, погоджувало органом місцевого самоврядування прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом спірного житлового будинку , який було переобладнано забудовником без дозволу на виконання будівельних робіт в період з 2007 до 2008 року та надавало [PERSON] право на оформлення права власності на реконструйований об`єкт після проходження ним встановленої на той час процедури та умов прийняття в експлуатацію зазначеного реконструйованого нерухомого об`єкту жилого будинку. Незважаючи на те, що позивач оспорює допустимість цього документу, суд приймає цю копію документу, що збереглась у сторони відповідача, як належний та допустимий доказ, тому що документ відповідає типовим вимогам до розпорядчих документів, які видаються органами місцевого самоврядування, має дату рішення, його номер, посилання на регулятивні документи, має підпис міського голови І.І. Куліченка, стосується заяви [PERSON] та спірного об`єкту за адресою [ADDRESS] , відносно визнання його самочинним будівництвом. Суд при цьому , враховує добросовісну поведінку сторони відповідача, яка з свого боку намагалась, отримати належним чином засвідчену копію рішення виконкому Дніпропетровської міської ради №363 від 02.02.2011 року, але ж отримала відповідь №30.04.2024 року №5\\5- 137 Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур,що станом на 09.05.2024 року за зазначеною в запиті адресою [ADDRESS] , в Державному реєстрі зареєстровано декілька об`єктів нерухомого майна. Відомості щодо електронної копії рішення виконкому Дніпропетровської міської ради №363 від 02.02.2011 року відсутні. Зазначено, що процедура проведення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно запроваджена з 01.01.2013 року. Враховуючи відповідь про неможливість надати стороні відповідача засвідченої копії рішення виконкому Дніпропетровської міської ради №363 тому що реєстрація речових прав в Державному реєстрі розпочата з 01.01.2013 року, з метою перевірки доказу, суд, своєю ухвалою від 27.07.2025 року повернувся до дослідження доказів та витребував в Управлінні архівної справи Дніпровської міської ради належним чином засвідчену копію рішення виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради від 02.02.2011 року №363 На вимогу суду , Управлінням архівної справи Дніпровської міської ради 15.08.2025 року №3/4-670 була надана відповідь про те що в управлінні зберігаються розпорядчі документи Дніпровської міської ради за 1980-2008 роки. Розпорядчі документи Дніпровської міської ради за 2011 рік , в тому числі і запитуване рішення виконавчого комітету ради на зберігання не надходили. Суд враховує, що , оспорюючи допустимість цього доказу, сторона позивача , не спростувала достовірність цього документу, маючи безпосередній доступ до розпорядчих документів органу місцевого самоврядування. Враховуючи ,\~що у\~сторони відповідача\~зазначений доказ\~зберігся в\~тому вигляді,\~який був\~йому наданий,\~як акт\~індивідуальної дії\~,\~а також\~,\~враховуючи,\~що в\~цих правовідносинах\~ сторона\~відповідача \~є слабшою,\~ніж позивач,\~який діє\~як суб`єкт\~владних повноважень\~і \~у володінні якого має за законом перебувати зазначена інформація, суд вважає, що надана копія Рішення виконкому Дніпропетровської міської ради №363 як письмовий доказ має значення для справи та відповідає критеріям належності, допустимості та достовірності ( ст.76-78 ЦПК України). На підставі цього рішення Державною архітектурно- будівельною інспекцією України в Дніпропетровській області було затверджено Декларацією про готовність об`єкту до експлуатації (серія та номер ДП 14241019 , виданою 05.09.2011 року) , прийнято в експлуатацію закінчений будівництвом об`єкт - житловий будинок з приміщеннями комерційного призначення , ІІ категорії складності Судом встановлено, що закінчений будівництвом об`єкт - житловий будинок з приміщеннями комерційного призначення , ІІ категорії складності , розташований за адресою [ADDRESS] ( нині Дніпро). За змістом Декларації уповноваженими особами була перевірена відповідність об`єкту будівельним нормам та затвердили готовність об`єкту до експлуатації. і позивачем\~не надано\~доказів,\~що проведена\~реконструкція \~проведена з\~ істотними порушеннями будівельних норм і правил. Відповідно до листа 07.07.2021 року № 4\\1-215 Управління державного архітектурно- будівельного контролю в Дніпропетровській області встановлено,що управління функціонує з 28.10.2016 року і ним не реєструвались декларації про готовність об`єкту до експлуатації 05.09.2011 року Державною архітектурно- будівельною інспекцією України в Дніпропетровській області за № ДП 14241019362, ДП 14241019 по об`єкту за адресою [ADDRESS] . Разом з тим, в реєстрі будівельної діяльності станом на час надання відповіді міститься інформація про реєстрацію декларації про готовність об`єкту до експлуатації від 29.09.2016 року ДП 142162740663 , а саме об`єкт « Будівництво індивідуального житлового будинку за адресою Дніпро проспект Миру, 67 Державною архітектурно- будівельною інспекцією України в Дніпропетровській області. Проте, приймаючи до уваги , що саме позивачем при зверненні з позовом надана копія Декларації про введення в експлуатацію житлового будинку, який має всі реквізити письмового документу , та саме з таким номером реєстрації Декларація внесена державним реєстратором до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно при реєстрації права власності на житловий будинок за [PERSON] 30.05.2016 року ,суд вважає, що відсутність реєстрації Декларації в управлінні державного архітектурно- будівельного контролю в Дніпропетровській області, яке функціонує лише з 28.10.2016 року , не може ставити під сумнів дійсність цього письмового доказу, виходячи із принципу добропорядного \~врядування . Позивачем не надано доказів на підтвердження того, що спірний житловий будинок не відповідає \~архітектурним, будівельним, санітарним, екологічних та іншим норм. Разом з тим, суд не приймає доводи відповідача, що з моменту прийняття в експлуатацію , відповідно до ст.331 ч.2 ЦК України у Квятковського як забудовника , виникло право власності на житловий будинок, тому що відповідно до ст.331 ЦК України це є лише одним із критерієв. Але якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. А що стосується об`єктів самочинного будівництва , то ст.376 ЦК України встановлений особливий порядок, тому що відповідно до ч.2 ст.376 ЦК України особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Відповідно до ч.3 ст.376 ЦК України право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути визнано лише за рішенням суду за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно. Згідно ч.1, ч. 5, ч. 9 ст. 39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» (в редакції, чинній на час реєстрації Декларації про готовність об`єкта до експлуатації від 29.06.2016 ДП 142162740663) зареєстрована декларація про готовність об`єкта до експлуатації або сертифікат є лише підставою для укладення договорів про постачання на прийнятий в експлуатацію об`єкт необхідних для його функціонування ресурсів - води, газу, тепла, електроенергії, включення даних про такий об`єкт до державної статистичної звітності та оформлення права власності на нього. Суд зазначає, що у справі що розглядається проведена державна реєстрація житлового будинку . Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно , Державного реєстру іпотек , Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкту нерухомого майна [PERSON] зареєстрований власником житлового будинку за адресою: [ADDRESS] загальною площею 6642,7 кв.м з приміщеннями комерційного призначення літ. А-4, А1-1, А2-1, А3-1, А4-1 загальною площею 6 642,7 кв. м., житловою площею 4 173,3 кв.м., літ. а,а1-ганки з навісом , літ а2, а 6 ганки, літ. а7-літ. а8 сходи, огорожа N?N? 1-3, мостіння І, ІІ; загальна площа місця для постійного та тимчасового зберігання автотранспортних засобів: 83,5 кв. м. Загальна площа вбудовано-прибудованих приміщень житлового будинку: 323, 7 кв. м. Право власності зареєстроване 30.05.2016 року на підставі рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 29.07.2009 року в справі № 2-2486\\09 та декларації про готовність об`єкту до експлуатації серія та номер ДП 14241019 , виданої 05.09.2011 року Державною архітектурно- будівельною інспекцією України в Дніпропетровській області . Разом з тим, рішення Індустріального районного суду м. Дніпроптровська від 29.07.2009 року в справі № 2-2486\\09 про визнання за [PERSON] права власності на житловий будинку за адресою: [ADDRESS] , яке було підставою для реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, було скасоване ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпра від від 22 січня 2021 року. А в подальшому, ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 11 липня 2022 року за заявою спадкоємців [PERSON] - [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , в інтересах якого діяла [PERSON] , позовні вимоги [PERSON] про визнання права власності на спірний житловий будинок залишені без розгляду. Велика Палата Верховного Суду в постанові від 07 квітня 2020 року по справі № 916/2791/13 вказала, що реєстрація права власності на самочинне будівництво за особою, яка здійснила самочинне будівництво не змінює правовий режим такого будівництва як самочинного. Судом відзначається, що законодавець визначив, що до інших правових наслідків, окрім офіційного визнання і підтвердження державою відповідних юридичних фактів, встановлюючи презумпцію правильності зареєстрованих відомостей з реєстру для третіх осіб, застосування норм\~Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»\~не призводить. Державна реєстрація права власності на нерухоме майно є одним з юридичних фактів у юридичному складі, необхідному для виникнення права власності, а самостійного значення щодо підстав виникнення права власності не має. Разом з тим, розглядаючи справу в межах позовних вимог, суд вважає, що позовні вимоги про визнання за позивачем права власності на спірний житловий будинок не можуть бути задоволеними із наступних підстав. Судом встановлено, що житловий будинок був збудований забудовником [PERSON] в період з 2007 по 2008 роки шляхом реконструкції та зміни функціонального призначення вже існуючого об`єкту нерухомості колишнього дитячого закладу , який належав забудовнику на підставі договору купівлі продажу. За змістом договору купівлі-продажу , він придбав об`єкт за 3000000 грн. Візуально,\~реконструкція нерухомого\~майна здійснена\~шляхом надбудови\~двох поверхів\~без зміни\~зовнішніх геометричних\~розмірів їхніх\~фундаментів ,\~в межах\~ огорожі , на земельній ділянці, яка була виділена під вже збудований об`єкт нерухомості, який забудовник [PERSON] отримав на підставі договору купівлі-продажу. Цільове призначення зазначеної земельної ділянки не змінилось, для будівництва та обслуговування набутої [PERSON] на правових підставах нерухомості, що відповідно до принципу\~«superficiessolocedit» закріплює принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на ній будівлі . Таким чином, визнання за Дніпровською міською радою права власності на спірний житловий будинок, при тому , що він збудований на основі іншого нерухомого майна , що перебувало у власності забудовника, яке ним набуте легітимно, призведе до порушення права власності власників цього майна, що є недопустимим, відповідно до положень ч.5 ст.367 ЦК України відповідно до яких суд може визнати за власником ( користувачем) земельної ділянки право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, за умови , якщо це не порушує права інших осіб. Суд вважає\~доведеним,\~що на\~момент \~укладення договору\~купівлі продажу\~ [PERSON] \~з 31.12.1993\~року перебував\~в шлюбі\~з [PERSON] .\~ А\~,\~відповідно до\~ст. 368 ЦК України та ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Представник відповідача\~ [PERSON] заявляє,\~що вона\~претендує на\~визнання її\~співвласником нерухомості, розташованої за адресою: [ADDRESS] . Також, після смерті [PERSON] відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , які є дітьми [PERSON] заявили свої права на спадкування, що підтверджується довідкою нотаріальної контори про відкриття спадкової справи, а тому прийняли спадщину після його смерті. Відповідно до положень ст. 1218 ЦК України право спадкодавця [PERSON] на його частку у власності на будівлю колишнього закладу дошкільної освіти, розташовану за адресою: [ADDRESS] (будівля колишнього дитячого дошкільного закладу N? 345 літ. А-2, А'-1 площею 3069,5 кв.м., ганки зі сходами а, а1, , а2', ганки а3, a4, a5, a6, a7, а8, навіс літ. Б, огорожа N? 3, мостіння I, II) за договором купівлі продажу від 27.04.2007 року входить до спадкової маси, тому що належала йому на день смерті. За\~статтею 1\~Першого протоколу до Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном; ніхто не може бути позбавлений його/її власності інакше як в інтересах суспільства й на умовах, що їх визначено законом і загальними принципами міжнародного права (абзац перший). Застосовуючи наведений припис\~статті 1\~Першого протоколу до Конвенції, Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово та послідовно наголошував на тому, що втручання держави у право мирного володіння майном має відповідати певним критеріям, а саме: воно має відповідати принципові законності й переслідувати правомірну (легітимну) мету за допомогою засобів, які є достатньо домірними (пропорційними) меті, яку мають досягти [рішення Європейського суду з прав людини у справі\~Beyeler v. Italy\~від 5 січня 2000 року (заява № 33202/96), §§ 108-114]. Таким чином, на думку суду, позбавлення відповідачів права власності та передача житлового будинку у комунальну власність в інтересах громади порушить право відповідачів на мирне володіння приватним майном і буде надмірним втручанням в їх права. Окрім того, ч.6 ст.376 ЦК України передбачено право особи на відшкодування витрат на будівництво ,якщо право власності на нерухоме майно визнане за власником. Позивачем не надані докази на підтвердження вартості об`єкту самочинного будівництва з метою визначення компенсації відповідачам вартості у разі позбавлення їх права власності. Також, суд враховує, що третя особа АТ «Приват Банк» заперечує проти передачі будинку у комунальну власність Дніпровської міської ради . Третя особа надала суду докази , що 27.04.2007 між ЗАТ КБ ПРИВАТБАНК, правонаступником якого є АТ КБ ПРИВАТБАНК та позичальником [PERSON] укладений кредитний договір №DNDVGK00000416 , який забезпечений договором іпотеки, який укладений 27.04.2007 між ЗАТ КБ ПРИВАТБАНК та [PERSON] за №DNDVGK00000416, за умовами якого останній в забезпечення своїх зобов`язань по кредитному договору передав нерухоме майно,: будівлю колишнього дитячого дошкільного закладу №345, літ. А-2, А1-1 загальною площею 3069,5 кв.м., ганки зі сходами а, а1, а2, ганки літ. а3, а4, а5,а6, а7, а8, навіс літ. Б (тим час.), огорожа №3, мостіння І, ІІ, яке знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Зазначений Договір іпотеки посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Козіною А.В. та зареєстрований в реєстрі за №993. Стаття 3 Закону України Про іпотеку визначає, що у разі порушення боржником основного зобов`язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Згідно ч. 5 ст. 5 Закону України Про іпотеку у разі якщо іпотекодавцем предмет іпотеки було реконструйовано або щодо нього було проведено самочинне будівництво (у тому числі, але не виключно, споруджено нові будівлі, споруди тощо на земельній ділянці, що належить іпотекодавцю на праві власності чи перебуває в його користуванні), всі реконструйовані, новостворені об`єкти нерухомості вважаються предметом іпотеки відповідно до іпотечного договору. Таким чином, всі приміщення та об`єкти нерухомості за адресою: [ADDRESS] , які утворені внаслідок реконструкції та добудови до первісного предмету іпотеки, спір про право власності на яке є предметом спору у справі №202/5695/20, є частиною предмету іпотеки, в розумінні ч.5 ст.5 Закону України « Про іпотеку». В Державному реєстрі іпотек, під № 1231481 міститься обтяження - іпотека від 31.05.2011 року зареєстрована на підставі повідомлення ПАТ « ПриватБанк» за договором іпотеки DNDVGK00000416, посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріалного округу Козіною за реєстровим № 993, 27.04.2007 року. Об`єкт обтяження нежитлова будівля за адресою: ( колишня назва Дніпроптровськ), просп. Миру, 67 . Іпотекодержатель ПАТ « ПриватБанк», іпотекодавець [PERSON] . Відповідно до актуальної інформації обтяжень № 37010693 від 23.06.2020 року будівля колишнього дитячого закладу №345 за адресою: ( колишня назва Дніпроптровськ), [ADDRESS] арештована на підставі постанови про арешт майна боржника , № 62400962 від 23.06.2020 приватного виконавця Шаган О.А. Тому, передача житлового будинку у власність Дніпровської міської ради позбавить іпотекодержателя ПАТ « ПриватБанк» права на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки. Що стосується позовних вимог про визнання недійсним договору купівлі продажу від 23 липня 2012 року укладеного між [PERSON] та [PERSON] , ВРТ № 674889 за умовами якого [PERSON] набула у власність квартиру [ADDRESS] в житловому будинку з комерційними приміщеннями, то зазначені вимоги не підлягають задоволенню із наступних підстав. Договір купівлі продажу квартири [ADDRESS] від 23 липня 2012 року укладеного між [PERSON] та [PERSON] , ВРТ № 674889 квартири [ADDRESS] в житловому будинку з комерційними приміщеннями , посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Гугель С. Ю.\~Відповідно до змісту договору, квартиру продано [PERSON] за 396\~056 грн.\~ Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно , Державного реєстру іпотек , Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна право власності [PERSON] на квартиру [ADDRESS] . Відповідно до положень ст.204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. За змістом\~ст.\~215\~ЦК України Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені\~частинами першою - третьою,\~п`ятою\~та\~шостою статті 203\~цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Відповідно до ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. . Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. 3. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. 4. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. 5. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Виходячи із аналізу зазначених правових норм, судом встановлено, що оспорюваний договір купівлі-продажу квартири відповідає вимогам ст.203 ЦК України. Так, на момент набуття [PERSON] права власності на спірну квартиру, право власності [PERSON] на житловий будинок за адресою [ADDRESS] було встановлене та зареєстроване у встановленому законом порядку в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно на підставі судового рішення , яке на той час не було скасоване , та декларації про прийняття будинку в експлуатацію. Також квартира [ADDRESS] , яку набула відповідач , мала державну реєстрацію в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. При укладенні договору не існували перешкоди для\~ вчинення\~правочину. Таким чином Аракєлян є добросовісним набувачем квартири. Той факт, що на момент розгляду справи скасоване судове рішення , яке було підставою для оформлення за продавцем [PERSON] права власності на житловий будинок, не може бути підставою для скасування права власності особи, яка укладаючи оплатний договір , діяла добросовісно, покладаючись на легітимність дій державних органів та тривалий час з 2012 року мирно володіла цим майном. Окрім того, суд зазначає, що позивач не є стороною договору купівлі-продажу і не довів яким чином зазначений договір купівлі-продажу [PERSON] порушує його права, при тому що позивач просить визнати за ним право власності на спірний будинок, чим визнає, що він відповідає будівельним нормам, державним стандартам і правилам в будівництві. Відповідно до ст.13,81 ЦПК України тягар доказування покладається на сторони. Вирішуючи спір, суд повинен дати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу позивача на момент його звернення до суду, відповідно до положень ст.4 ЦПК України. На думку суду, позовні вимоги є необґрунтованими , обраний позивачем спосіб захисту, який полягає в позбавленні відповідачів права власності та передачі майна у комунальну власність в інтересах громади є непропорційним та надмірним втручанням держави в права відповідачів на мирне володіння приватним майном Таким чином, слід відмовити у задоволенні позовних вимог про визнання права комунальної власності на житловий будинок з нежитловими приміщеннями та квартирами за адресою: [ADDRESS] , визнання договору купівлі продажу квартири недійсним . Інші позовні вимоги ( припинити право власності та скасувати державну реєстрацію права власності на спірний житловий будинок, на нежитлові приміщення , на квартири з першої по п`ятдесят сьому за адресою: [ADDRESS] ) суд вважає похідними від вимог про визнання права комунальної власності на житловий будинок з нежитловими приміщеннями та квартири , визнання договору купівлі продажу квартири недійсним ) , а тому вони також не підлягають задоволенню. Судові витрати по справі складаються із судового збору. Розмір судового був попередньо визначений судом на підставі ч.2 ст.6 Закону «Про судовий збір « в розмірі 130 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб за вимоги майнового характеру в сумі 348920 грн та за три вимоги немайнового характеру 8054 грн, виходячи по 2684 грн за кожну вимогу, а всього 356972 грн. Зазначений судовий збір сплачений позивачем . За змістом ч.2 ст.6 Закону України «Про судовий збір» у разі якщо судовий збір сплачується за подання позовної заяви до суду в розмірі, визначеному з урахуванням ціни позову, а встановлена при цьому позивачем ціна позову не відповідає дійсній вартості спірного майна або якщо на день подання позову неможливо встановити точну його ціну, розмір судового збору попередньо визначає суд з подальшою сплатою недоплаченої суми або з поверненням суми переплати судового збору відповідно до ціни позову, встановленої судом у процесі розгляду справи. Під час судового розгляду позивачем не надано доказів на підтвердження розміру ціни позову за вимогами майнового характеру та наявності підстав для зменшення судового збору. Тому суд вважає що немає підстав для зменшення судового збору. Відповідно до ст.141 ЦПК судові витрати розподіляються пропорційно задоволених вимог. Тому, враховуючи, що в задоволенні позову відмовлено, судові витрати покладаються на позивача.

Outcome: dismissed