Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-13 00:00:00

У травні 2025р. позивач Державне підприємство «Управління житловими будинками» Управління справами Апарату Верховної Ради України» звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до відповідачки [PERSON] , в якому просив суд: - стягнути з відповідачки на свою користь суму заборгованості за надані житлово-комунальні послуги в розмірі 42022,71 грн.; інфляційні втрати у розмірі 10088,2 грн.; 3,0 % річних у розмірі 2607,71 грн.; судовий збір в розмір 3028,0 грн. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що розпорядженням по Управлінню справами Апарату Верховної Ради України за № 100 від 31 грудня 2015р. з балансу Управління житловими будинками Управління справами Верховної Ради України на баланс позивача, було передано, зокрема, житловий будинок [ADDRESS] . Відповідачка [PERSON] є користувачем кімнати № [NUMBER] у вказаному будинку, однак належним чином не виконує свої обов`язки по своєчасному внесенню в повному обсязі плати за комунальні послуги, тому за нею утворилась заборгованість за період часу з травня 2021р. по березень 2025р. у сумі в розмірі 42022,71 грн., що стало підставою для звернення позивача до суду з вказаним позовом. Ухвалою судді Шевченківського районного суд м. Києва від 16 червня 2025р. відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи. 19 серпня 2025р. на адресу суду надійшов відзив на позов, в якому відповідачка зазначила, що визнає наявну суму заборгованості за житлово-комунальні послуги у розмірі 42022,71 грн., а також вважає, що стороною позивача невірно було здійснено обрахунок інфляційних втрат та 3,0 % річних, оскільки при проведенні контр розрахунку інфляційні втрати становлять - 7080,69 грн.; 3,0 % річних - 1572,59 грн., які сторона відповідача також визнає. В прохальній частині відзиву на позов, сторона відповідача клопотала перед судом про розгляд справи у свою відсутність. Одночасно з відзивом на позов, стороною відповідача було подано клопотання про звільнення сторони відповідача від сплати судового збору. Відповідь на відзив стороною позивача до суду не подавалась. До судового засідання представником позивача було подано до суду заяву про розгляд справи у відсутність сторони позивача, з доводами та аргументами, наведеними у відзиві на позов, сторона позивача погоджується, та просить суд ухвалити рішення у встановленому законом порядку. Суд, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав. Як встановлено судом, позивач Державне підприємство «Управління житловими будинками» Управління справами Апарату Верховної Ради України» засноване на державній власності та належить до сфери управління Апарату Верховної Ради України, що входить до складу майнового комплексу, який забезпечує діяльність Верховної Ради України. Розпорядженням по Управлінню справами Апарату Верховної Ради України за № 100 від 31 грудня 2015р. з балансу Управління житловими будинками Управління справами Верховної Ради України на баланс позивача було передано, зокрема, будинок [ADDRESS] . Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників (ч. 1 ст. 82 ЦПК України). З матеріалів справи вбачається, що відповідачка [PERSON] є наймачем кімнати [ADDRESS] . Звертаючись до суду з вказаним позовом, сторона позивача зазначала, що в результаті несплати відповідачкою за надані житлово-комунальні послуги в повному обсязі, виникла заборгованість, в розмірі 42022,71 грн. Згідно з розрахунком заборгованості, за період часу з червня 2021р. по березень 2025р. відповідачка дійсно має заборгованість за надані житлово-комунальні послуги у розмірі 42022,71 грн. При цьому у відзиві на позов, відповідачка визнала зазначену суму заборгованості та заявлені до неї в цій частині вимоги. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Згідно ч.2 ст. 638 ЦК України договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір і прийняття пропозиції другою стороною. Частиною 2 ст. 642 ЦК України визначено, що якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (сплатила суму коштів), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції. Таким чином, наявність взаємовідносин між позивачем та відповідачкою, а отже, і виникнення цивільних прав і обов`язків, підтверджується діями сторін: позивач здійснює надання житлово-комунальних послуг до приміщення, наймачем якого є відповідачка, а остання отримує та користується даними послугами та відповідно зобов`язана здійснювати оплату наданих житлово-комунальних послуг. На підставі ст. ст. 66, 67, 162 ЖК України плата за користування житлом (квартирна плата) обчислюється виходячи із загальної площі квартири, а плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами у відповідності до кількості проживаючих в квартирі осіб. Відповідно до п. 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 572 від 08 жовтня 1992р. «Про механізм впровадження Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» власник та наймач (орендар) квартири, житлового приміщення у гуртожитку зобов`язаний: укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем відповідно до типового договору; оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст. 179 ЖК України, користування будинками (квартирами) державного і громадського житлового фонду, фонду житлово-будівельних кооперативів, а також приватизованого житлового фонду та їх утримання здійснюється з обов`язковим додержанням вимог Правил користування приміщеннями житлових будинків і прибудинковими територіями, які затверджуються Кабінетом Міністрів України. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до вказівок закону, акту планування, договору, а при відсутності таких вказівок - відповідно до вимог, що звичайно ставляться. Законом України «Про житлово-комунальні послуги», в редакції, яка діє з 09 червня 2018р., врегульовані відносини між суб`єктом господарювання, предметом діяльності якого є надання комунальних послуг, і фізичною особою, яка отримує послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами; у разі несвоєчасного здійснення платежів за житлово-комунальні послуги сплачувати пеню в розмірах, установлених законом або договорами про надання житлово-комунальних послуг. Згідно ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. За таких обставин, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності та враховуючи те, що позивач є виконавцем житлово-комунальних послуг у будинку [ADDRESS] , а відповідачка, як наймач кімнати № [NUMBER] в цьому будинку, свої зобов`язання зі сплати за надані послуги не виконує в повному обсязі, будь-яких доказів на спростування вказаних обставин суду надано не було, суд приходить до висновку, що вимога позивача про стягнення з відповідачки заборгованості за житлово-комунальні послуги за період з червня 2021р. по березень 2025р. у розмірі 42022,71 грн. підлягає задоволенню. Статтею 625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Так, суд, перевіряючи наданий стороною позивача розрахунок інфляційних втрат та 3,0 % річних, встановив, що зазначений розрахунок здійснено невірно, без врахування положень постанови Кабінету Міністрів України від 05 березня 2022р. за № 206 «Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану», а також не враховано періодичність платежів за житлово-комунальні послуги, та проведені відповідачкою часткові оплати, а тому в цій частині вимоги підлягають частковому задоволенню, а саме: з відповідачки га користь позивача підлягає стягненню інфляційні втрати у розмірі 7080,69 грн.; 3,0 % річних у розмірі 1572,59 грн., при цьому судом враховано, що наданий стороною відповідача зазначених вимог є вірним, з чим і погодилась сторона позивача. Відповідно до ст. ст. 141, 142 ЦПК України з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню 50 відсотків судового збору - 1514,0 грн., та підлягає поверненню позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого ним при поданні позову, шляхом зобов`язання Головного управління Державної казначейської служби України у м. Києві повернути останньому - 1514,0 грн., згідно платіжної інструкції № 421 від 30 квітня 2025р. Заява сторони відповідача, про звільнення відповідачки від сплати судового збору не підлягає до задоволення, оскільки в силу положень ч. 1, 2 ст. 8 Закону України «Про судовий збір», сума судового збору, як підлягає стягненню не перевищує 5 відсотків розміру річного доходу за попередній календарний рік сторони відповідача.

Outcome: partial