Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-12 00:00:00

ТОВ «Факторинг Партнерс» (далі - позивач) звернулося до Чорнобаївського районного суду Черкаської області з позовом до [PERSON] (далі - відповідач) про стягнення заборгованості за договором. В обґрунтування позовних вимог в позові зазначено, що 23 серпня 2024 року між ТОВ «ЕКО ФІН» та відповідачем було укладено в електронній формі кредитний договір №67892506, на підставі якого відповідач отримав кредитні кошти в сумі 3500 грн. На підставі договору відступлення прав вимоги №11-08/25 від 11 серпня 2025 року право грошової вимоги за таким кредитним договором від ТОВ «ЕКО ФІН» перейшло до позивача. Відповідач всупереч умовам кредитного договору не здійснював належним чином погашення заборгованості ані перед первісним кредитором, ані перед позивачем. У зв`язку з тим, що відповідач не виконав взяті на себе зобов`язання, тобто не здійснив погашення існуючої заборгованості, позивач змушений звернутися до суду з позовними вимогами про стягнення заборгованості за кредитним договором у загальному розмірі 16170,00 гривень, а також стягнення судових витрат. Ухвалою Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 10 вересня 2025 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву. Позовні вимоги визнає частково. Не визнає позовні вимоги про стягнення витрат на надання правничої допомоги в сумі 9000 грн, оскільки ні договором про надання правової допомоги, ні додатками до нього не визначений облік наданих юридичних послуг та їхня вартість. В матеріалах справи відсутній опис робіт. Додана позивачем заявка від 12 серпня 2025 року може свідчити лише про наміри, а наданий позивачем витяг з акту №16 про надання юридичної допомоги від 22 серпня 2025 року не в повній мірі деталізує обсяг робіт та оплату. Вважає вартість робіт з надання правничої допомоги завищеною. Просив позовні вимоги задовольнити частково, відмовити у стягненні витрат на правничу допомогу. Від представника позивача надійшли письмові пояснення. Представник позивача зазначає, що розмір гонорару визначається лише за погодженням сторін договору. Витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтврдження обсягу наданих робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено чи тільки має бути сплачено. Враховуючи, що спір виник лише через неналежне виконання відповідачем своїх зобов`язань за кредитним договором, вважає, що заявлена сума є обгрунтованою та співмірною зі складністю справи, зворотного відповідачем не доведено. Представник позивача надіслала до суду клопотання про витребування доказів. У ньому просила витребувати в АТ "ПУМБ" інформацію щодо власника банківської картки, докази зарахування на картку кредитних кошттів тощо. В судове засідання учасники не з`явились. В позовній заяві представник позивача просив розглядати справу за його відсутності. Відповідач подав заяву, у якій просив розглядати справу за його відсутності. Просив відмовити у стягненні витрат на правову допомогу. Виходячи з приписів ст.ст. 43, 223\~ЦПК України суд постановив слухати справу за відсутності сторін. Згідно з ч. 2 ст.\~247\~ЦПК України у зв`язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, з`ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами шляхом дослідження письмових доказів в матеріалах справи, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. 23 серпня 2024 року між ТОВ "Еко Фін" та відповідачем укладено договір про споживчий кредит №67892506 (а.с. 7-32) (далі - кредитний договір). Відповідно до кредитного договору банк зобов`язаний надати клієнту кредит в сумі 3500,00 грн. Строк кредиту - 730 днів, з 23.08.2024 по 22.08.2026. Процентна ставка за користування кредитом - 365% річних (1% за 1 день). Клієнт зобов`язувався погасити заборгованість за кредитом та проценти за користування кредитом. Згідно з ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-комунікаційної системи, що використовується сторонами. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку (ч. 1 ст. 207 ЦК України). Відповідно до ч. 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК України). За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. За ч. 1 ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. За змістом ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не допускається, воно має виконуватись належним чином відповідно до умов договору і у встановлений строк (термін). Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України). Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). За ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно з ч. 1 ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і обов`язки відповідно до договору. Як вбачається з матеріалів справи ТОВ "Еко Фін" зобов`язання за кредитним договором виконало у повному обсязі, а саме надало відповідачу грошові кошти у розмірі, передбаченому умовами кредитного договору (квитанція №42442-07778-85714, а.с. 46). Порушуючи вказані вище положення законодавства та умови кредитного договору, відповідач зобов`язання за вказаними договорами належним чином не виконав, внаслідок чого виникла заборгованість. Розмір заборгованості за договором №67892506 від 23.08.2024 становить 16170,00 грн, з них: заборгованість за кредитом - 3500,00 грн, заборгованість за відсотками - 12670,00 грн (а.с. 56). Відповідачем не спростовано розрахунків заборгованості, наданих позивачем до суду. 11 серпня 2025 року ТОВ "Еко Фін" та ТОВ «Факторинг Партнерс» було укладено договір відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги №11-08/25 (а.с. 57-67), на підставі якого ТОВ «Факторинг Партнерс» набуло право вимоги до відповідача за договором №67892506 згідно з реєстром боржників (а.с. 65-67). Статтею 514 ЦК України встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ч. 1 ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Таким чином до позивача від ТОВ "Еко Фін" перейшло право вимоги до відповідача за кредитним договором. Суд враховує, що п. 3.2.2.2. кредитного договору передбачено можливість звернення з вимогою до позичальника щодо дострокового погащення заборгованості. З такою вимогою 20.08.2025 ТОВ "Факторинг Партнерс" зверталось до [PERSON] (а.с. 47). Щодо клопотання представника позивача про витребування доказів, то суд не вбачає підстав для його задоволення, оскільки відповідач визначає позовні вимоги, які стосуються стягнення заборгованості за кредитом. Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Зі змісту ч.ч. 1, 2 ст. 89 ЦПК України вбачається, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів; суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності. З огляду на те, що відповідач не виконав своїх зобов`язань за кредитним договором щодо повернення кредитних коштів та сплати відсотків за користування коштами, позовні вимоги визнає, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог. Згідно з ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України). Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З огляду на задоволення позовних вимог, з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір у розмірі 2422,40 гривень. Пунктом 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України встановлено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У ч. 2 ст. 137 ЦПК України визначено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Частиною 3 цієї ж статті Кодексу передбачено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Згідно з ч. 4 цієї ж статті Кодексу розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог ч. 4 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч.ч. 5 і 6 ст. 137 ЦПК України). Відповідач у своєму відзиві просив відмовити позивачу у стягненні витрат на правову допомогу у повній мірі. У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Згідно з практикою ЄСПЛ заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України»). Схожі висновки щодо підтвердження витрат, пов`язаних з оплатою професійної правничої допомоги, містяться у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16, додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, у додатковій постанові Верховного Суду від 05 квітня 2023 року у справі № 756/8257/15. Так, у позовній заяві заявлено вимогу про стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 9000,00 гривень. На підтвердження наданої професійної правничої допомоги до позовної заяви додано копію договору від 02 липня 2024 року №02-07/2024 про надання правової допомоги між позивачем та АО «Лігал Ассістанс» (а.с. 74-77), копію прайс-листа АО «Лігал Ассістанс» (а.с. 78), копію заявки від 12 серпня 2025 року №957 на надання юридичної допомоги (а.с. 79), копію витягу з Акту № 16 про надання юридичної допомоги від 22 серпня 2025 року (а.с.80). У постанові від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18, обґрунтовуючи правові підстави стягнення витрат на професійну правову допомогу, Велика Палата Верховного Суду вказала, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (п. 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц). Суд звертає увагу, що ця цивільна справа є типовою та нескладною, а її розгляд проведено за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. За таких обставин суд вважає перебільшеним та необґрунтованим обсяг часу, витраченого адвокатом на надання правничої правової допомоги, оскільки він не є пропорційним до предмета спору. Підсумовуючи зазначене, виходячи із критерію реальності адвокатських послуг, а також критерію розумності їхнього розміру, враховуючи обставини цієї справи, її складність та категорію, а також практику Верховного Суду щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу в цілому, суд дійшов висновку про їх стягнення у розмірі 2000,00 гривень, що становитиме співмірні і розумні витрати позивача на професійну правничу допомогу. На підставі викладеного,

Outcome: approved