Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-09 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з даним позовом, в якому просить визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS] , загальною площею 68,5 кв.м., житловою - 44,5 кв.м., стягнути з відповідача судові витрати. В обґрунтування позову представник позивача зазначає, що 18 липня 2014 року [PERSON] уклав шлюб з [PERSON] , який зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Харкову реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції про що був складений відповідний актовий запис № 590, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] . [INFO] народилась спільна донька [PERSON] , [INFO] народився спільний син [PERSON] . 01 квітня 2025 року рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова у справі № 646/1186/25 Шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. За час шлюбу подружжям було придбано квартиру [ADDRESS] , що підтверджується договором купівлі-продажу від 18.12.2019 р. Спірне майно було оформлено на відповідачку [PERSON] . У п. 9.3. Договору купівлі-продажу зазначено, що згода чоловіка Покупця - [PERSON] на купівлю квартири отримано, що підтверджується заявою від 18.12.2019 р., справжність підпису на якій засвідчено ПН ХМНО Горша А.О., за реєстровим №1474. Квартира складається з 3х кімнат загальною площею 68,5 кв.м., житловою - 44,5 кв.м., що підтверджується технічним паспортом (копія додається, а оригінал у відповідачки). Фактично квартира куплена на кошти позивача, які він отримав як заробітну плату. Відповідач не працювала у зв`язку з доглядом за дітьми. Враховуючи, що спірна квартира була придбана подружжям у шлюбі, то вона належить [PERSON] та [PERSON] на праві спільної сумісної власності. Отже, частки у праві власності є рівними та становлять по 1/2 частині. Оскільки відповідачка не визнає право позивача на 1/2 частину даної квартири, то позивач просить визнати за ним право власності на 1/2 частину спірної квартири. Представник відповідача надав до суду відзив на позовну заяву, в якому заперечував проти задоволення позову, вказав, що позивач під час придбання квартири офіційно не працював мав нерегулярний дохід, фактично всі гроші на придбання квартири були витрачені з особистих заощаджень відповідача до шлюбу та за кошти батьків відповідача. Представник позивача адвокат Петренко О.В. в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, наполягала на їх задоволенні, заявила, що має намір подати заяву про розподіл судових витрат. Відповідач в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог, пояснила, що у період шлюбу працювала, проте не була офіційно працевлаштована, натомість відповідач на час придбання квартири був звільнений за місцем роботи, заробітку не мав, діти перебувають на її утриманні. Також, вказала, що грошові кошти на квартиру надавались її батьками та родичами, проте письмових підтверджень вона не має. Представник відповідача\~-\~адвокат Канделакі\~В.М. заперечував проти задоволення позовних вимог з підстав, викладених у відзиві. Суд, заслухавши пояснення учасників справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх позовних вимог та заперечень, дослідивши матеріали справи та надані докази, встановив наступні факти та відповідні ним правовідносини. Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 18 липня 2014 року, про що Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Харкову реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції складений відповідний актовий запис № 590, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] (а.с.8). Рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова у справі № 646/1186/25 шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано (а.с.9). Згідно з договором купівлі-продажу від 18.12.2019 року, продавці [PERSON] та [PERSON] передали у власність, а [PERSON] прийняла у власність квартиру [ADDRESS] , вартість 866000,00 грн. (а.с. 5-6). Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 18.12.2019 р. № 193616948, на підставі договору купівлі-продажу № 1475 від 18.12.2019 року, власником квартири [ADDRESS] є [PERSON] (а.с.7). На виконання ухвали суду від 15.05.2025 року, приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Горша А.О. надано копію нотаріальної справи щодо посвідчення договору купівлі-продажу квартири від 18.12.2019 р. за реєстровим № 1475. (а.с.59-88). Як вбачається із заяви № 1474, посвідченої приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Горша А.О., [PERSON] надав згоду на купівлю його дружиною [PERSON] квартири [ADDRESS] (а.с.70). Так, у статті 60 СК України закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і стаття 368 ЦК України. Частиною 2 ст. 372 ЦК України встановлено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Частиною першою статті 57 СК України встановлено, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка, є: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. За змістом статей 69, 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Така правова позиція висловлена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18), постанові Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі справа № 725/1776/18 (провадження № 61-7911св19). Як роз`яснено в пунктах 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК України, частина третя статті 368 ЦК України) відповідно до частин другої, третьої статті 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто; речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть якщо вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя; кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, що належала особі, а також як відшкодування завданої їй моральної шкоди; страхові суми, одержані за обов`язковим або добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою власністю кожного з них. У частині другій статті 89 ЦПК України встановлено, що жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Згідно із положеннями частини третьої статті 12 та частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Аналізуючи пояснення відповідача стосовно того, що частина грошових коштів на придбання квартири надавались її батьками та родичами, суд оцінює їх критично, оскільки таки покази не містять документальних доказів. Крім того, будь-яких інших доказів на підтвердження витрат на придбання спірного майна за кошти, які належали відповідачу особисто, суду не надано. Так, відповідачем не надано належних і допустимих доказів на підтвердження того, що квартира [ADDRESS] придбана нею за кошти, які належали їй особисто, та неспростована презумпція спільності права власності подружжя на спірну квартиру. Таким чином, суд вважає встановленим та доведеним, що спірна квартира [ADDRESS] є об`єктом права спільної сумісної власності сторін, оскільки придбана в період шлюбу, за їх спільні кошти, незалежно від того, що оформлена та зареєстрована за відповідачем. Враховуючи вищевикладене,\~суд приходить\~до висновку\~про задоволення\~позовних вимог [PERSON] про поділ спільної сумісної власності подружжя та вважає за необхідне визнати за [PERSON] право власності на частини квартири [ADDRESS] , загальною площею 68,5 кв.м., житловою - 44,5 кв.м., що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя [PERSON] та [PERSON] Відповідно до ст. 141ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: approved