Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-13 00:00:00

Позивач [PERSON] , в особі свого представника адвоката Ракоїд Людмили Вячеславівни, звернулася у Придніпровський районний суд м.\~Черкаси з позовом до [PERSON] про зміну способу стягнення аліментів. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 07.10.2019 шлюбу між сторонами було розірвано. Від шлюбу вони мають двох неповнолітніх дітей: сина [PERSON] , 2008 року народження та доньку [PERSON] , 2013 року народження. Позивач також вказує, що рішенням Придніпровського районного суду м.\~Черкаси від 02.08.2019 у справі №711/3922/19 з відповідача на її користь стягнуто аліменти на утримання неповнолітніх дітей: сина [PERSON] , [INFO] в твердій грошовій сумі у розмірі 1100грн. та доньку [PERSON] , [INFO] , в твердій грошовій сумі у розмірі 900 грн. щомісячно, починаючи з 01.07.2019 року і до досягнення кожною дитиною повноліття. Разом з тим, на даний час, вказаний розмір аліментів є значно меншим ніж визначений законом прожитковий мінімум для дитини відповідного віку. Аліменти, які стягуються з відповідача, в умовах збільшення рівня цін та прожиткового мінімуму на дитини, є недостатніми для матеріального утримання спільних дітей, що ставить позивачку у скрутне матеріальне становище. Також вказує, що діти отримують платні освітні послуги, що підтверджується відповідними договорами, які укладені між нею та освітніми закладами. Вона власними силами намагається матеріально забезпечити дітей, але, враховуючи, що у відповідача покращився матеріальний стан в порівнянні з його доходами в 2019 році, тому просила змінити визначений рішенням суду від 02.08.2019 розмір аліментів у твердій грошовій сумі і стягнути з відповідача на її користь на утримання двох неповнолітніх дітей аліменти у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дітьми повноліття. Також просила відкошувати їй за рахунок відповідача, понесені нею витрати на правову допомогу адвоката у розмірі 15000 грн. Ухвалою суду від 11.09.2025 позовну заяву прийнято, відкрито провадження у справі та призначено її до судового розгляду. Вказана цивільна справа визнана судом малозначною і розглядається у порядку спрощеного позовного провадження із повідомленням сторін. Сторонам встановлено строк для подачі заяв по суті справи. Крім того, сторони заперечень щодо такого порядку розгляду справи не надали. У судове засідання позивач та її представник адвокат Ракоїд Л.В. не з`явилися, хоча судом належним чином повідомлялися про місце, день та час розгляду справи. 14.10.2025 адвокатом Ракоїд Л.В. подано до суду письмову заяву від 14.10.2025 про проведення розгляду справи за відсутності позивача та його представника. Позовні вимоги підтримала та просила задовольнити у повному обсязі. Не заперечувала проти заочного розгляду справи. У судове засідання відповідач не з`явився, не повідомивши суд про причину неявки, хоча про час, дату та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку, шляхом направлення судової повістки за зареєстрованим місцем проживання. Адресована кореспонденція повернулась до суду без вручення, з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою», що у контексті положень п.\~3 ч.\~8 ст.\~128, ст.\~ст. 223, 131 ЦПК України, суд вважає, як повідомлення відповідача належним чином. Слід також зазначити, що згідно з положеннями ст.\~8 ЦПК України, інформація про рух справи є відкритою, оприлюдненою на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет, за якою можливо дізнатися необхідну інформацію щодо справи. Відзив на позовну заяву не подано. Справу вирішено за правилами заочного розгляду, визначеними ст.ст.\~280-282 ЦПК України, за відсутності відповідача, який повідомлявся у встановленому законом порядку про час, дату і місце розгляду справи та не з`явився у судове засідання без повідомлення причин, не подав відзиву проти позову. Враховуючи думку позивача, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи в їх сукупності, всебічно, повно та об`єктивно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. У судовому засіданні встановлено та матеріалами справи підтверджено, що сторони є батьками двох неповнолітніх дітей, а саме: - [PERSON] , яка народилась [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про її народження серії [NUMBER] , що видане 06.12.2013р. відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Придніпровському району міста Черкаси реєстраційної служби Черкаського міського управління юстиції, актовий запис №1448; - [PERSON] , який народився [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , що видане відділом реєстрації актів цивільного стану по Придніпровському району міста Черкаси Черкаського міського управління юстиції Черкаської області, актовий запис №914. Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 22.08.2019 у справі №\~711/3922/19 стягнуто з [PERSON] , [INFO] на користь [PERSON] на утримання неповнолітніх дітей: сина [PERSON] , [INFO] в твердій грошовій сумі в розмірі 1100 (одна тисяча сто) гривень щомісячно, доньки [PERSON] , [INFO] , в твердій грошовій сумі в розмірі 900 (дев`ятсот) гривень щомісячно (2000 грн. на двох дітей), починаючи з 01.07.2019 року і до досягнення дітьми повноліття. Судове рішення набрало законної сили 02.09.2019. Також згідно Договору №20 про надання освітніх послуг вищим навчальним закладом та фізичною (юридичною) особою від 17.07.2023 встановлено, що [PERSON] є студентом Черкаського державного бізнес-коледжу та здобуває денну освіту за рахунок коштів замовника ( [PERSON] ). Згідно додаткової угоди №2 від 04.02.2025, вартість навчального 2025-2026 року становить 27454,0грн. Згідно Договору б/н від 30.08.2023, укладеного між Черкаською гімназією №9 та [PERSON] , [PERSON] є вихованцем та здобувачем освіти вказаного навчального закладу і розмір щомісячної оплати додаткових освітніх послуг на 2023-2024 навчальний рік становив 380,0 грн. Відповідно до ст. 55 Конституції України та ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст.\~5 ЦПК України). Способи захисту для даних правовідносин визначені Сімейним Кодексом України. Статтями 12, 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ч. ч. 3, 4 ст. 77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України). Згідно із ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Частиною першою ст. 12 вказаного Закону визначено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989,\~- держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Аліменти це обов`язок утримання у визначених законом випадках одним членом сім`ї інших, які потребують цього. За положеннями ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого ч.\~5 ст.\~157 цього Кодексу. Відповідно до ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. За приписами ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.ч.\~1-3 ст. 181 СК України, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Статтею 182\~СК України\~визначено,\~що при\~визначенні розміру\~аліментів суд\~враховує:\~1)\~\~стан\~здоров`я\~та матеріальне\~становище дитини; 2)\~стан\~здоров`я\~та матеріальне\~становище платника\~аліментів; 3)\~наявність\~у платника\~аліментів інших\~дітей,\~непрацездатних чоловіка,\~дружини,\~батьків,\~дочки,\~сина; 3-1)\~наявність\~на праві\~власності,\~володіння та/або\~користування у\~платника аліментів\~майна та\~майнових прав,\~у тому\~числі рухомого\~та нерухомого\~майна,\~грошових коштів,\~виключних прав\~на результати\~інтелектуальної діяльності,\~корпоративних прав; 3-2)\~доведені\~стягувачем аліментів\~витрати платника\~аліментів,\~у тому\~числі на\~придбання нерухомого\~або рухомого\~майна,\~сума яких\~перевищує десятикратний\~розмір прожиткового\~мінімуму для\~працездатної особи,\~якщо платником\~аліментів не\~доведено джерело\~походження коштів; 4)\~інші\~обставини,\~що мають\~істотне значення. Розмір\~аліментів має\~бути необхідним\~та достатнім\~для забезпечення\~гармонійного розвитку\~дитини. Мінімальний\~гарантований розмір\~аліментів на\~одну дитину\~не може\~бути меншим,\~ніж 50\~відсотків прожиткового\~мінімуму для\~дитини відповідного\~віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів (ч.ч. 1, 2). Згідно з положеннями ч.ч. 1, 2 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Як передбачено ч.ч. 1, 2 ст. 184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період. Частиною першою статті 192 СК України регламентовано порядок зміни розміру аліментів. Так, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. При визначенні розміру аліментів враховуються такі доходи платника аліментів як: основна заробітна плата, усі види доплат і надбавок до заробітної плати, премії та винагороди, пенсії, стипендії, допомоги по безробіттю, дивіденди та інші доходи, що передбачені Постановою Кабінету Міністрів України від 26.02.1993 №\~146 «Про перелік видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб». Згідно з пунктом 23\~Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 №\~3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», у частині, що не суперечить нормам чинного законодавства, розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Враховуючи зміст статей\~181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів мати дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. До того ж, СК України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (частина третя статті\~181 СК України). Стаття 192\~СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст.\~192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки). При розгляді позовів, заявлених із зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки ст.\~192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (ст.\~182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст.\~183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст.\~184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»). Вказана позиція висвітлена у постанові Верховного Суду України від 05.02.2014 у справі №\~6-143цс13. Виходячи з наведених вище положень закону, при вирішенні вимог щодо зміни розміру раніше стягнутих аліментів суд зобов`язаний з`ясувати матеріальний та сімейний стан як платника аліментів, так і стягувача, погіршення чи поліпшення їх здоров`я. Частиною першою статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Так, відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2025\~рік» установлено у 2025 році прожитковий мінімум на дітей віком від 6 до 18\~років становить 3196\~грн. 00\~коп. Враховуючи норми сімейного законодавства мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути менш як 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, тобто\~ 1598\~грн. 00\~коп. Вирішуючи цей спір, судом встановлено наявність підстав для зміни способу стягнення аліментів, зокрема, шляхом зміни способу стягнення і розміру аліментів. Так, встановлена рішенням суду від 02.08.2019 у справі №\~711/3922/19 сума є недостатньою для розвитку дітей та задоволення їх мінімальних потреб; збільшився вік дітей і вони, відповідно потребують більших витрат на харчування, одяг, навчання, враховуючи, зокрема, щорічне збільшення прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та зміну мінімального гарантованого розміру аліментів на одну дитину, який не може бути меншим, ніж 50\~відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку; матеріальний стан позивача не покращився. До того ж, судом не встановлено жодних обставин, які б свідчили про неможливість відповідача сплачувати аліменти на утримання неповнолітніх дітей у заявленому позивачем розмірі. Доказів на спростування доводів позивача відповідачем надано не було. При цьому, суд звертає увагу на те, що у разі можливості у платника аліментів сплачувати їх у більшому, ніж визначено судовим рішенням розмірі, він вправі надавати кошти у більшому розмірі, або надавати добровільну допомогу у натуральній формі (одяг, харчування, оплата гуртків, секцій тощо). Таким чином, з огляду на викладені вище обставини, встановивши природу спірних правовідносин, надавши аналіз наявним у справі доказам,

Outcome: partial