Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-13 00:00:00

Представник позивачки - адвокат Леонтьєв О. В. звернувся до Шевченківського районного суду м. Львова із позовом, в якому просить визнати право [PERSON] на одноразову допомогу у разі загибелі (смерті) [PERSON] , встановивши факт спільного проживання [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , який загинув [INFO] , однією сім`єю як жінки та чоловіка без реєстрації шлюбу в період часу з 01.12.2015 року по [INFO] . Позовні вимоги мотивує тим, що з серпня 2015 року до дня смерті [PERSON] [INFO] вони фактично проживали однією сім`єю без державної реєстрації шлюбу. Зазначає, що вони спільно орендували житло у місті Львові за адресами: [ADDRESS] та [ADDRESS] , вели спільне господарство, мали спільний бюджет, разом накопичували та витрачали кошти в інтересах сім`ї, святкували родинні події, спілкувалися з родичами та друзями один одного, здійснювали спільні поїздки та відпочинок. Позивачка зазначає, що вони з [PERSON] сприймались оточенням як подружжя, що підтверджується актом комісії за участю працівників комунального підприємства та опитуванням сусідів, договорами оренди житла, фотоматеріалами, довіреностями, правочинами, листами благодійних організацій та іншими доказами. З 2015 року [PERSON] повністю забезпечував сім`ю матеріально, оскільки мав дохід від підприємницької діяльності, а позивачка інших власних доходів не отримувала. Спільно виховували двох дітей: спільну доньку, [PERSON] , [INFO] , а також сина позивачки від першого шлюбу - [PERSON] , [INFO] , якого [PERSON] виховував з чотирирічного віку та сприймав як рідного, що також підтверджує характер сімейних відносин. Позивачка звертає увагу на те, що після початку збройної агресії російської федерації [PERSON] добровільно повернувся в Україну та був мобілізований, водночас за період його служби позивачка продовжувала вести спільні справи, допомагала йому та його побратимам, займалась підтримкою родини. [INFO] [PERSON] загинув під час виконання військового обов`язку, що підтверджується свідоцтвом про смерть. Позивачка здійснила його поховання на Марсовому полі у Львові. Зазначає, що інших зареєстрованих шлюбів у цей період сторони не мали, оскільки шлюб позивачки з першим чоловіком припинено його смертю у 2013 році, а шлюб [PERSON] розірвано рішенням суду 16.07.2015 року, яке набрало законної сили до початку їх спільного проживання. Водночас через відсутність державної реєстрації шлюбу позивачка позбавлена можливості в позасудовому порядку оформити пільги та соціальні гарантії, передбачені для членів сімей загиблих військовослужбовців, а також підтвердити факт перебування на утриманні цивільного чоловіка. З огляду на викладене, позивачка просить встановити факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу з [PERSON] з 2015 року до дня його смерті - [INFO] , а також визнати за нею право на одноразову грошову допомогу у разі загибелі (смерті) військовослужбовця, оскільки це має юридичне значення для реалізації її прав та прав їхніх дітей. На підставі вищевикладеного просила позовні вимоги задоволити. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 19.03.2025 року дану справу передано за підсудністю на розгляд Залізничному районному суду м. Львова. У зв`язку з наведеним вище, справу було передано для автоматизованого розподілу. У відповідності до вимог ст. 33 ЦПК України, автоматизованою системою документообігу суду 18.04.2025 року було визначено суддю Постигач О.Б. для розгляду вказаної справи. Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 22.04.2025 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання та встановлено процесуальні строки для подання заяв по суті справи. 06.05.2025 року від представника третьої особи [INFO] - [PERSON] через систему «Електронний суд» надійшли письмові пояснення на позовну заяву. Представник заперечив проти задоволення позову, посилаючись на те, що позивачка не перебувала у зареєстрованому шлюбі із загиблим [PERSON] та не входить до кола осіб, які згідно із законом мають право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку із загибеллю військовослужбовця. Наголошено, що встановлення судом факту проживання однією сім`єю може мати цивільно-правові наслідки, однак не породжує права на отримання відповідної виплати, оскільки на дату смерті [PERSON] , а саме [INFO] чинна редакція закону не передбачала такої категорії отримувачів, як особа, що проживала із загиблим однією сім`єю без шлюбу. Представник також зазначив, що саме по собі спільне проживання або наявність близьких стосунків не свідчить про існування усталених сімейних відносин, притаманних подружжю, якщо не доведено сукупність ознак спільного побуту, бюджету, витрат, взаємних прав і обов`язків та наголосив, що подані позивачкою докази не підтверджують реальності сімейних відносин із загиблим, а тому не можуть бути підставою для задоволення позову. Також зазначено, що одноразову грошову допомогу вже отримують діти загиблого - [PERSON] та [PERSON] . Просив у задоволенні позову відмовити та проводити подальший розгляд справи за його відсутності /т. 1 а.с.73-87/. 16.05.2025 року від представника третьої особи Міністерства оборони України - [PERSON] через систему «Електронний суд» надійшли письмові пояснення, у яких останній щодо задоволення позову заперечив, зазначивши, що вважає його безпідставним, посилаючись на те, що позивачка не надала належних і допустимих доказів, які б підтверджували факт спільного проживання, ведення спільного побуту та наявність взаємних прав і обов`язків із загиблим. Зазначає, що правове регулювання відносин, пов`язаних із виконанням громадянами конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, визначається Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу, а питання соціальних гарантій - Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». У редакції цього закону, чинній на момент смерті військовослужбовця, а саме [INFO] , чітко визначене коло осіб, які мають право на призначення одноразової грошової допомоги у зв`язку із загибеллю військовослужбовця і на думку третьої особи, позивачка не належить до визначеного законом кола осіб, у зв`язку з чим встановлення факту проживання однією сім`єю саме по собі не породжує права на отримання такої виплати. Враховуючи викладене, Міністерства оборони України вважає, що позовні вимоги є необґрунтованими та не підлягають задоволенню /т. 1 а.с.106-124/. 29.05.2025 року від представника відповідача [PERSON] - адвоката Змисли М. Р. через систему «Електронний суд» надійшов відзив на позовну заяву. Зазначено, що позивачка не довела факту спільного проживання однією сім`єю з [PERSON] без реєстрації шлюбу, а подані документи не підтверджують існування між ними сімейних відносин у розумінні закону. Договір оренди житлового приміщення б/н та акт ЛКП «Балатон-409» не свідчать про фактичне проживання сторін за спільною адресою, оскільки акт приймання-передачі до договору не надано, дата укладення відсутня, оплата оренди не підтверджена, а акт ЛКП складений на підставі слів сусідів без зазначення конкретного періоду та без встановлення реальних обставин. Відомості про проживання за адресою [ADDRESS] також документально не підтверджені, оскільки у матеріалах справи відсутні будь-які докази проживання позивачки з [PERSON] на цій квартирі, натомість [PERSON] у різні періоди виїжджав за кордон, був мобілізований, а позивачка у 2022-2023 роках перебувала за межами України. Крім цього, сторона відповідача звертає увагу на відсутність доказів ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету чи спільних витрат, а надані квитанції та накладні стосуються підприємницької діяльності померлого та не підтверджують сімейних відносин. Заявлені дані про наявність спільного бюджету не підтверджуються документально, відсутні відомості про доходи сторін і сплату витрат [PERSON] на утримання позивачки та дітей. Наявні видаткові накладні стосуються лише підприємницької діяльності [PERSON] та не підтверджують участь [PERSON] у веденні господарства. Вказує, що виховання дітей, позивачка вказує на участь [PERSON] , проте не надано конкретних доказів таких дій. Наведені характеристики та відвідування батьківських зборів не свідчать про повноцінне залучення [PERSON] до виховання дітей, а виховання своєї доньки позивачкою не підтверджує факт існування фактичних шлюбних відносин. Щодо поховання, надання інвентарю, участі у вихованні дітей чи народження спільної дитини то відповідач зазначив, що ці обставини самі по собі не свідчать про існування фактичних шлюбних відносин, а позивачка не надала доказів спільного побуту, проживання, фінансової взаємозалежності чи стабільних сімейних зв`язків. Також наголошено, що більшість поданих документів датовані 2023 роком і стосуються періоду, коли сторони фактично не проживали разом через виїзд позивачки за кордон і перебування [PERSON] у ЗСУ. У сукупності надані матеріали, на думку відповідача, не підтверджують наявності між сторонами фактичних шлюбних відносин у 2015-2023 роках. На підставі викладеного просить у задоволенні позову відмовити у повному обсязі /т. 1 а.с.132-147/. 03.06.2025 року від представника позивачки - адвоката Леонтьєва О. В. через систему «Електронний суд» надійшли заперечення на пояснення третіх осіб на позовну заяву /т. 1 а.с.152-158, 159-165/. 04.06.2025 року від представника позивачки - адвоката Леонтьєва О. В. через систему «Електронний суд» надійшов відповідь на відзив, у якому представник додатково зазначив, що зауваження сторони відповідача щодо договору оренди житлового приміщення без дати та акта здачі квартири не спростовують факт спільного проживання [PERSON] та [PERSON] , оскільки він підтверджується показами свідків та роздруківками переписки сторін, долучених до даної відповіді на відзив. Зазначає, що підтвердженням спільного проживання є народження [INFO] спільної доньки [PERSON] , укладені декларації з сімейним лікарем, а також довіреності між сторонами на ведення фінансових та господарських справ, що свідчать про спільний побут, бюджет та ведення сімейних справ. Додатково, участь [PERSON] у похованні [PERSON] та підтримка спілкування побратимів із нею свідчать про існування сімейних стосунків без реєстрації шлюбу. Враховуючи наведене вказує, що доводи відповідача не спростовують позовні вимоги, які слід задовольнити в повному обсязі /т.1 а.с.166-т. 2 а.с.48/. 06.06.2025 року від представника відповідача - адвоката Змисли М. Р. через систему «Електронний суд» надійшли заперечення на відповідь на відзив, у яких сторона відповідача висловлювала численні заперечення, що випливають із наданих аргументів. Зазначає, що стиль життя [PERSON] був пов`язаний із роботою за кордоном, проте матеріали справи не містять доказів конкретного працевлаштування, факт одноосібної оренди квартири після повернення в Україну не підтверджується, а твердження про спільне проживання позивачем також не доведено. Факти укладення декларацій з одним сімейним лікарем та надання довіреностей сторонами не підтверджують спільного проживання або взаємних прав та обов`язків подружжя. Аналогічно, роздруківки переписки не містять доказів належності облікових записів та не підтверджують спільного проживання. Вказує, що твердження щодо поховання [PERSON] та спілкування з його побратимами після його смерті не стосуються періоду, зазначеного у позові. Відтак, більшість аргументів позивача залишаються недоведеними, зокрема: ведення спільного господарства; спільні права та обов`язки; вчинення правочинів; участь у родинних святах і спільному відпочинку; утримання позивачки та спільної дитини [PERSON] . Таким чином, доводи позивача не підтверджені належними доказами, а позиція відповідача щодо відсутності спільного проживання є обґрунтованою /т. 2 а.с. 49-56/. 17.06.2025 року від представника позивачки - адвоката Леонтьєва О. В. через систему «Електронний суд» надійшли додаткові пояснення /т. 2 а.с.57-81/. Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 17.06.2025 року задоволено клопотання представниці відповідача про витребування доказів /т. 2 а.с.86/. Протокольною ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 17.06.2025 року закрито підготовче судове засідання, справу призначено до судового розгляду по суті /т. 2 а.с.83-84/. 23.06.2025 року на адресу суду надійшли витребувані ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 17.06.2025 року документи /а.с.88/. В судовому засіданні позивачка та її представник позов підтримали, дали пояснення аналогічно наведеним в позовній заяві та просили таку задовольнити. В судовому засіданні представниця відповідача щодо задоволення позовної заяви заперечила, надала пояснення аналогічно наведеним у відзиві на позовну заяву та просила у задоволенні позову відмовити у повному обсязі. Представник Шевченківського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів), в судове засідання не з`явився, хоча про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, водночас у матеріалах справи міститься заява про можливість розгляду справи за його відсутності /т. 1 а.с.104/. Суд зазначає, що участь у судових засіданнях є правом особи, яка бере участь у справі і ця особа зобов`язана добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки, що закріплено у ст. 43 ЦПК України, тому неявка учасників справи не перешкоджає розгляду справи без їх участі. Заслухавши пояснення учасників процесу, свідків, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. У ст. 12 ЦПК України, зазначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. За змістом ст. 319 ЦПК України, у рішенні суду повинно бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд установив цей факт. Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що [INFO] у [PERSON] та [PERSON] народилась донька, [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 24.12.2019 року та про що зроблено відповідний актовий запис № 1854 /т. 1 а.с.19/. Відповідно до витягу з Наказу командира військової частини [NUMBER] від 10.05.2024 року № 134, [PERSON] , командира бойової машини-командира механізованого відділення механізованого взводу механізованої роти військової частини [NUMBER] Збройних Сил України виключено із списків особового складу військової частини та усіх видів забезпечення у зв`язку із його загибеллю [INFO] в районі виконання бойових завдань в результаті бойового зіткнення поблизу н.п. Лиман Перший, Куп`янського району, Харківської області /т. 1 а.с.43/. Вказана обставина також підтверджується донесенням військової частини [NUMBER] від 03.06.2024 року № 1068 та свідоцтвом про смерть [PERSON] , [INFO] , серії [NUMBER] від 11.12.2023 року, актовий запис № 7390 /т. 1 а.с.42, 15 /. Судом також встановлено, що згідно свідоцтва про поховання від 11.12.2023 року № 3847, виданого [PERSON] , 09.12.2023 року на Полі Почесних поховань 86-А Личаківського кладовища, розміщеного у м. Львові на вул. Мечникова, [PERSON] здійснено поховання [PERSON] /т. 1 а.с.16/. Крім цього, судом також встановлено, що Договір оренди житлового приміщення за адресою [ADDRESS] , укладено між [PERSON] як орендодавцем та [PERSON] і [PERSON] як орендарями /т. 1 а.с.20-22/. Рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 10.09.2015 року у справі № 462/4997/15-ц шлюб, зареєстрований 23.07.2005 року Міським відділом реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції між [PERSON] та [PERSON] , розірвано /т. 1 а.с.40/. Як вбачається із Акту від 18.12.2023 року, складеного комісією ЛКП «Балатон-409» в складі майстрів дільниць [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , така не володіє даною інформацією, водночас сусідами [PERSON] та [PERSON] засвідчено те, що [PERSON] , 1986 року народження, проживала у цивільному шлюбі з чоловіком [PERSON] , 1980 року народження, з 2015 року без реєстрації за адресою: [ADDRESS] , як сім`я з дітьми [PERSON] , 2019 року народження, [PERSON] , 2011 року народження /т. 1 а.с.23/. Із матеріалів справи також встановлено, що 21.05.2018 року (зареєстровано в реєстрі за № 2623) та 10.06.2021 року (зареєстровано в реєстрі за № 1565) [PERSON] видано довіреність на [PERSON] для представлення її інтересів. Крім того, 18.11.2021 року [PERSON] видано довіреність, зареєстровану за № 9992, на представлення його інтересів, зокрема і [PERSON] , а також нотаріально посвідчено заяву на виїзд їхньої доньки [PERSON] в супроводі матері [PERSON] на період з 18.11.2021 року по 18.11.2024 року, яка зареєстрована в реєстрі за № 9993 /т. 1 а.с. 24, 25, 26, 27/. Судом також досліджено наданий позивачкою лист громадської організації «Цвітом Калиновим» з якого вбачається, що [PERSON] , дружина військовослужбовця [PERSON] , неодноразово зверталася до організації за допомогою для свого чоловіка, який перебував у зоні бойових дій. У документі зазначено, що спільно з дружиною організація збирала та надавала засоби особистого захисту (бронежилет, каску, берці, тактичне спорядження), речі особистого користування (футболки, термобілизну, шкарпетки, труси), засоби гігієни для підрозділу, а також придбала та відремонтувала автомобіль для бойових потреб. До збору допомоги долучилися БФ «Карітас», Перша баптиська церква м. Львова ім. св. Урсуси, спільнота «Преображення», БФ «Волонтерська сотня Львова», БФ «Вектор доброти» та ГО «Спілка ветеранів АТО». При цьому [PERSON] активно брала участь у волонтерській діяльності, фінансово та фізично, плела маскувальні сітки та виготовляла окопні свічки /т. 1 а.с.48/. Окрім цього, судом досліджено ряд скріншотів із особистих переписок у соціальних мережах, а також світлини, що відображають спільний відпочинок та присутність позивачки [PERSON] разом із [PERSON] , їхньою донькою [PERSON] та [PERSON] у різних місцях /т. 1 а.с. 173 - т. 2 а.с. 77/. Допитані у судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] знайомі з [PERSON] по бізнесу, суду пояснили, що знають його давно, перебували у дружніх та ділових відносинах і вели спільний бізнес. Свідки зазначили, що позивачку [PERSON] вони знали як жінку [PERSON] , з якою вони познайомились приблизно років 10-11 тому. За їхніми словами, [PERSON] та [PERSON] жили як сім`я, разом проживали за адресою [ADDRESS] , виховували спільну доньку [PERSON] , здійснювали спільні поїздки на відпочинок. [PERSON] представляв [PERSON] як свою дружину, з якою він проживає і планує далі проживати, та надавав їй повноваження вирішувати питання бізнесу, податків та інших справ. Свідки підтвердили, що вони сприймали їх як подружню пару, зважаючи на спільне проживання та наявність спільної дитини. Похованням [PERSON] займалася позивачка. Свідок [PERSON] додала, що у [PERSON] та [PERSON] були ознаки сім`ї, оскільки бізнес вони вели разом, разом проживали і спільно вирішували усі питання бізнесу. Крім того, свідок [PERSON] підтвердив факт позики 20 000 доларів [PERSON] , частину якої (11 000 доларів) повернула [PERSON] , оскільки [PERSON] не встиг цього зробити. Допитані у судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] , працівники магазинів солодощів, що належали [PERSON] , підтвердили, що знають [PERSON] як жінку [PERSON] та що вони проживали як сім`я. Свідки зазначили, що всі питання по магазинах подружжя вирішувало разом, завжди приходили на роботу разом і мали спільну доньку. [PERSON] любив [PERSON] , подорожував із нею, про що свідчили спільні світлини у соцмережах. [PERSON] працювала у них з 2019 року, а [PERSON] з 2017 року. Свідки повідомили, [PERSON] планував з нею одружитися, проте причини, чому цього не сталося, їм невідомі. Коли [PERSON] мобілізували, [PERSON] разом із працівниками збирала для нього та його побратимів необхідне спорядження, продукти та засоби гігієни і надсилала їх на фронт. Свідки наголосили, що спостерігали за їхніми стосунками ще під час вагітності [PERSON] , бачили їх щасливими, і в їх поведінці та взаєминах ніколи не виникало сумнівів, що це були лише ділові відносини, тому що вони позиціонували себе як сім`я. Свідки також підтвердили, що після загибелі [PERSON] похорон організувала повністю [PERSON] . Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] , орендодавець квартири за адресою [ADDRESS] , повідомила, що знала позивачку [PERSON] ще з періоду її першого шлюбу. Квартира орендувалася [PERSON] з дитиною з 2013-2014 року, а близько через два роки вона познайомилася з [PERSON] . Свідок зазначила, що вони разом проживали в орендованій квартирі, [PERSON] добре ставився до сина [PERSON] , у них сформувалися сімейні стосунки, проводився ремонт квартири, купувалися меблі ще до народження їхньої спільної доньки [PERSON] . Кошти на утримання квартири та господарство передавали або [PERSON] , або [PERSON] . На початку оренди свідок відвідувала квартиру щомісяця, проте згодом повністю їм довіряла. За словами сусідів, пара виглядала щасливою сім`єю, допомагала оточуючим і мала хорошу репутацію. Допитані у судовому засіданні свідки [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , які є сусідами та друзями сім`ї [PERSON] та [PERSON] , пояснили суду, що знають їх давно. З їхніх слів, пара проживала разом багато років, орієнтовно з 2015 року, виховувала спільну дитину, а також дитину [PERSON] від першого шлюбу. Сусіди також зазначили, що бачили сина [PERSON] від першого шлюбу, у якого були теплі стосунки з позивачкою, та що всі разом подорожували за кордон. У колі знайомих та друзів не виникало сумнівів, що [PERSON] та [PERSON] є сім`єю. Свідки [PERSON] та [PERSON] , які є рідною сестрою та братом першого чоловіка [PERSON] - [PERSON] , додатково зазначили, що позивачка та [PERSON] мали всі ознаки сім`ї: вони приходили одне до одного в гості, спілкувалися як родина, проживали разом у квартирі на [ADDRESS] , де [PERSON] зробив ремонт і придбали меблі у зв`язку з народженням дитини, разом купили автомобіль. Там вони проживали тривалий час, після чого переїхали на [ADDRESS] . Після мобілізації [PERSON] саме [PERSON] займалася усіма питаннями забезпечення, у тому числі спорядженням, а придбати форму, каски та автомобіль за її проханням допомагав свідок [PERSON] . Також свідки зазначили, що пара разом їздила на відпочинок. Свідок [PERSON] повідомила, що є рідною сестрою позивачки, повідомила, що з 2015р. її сестра почала зустрічатись із [PERSON] , вони відразу почали проживати разом з сином [PERSON] , який називав [PERSON] своїм татом. Вони часто відвідували один одного, свідок часто бувала у них вдома на [ADDRESS] . Згодом у них народилась донька. [PERSON] їздив на заробітки за кордон, однак коли почалась війна, він повернувся в Україну та мобілізувався. За час його служби в ЗСУ [PERSON] допомагала йому купувати спорядження, тепловізор, постійно висилала йому необхідні речі. [PERSON] , який є сином [PERSON] , пояснив суду, що проживав за адресою [ADDRESS] разом з матір`ю [PERSON] та [PERSON] , а згодом і з сестрою. Він зазначив, що вважав [PERSON] своїм батьком. З його слів, [PERSON] водив його до школи та забирав зі школи, фінансово підтримував і забезпечував, між ними були дуже хороші стосунки, він завжди його підтримував. До початку війни, за словами [PERSON] , до них приїжджав син [PERSON] . [PERSON] , залишався на ніч та разом із сім`єю їздив за кордон у подорожі. Свідок [PERSON] зазначила, що після розлучення [PERSON] певний час ще проживав разом із нею та їхнім сином. З позивачкою вона вперше зустрілася у 2017 році на похороні матері [PERSON] . За її словами, позивачка і [PERSON] проживали разом до листопада 2021 року, а до моменту його загибелі вже не мешкали спільно. Він повернувся у березні 2022 року, тоді як позивачка перебувала в Італії з дітьми. Свідок підтвердила, що вони проживали разом, [PERSON] виховував сина позивачки, говорив про намір одружитися з нею ще до її вагітності спільною донькою, однак особисто вона не вважає, що в них були ознаки сім`ї. Зазначає, що позивачка та [PERSON] відновили стосунки вже з початку його мобілізації. [PERSON] також зазначила, що вона та син загиблого допомагали зі зборами у зв`язку з його мобілізацією. Спочатку вона нормально спілкувалася з [PERSON] , але їхні стосунки змінилися після появи судової справи. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18 січня 2024 року у cправі № 560/17953/21 вказала на те, що справи про встановлення факту проживання однією сім`єю без шлюбу із загиблим військовослужбовцем підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства незалежно від мети звернення до суду (зокрема, підтвердження соціального статусу для призначення та виплати одноразової грошової допомоги сім`ї військовослужбовця) і наявності в заявника певних цивільних прав та обов`язків чи виникнення публічно-правових спорів із суб`єктами владних повноважень. Згідно з ч. ч. 2, 4 ст. 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. В свою чергу, за положеннями ч. 1, 2 ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Поняття сім`ї, сформульоване в ч. 4 ст. 3 СК України, не містить такої обов`язкової ознаки сім`ї, як знаходження саме в зареєстрованому шлюбі. Сім`я розглядається як соціальний інститут і водночас як союз конкретних осіб. Сім`я є первинним та основним осередком суспільства. Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки, що й є ознаками сім`ї. Європейський суд з прав людини, надаючи власне визначення терміну «сімейне життя», вказує на те, що сімейне життя може існувати там, де між особами не існує жодних юридичних зв`язків. Так, у справі «Ельсхольц проти Німеччини» суд визначив, що «поняття сім`ї (за статтею 8 ЄКПЛ) не обмежується стосунками на основі шлюбу і може охоплювати інші «сімейні» de facto зв`язки, коли сторони проживають разом поза шлюбом». Вирішуючи питання про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, суд має встановити факти: спільного проживання однією сім`єю; спільний побут; взаємні права та обов`язки. Закон не визначає, які конкретно докази визнаються беззаперечним підтвердженням факту спільного проживання, тому вирішення питання про належність і допустимість таких доказів є обов`язком суду при їх оцінці. Належними та допустимими доказами проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу є, зокрема, докази спільного проживання, ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, свідоцтва про народження дітей, в яких чоловік у добровільному порядку записаний як батько, наявності між сторонами подружніх взаємних прав та обов`язків, інших доказів, які підтверджують наявність встановлених між сторонами відносин, притаманних подружжю, заяви, анкети, заповіти, ділова та особиста переписка, з яких вбачається, що подружжя вважали себе чоловіком та дружиною. Під спільним проживанням слід розуміти постійне фактичне мешкання чоловіка та жінки за однією адресою, збереження ними у такому житлі переважної більшості своїх речей, зокрема, щоденного побутового вжитку, сприйняття ними цього місця проживання як свого основного, незалежно від того, що будь-хто із них за особливістю своєї роботи /служби зумовлений тривалий час бути відсутнім за цим місцем проживання. Спільний побут передбачає ведення жінкою та чоловіком спільного господарства, наявність спільного бюджету, витрат, придбання майна для спільного користування, в тому числі за спільні кошти та внаслідок спільної праці, спільна участь в утриманні житла, його ремонт, спільне харчування, піклування чоловіка та жінки один про одного/надання взаємної допомоги тощо. До прав та обов`язків, притаманних подружжю, слід віднести, зокрема, але не виключно, існування між чоловіком і жінкою та реалізацію ними особистих немайнових прав, передбачених главою 6 СК України, тощо. Спільний побут, у свою чергу, передбачає ведення жінкою та чоловіком спільного господарства, наявність спільного бюджету, витрат, придбання майна для спільного користування, в тому числі за спільні кошти та внаслідок спільної праці, спільна участь в утриманні житла, його ремонт, спільне харчування, піклування чоловіка та жінки один про одного/надання взаємної допомоги тощо. Згідно роз`яснень Верховного Суду України у листі «Судова практика розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 01.01.2012 року, доказами, які свідчать про факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу можуть бути: свідоцтва про народження дітей, довідки з місця проживання, свідчення свідків, листи ділового та особистого характеру тощо). Також це можуть бути: свідоцтво про смерть одного із «подружжя», свідоцтва про народження дітей, в яких чоловік у добровільному порядку записаний як батько, виписки з домогосподарських домових книг про реєстрацію чи вселення; докази про спільне придбання майна як рухомого, так і нерухомого (чеки, квитанції, свідоцтва про право власності); заяви, анкети, квитанції, заповіти, ділова та особиста переписка, з яких вбачається, що «подружжя» вважали себе чоловіком та дружиною, піклувалися один про одного; довідки житлових організацій, сільських рад про спільне проживання та ведення господарства. Наведені висновки узгоджуються із правовими позиціями Верховного Суду, висловленими у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 листопада 2022 року (справа №757/23617/15-ц), 7 червня 2023 року (справа№509/3416/18), від 17 серпня 2023 року (справа №348/1829/16), 4 грудня 2023 року (справа №543/563/22 та інших. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 22.08.2018 року у справі № 644/6274/16-ц вказано, що обов`язковими умовами для визнання особи членом сім`ї, крім спільного проживання, є: ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин. Отже, законодавство не передбачає вичерпного переліку членів сім`ї та визначає критерії, за наявності яких особи складають сім`ю. Такими критеріями є спільне проживання (за винятком можливості роздільного проживання подружжя з поважних причин і дитини з батьками), спільний побут і взаємні права й обов`язки. Крім цього, відповідно до висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 07 грудня 2020 року в справі № 295/14208/18-ц, від 15.07.2020 по справі №524/10054/16, від 03 березня 2021 року в справі № 127/28507/15, від 03.11.2022 у справі №361/4744/19, належними та допустимими доказами проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу є, зокрема: свідоцтва про народження дітей; довідки з місця проживання; свідчення свідків; листи ділового та особистого характеру тощо; свідоцтво про смерть одного із «подружжя»; свідоцтва про народження дітей, в яких чоловік у добровільному порядку записаний як батько; виписки з господарських домових книг про реєстрацію чи вселення; докази про спільне придбання майна як рухомого, так і нерухомого (чеки, квитанції, свідоцтва про право власності); заяви, анкети, квитанції, заповіти, ділова та особиста переписка, з яких вбачається, що «подружжя» вважали себе чоловіком та дружиною, піклувалися один про одного; довідки житлових організацій, сільських рад про спільне проживання та ведення господарства. Конституційний Суд України в рішенні від 03 червня 1999 року у справі № 1-8/99 (№ 5-рп/99) роз`яснив, що до членів сім`ї належать особи, що постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, але й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт, наявність інших обставин, які підтверджують реальність сімейних відносин. Доказами проживання однією сім`єю можуть бути, зокрема, докази: спільного проживання, ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету, здійснення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, наявності подружніх взаємних прав та обов`язків, інші докази які вказують на наявність встановлених між сторонами відносин притаманних подружжю. Отже, належними та допустимими доказами проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу можуть бути, зокрема, але не виключно: свідоцтва про народження дітей; довідки з місця проживання; свідчення свідків; листи ділового та особистого характеру тощо; свідоцтво про смерть одного із «подружжя»; свідоцтва про народження дітей, в яких чоловік у добровільному порядку записаний як батько; виписки з по господарських домових книг про реєстрацію чи вселення; докази про спільне придбання майна як рухомого, так і нерухомого (чеки, квитанції, свідоцтва про право власності); заяви, анкети, квитанції, заповіти, ділова та особиста переписка, з яких вбачається, що «подружжя» вважали себе чоловіком та дружиною, піклувалися один про одного; довідки житлових організацій, сільських рад про спільне проживання та ведення господарства та ін. Наведені вище правові висновки суду повністю узгоджуються із правовими позиціями, викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі №554/8023/15-ц, постановах Верховного Суду від 12 грудня 2019 року у справі №490/4949/17, від 18 грудня 2019 року в справі №761/3325/17-ц, від 24 січня 2020 року в справі №490/10757/16-ц, від 09 листопада 2020 року №757/8786/15-ц тощо. Позивачка вказує, що встановлення факту проживання однією сім`єю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу необхідне для отримання соціального захисту та соціальних гарантій відповідно до ЦК України та Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», а саме: одержання одноразової грошової допомоги у зв`язку із загибеллю військовослужбовця. Згідно з ч. 5 ст. 17 Конституції України держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей. Відповідно до положення ст. 41 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 року виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Згідно з приписами ст. 16-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» до членів сімей загиблих (померлих) осіб, зазначених у підпунктах 1-3 п. 2 ст. 16 цього Закону, належать зокрема, діти, у тому числі усиновлені, зачаті за життя загиблої (померлої) особи та народжені після її смерті, батьки (усиновлювачі) загиблої (померлої) особи, жінка (чоловік), з якою (з яким) загибла (померла) особа проживали однією сім`єю, але не перебували у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, за умови що цей факт встановлено рішенням суду, яке набрало законної сили. Згідно зі ст. 16-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» в редакції, що діяла станом на дату смерті [PERSON] , а саме [INFO] зазначено наступне. «У випадках, зазначених у підпунктах 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають батьки, один із подружжя, який не одружився вдруге, діти, які не досягли повноліття, утриманці загиблого (померлого). Утриманцями вважаються члени сім`ї, які мають право на пенсію у разі втрати годувальника відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" за загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста (особу, звільнену з військової служби, смерть якої настала протягом року після звільнення)». Окрім цього, у подальшому Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо призначення і виплати одноразової грошової допомоги» від 09.12.2023 року №3515-IX законодавець виклав статтю 16-1 Закону №2011-XII у редакції, в якій відповідно до пункту 4 цієї статті передбачив, що до членів сімей загиблих (померлих) осіб, зазначених у підпунктах 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, зокрема належать: жінка (чоловік), з якою (з яким) загибла (померла) особа проживали однією сім`єю, але не перебували у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, за умови що цей факт встановлено рішенням суду, яке набрало законної сили; утриманці загиблої (померлої) особи, визначені відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». Тобто, фактично змінами у Законі України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 № 2011-XII додатково легалізовано право цивільних дружин на отримання одноразової грошової допомоги. Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо призначення і виплати одноразової грошової допомоги» набрав чинності 29 березня 2024 року. За змістом пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» від 28.02.2022 № 168 (далі - Постанова № 168), що сім`ям загиблих осіб, зазначених у пункті 1 цієї постанови, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 15 000 000 гривень, яка розподіляється рівними частками на всіх отримувачів, передбачених у статті 16-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», крім громадян Російської Федерації або Республіки Білорусь та осіб, які постійно проживають на територіях цих країн, осіб, які засуджені за державну зраду, колабораційну діяльність, пособництво державі-агресору. Особи, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої цією постановою, можуть реалізувати це право з дня його виникнення. Днем виникнення такого права є дата загибелі особи, зазначеної у пункті 1 цієї постанови, в період дії воєнного стану, що зазначена у свідоцтві про смерть. Системний аналіз зазначених норм свідчить, що одноразова грошова допомога за своєю правовою природою є гарантованою державою соціальною допомогою, яка виплачується, зокрема, членам сім`ї загиблого військовослужбовця (перерахованим у статті 16-1 Закону № 2011-ХІІ) або утриманцям у разі, якщо смерть настала під час виконання військовослужбовцем обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби; якщо смерть настала в період проходження ним військової служби або внаслідок захворювання чи нещасного випадку, що мали місце в період проходження ним військової служби. Право на отримання одноразової грошової допомоги виникає з настанням певних обставин, а саме: у разі загибелі, у разі встановлення інвалідності, у разі встановлення ступеня втрати працездатності, а чинне законодавство визначає коло осіб, яким одноразова грошова допомога виплачується. Насамперед, це певні члени сім`ї, або особи, які перебували на утриманні загиблого. З урахуванням викладеного, для того, щоб мати право на отримання грошової допомоги у разі загибелі військовослужбовця, особа, яка вважає себе членом сім`ї такого військовослужбовця, повинна довести факт проживання із загиблим та наявність у такої особи і загиблого спільного побуту та взаємних прав і обов`язків. Такий правовий викладений у постановах Верховного Суду від 17.04.2019 у справі № 456/1258/17, від 06.07.2022 у справі № 240/5809/19. У витягу з Наказу командира військової частини [NUMBER] від 10.05.2024 року № 134 та донесенні військової частини [NUMBER] від 03.06.2024 року № 1068 зазначені найближчі родичі військовослужбовця, а саме: Дружина: [PERSON] , домашня адреса: [ADDRESS] , телефон [NUMBER] /а.с. 42, 43/. Крім того з матеріалів справи вбачається, що [PERSON] з 09.04.2008 року, зареєстрований як фізична особа-підприємець /а.с.28/. Позивачка вказує, що вони разом займалися підприємницькою діяльністю із продажу кондитерськими виробами, вона допомагала [PERSON] вести фінансовий та податковий облік підприємницької діяльності та разом формували сімейний бюджет, що також підтверджено показами свідків у судовому засіданні та наданими позивачкою видатковими накладними на товар та квитанціями до них. Також на підтвердження факту проживання однією сім`єю до позовної заяви додані спільні фотографії позивачки та [PERSON] /а.с.63-67 Відтак, зазначене вище свідчить про те, що [PERSON] та [PERSON] працювали разом, вели спільне господарство, мали спільний бюджет та взаємні права і обов`язки. Наявність між позивачкою [PERSON] та [PERSON] родинних зв`язків свідчать також надані нею фотокопії смс-повідомлень між ними із застосуванням мобільних застосунків із висловлюваннями, що притаманні саме близьким людям. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позивачка надала належні та допустимі докази, сукупністю яких підтверджується те, що вона дійсно проживала однією сім`єю із [PERSON] без реєстрації шлюбу. Відповідно до ч. 1, 5 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Згідно ч. 1, 2 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (справа «Проніна проти України», рішення ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Враховуючи наведене вище, суд прийшов до переконання, що аналізуючи подані до суду докази, як окремо кожен, так і в сукупності між собою, суд установив, що позивачка [PERSON] та [PERSON] проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу, адже дані обставини підтверджено показаннями свідків, які між собою узгоджуються, встановленням даних про те, що такі особи проживали разом в одній квартирі, підтримуванням одне одного фінансово, пов`язаністю спільним побутом та вихованням спільної доньки. Тобто між ними існували відносини, притаманні подружжю. За таких обставин, суд вважає, що зазначений факт знайшов своє підтвердження в судовому засіданні, а отже позов слід задовольнити. Щодо позовної вимоги про визнання права [PERSON] на одноразову грошову допомогу у разі загибелі (смерті) [PERSON] суд зазначає наступне. Суд вправі розглядати справи про встановлення факту родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки для заявника: право на спадщину, право на пенсію у зв`язку із втратою годувальника, одержання грошової допомоги, компенсації тощо. Відповідно до ст. 16, 16-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», а також постанов Кабінету Міністрів України № 168 від 28.02.2022 року та № 975 від 25.12.2013 року , порядок визначення підстав та призначення одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) військовослужбовця віднесено до повноважень уповноважених органів, у яких такий військовослужбовець проходив службу. Рішення про призначення та виплату одноразової грошової допомоги ухвалюється компетентними органами Міністерства оборони України, Міністерства внутрішніх справ України, Служби безпеки України, Державної прикордонної служби України чи іншими відповідними органами військового управління, через створені ними комісії. Суд не наділений законом повноваженнями щодо визначення наявності або відсутності у конкретної особи права на отримання одноразової грошової допомоги, а також щодо призначення чи виплати такої допомоги. З огляду на викладене, оскільки право на одноразову допомогу регулюється окремими нормами, вимога про визнання за позивачкою права на отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку зі смертю військовослужбовця не підлягає задоволенню, оскільки вирішення цього питання виходить за межі компетенції суду та належить до повноважень відповідного уповноваженого органу, а тому позов слід задовольнити частково. У зв`язку із частковим задоволенням позову, з відповідача слід стягнути на користь позивачки судовий збір пропорційно до задоволених вимог. На підставі викладеного,

Outcome: partial