Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-13 00:00:00

У червні 2025 року позивач звернулась до суду з вищевказаною позовною заявою, мотивуючи свої вимоги з урахуванням уточненої позовної тим, що 26 грудня 2003 року вона уклала шлюб з [PERSON] . У шлюбі у них народилися діти: [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] , які проживають разом з нею. Зазначає, що відповідач інших осіб на утриманні не має, працездатний, отримує дохід, має транспортний засіб і його стан здоров`я дозволяє працювати, тому вважає, що він може сплачувати аліменти на двох неповнолітніх дітей та старшу повнолітню доньку, яка є студенткою ДВНЗ і навчається на денній формі навчання за контрактом. На підставі викладеного вона звернулась до суду з цим позовом, в якому просила стягувати з [PERSON] на її користь аліменти на утримання неповнолітніх сина [PERSON] , [INFO] , та доньки [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/2 частини з усіх видів заробітку (доходу) з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з 14 травня 2025 року і до повноліття молодших дітей, а також стягнути з [PERSON] на користь аліменти на користь [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з 14 травня 2025 року і до закінчення навчання. Ухвалою судді Новокодацького районного суду міста Дніпра від 07 липня 2025 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Відповідачем було подано до суду відзив на позовну заяву, в якому він просив задовольнити позовні вимоги в частині стягнення з нього аліментів на утримання неповнолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] в розмірі 1/3 частки всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, до досягнення найстаршою дитиною повноліття, починаючи стягнення з 16 червня 2025 року, та відмовити в частині позовних вимог щодо стягнення аліментів на користь повнолітньої доньки [PERSON] . В обґрунтування зазначив, що з 27 травня 2025 року він проживає у своїх літніх батьків, у зв`язку з чим додатково фінансово забезпечує їх з причин їх віку, невеликого пенсійного забезпечення та сплатою батьками комунальних послуг і забезпеченням щомісячними ліками, що підтримують їх фізичний стан. На праві спільної сумісної власності за період шлюбу з [PERSON] вони мають будинок і земельну ділянку за адресою: [ADDRESS] , в якому на цей час вона проживає разом з дітьми, а також два транспортні засоби Mitsubishi Outlander, державний реєстраційний номер [NUMBER] , Peugeot Boxer, державний реєстраційний номер [NUMBER] , та все вказане майно зареєстровано за [PERSON] . Вказує, що станом на 21 липня 2025 року він офіційно не працевлаштований та на обліку в центрі зайнятості не перебуває, тобто він не працює і має нерегулярний, мінливий дохід у вигляді підробітку у сфері нерегулярних перевезень та доставки. Надана позивачем довідка про доходи не може бути належним доказом та ставить під сумнів реальний дохід позивача, а надані позивачем платіжні інструкції, як доказ того, що з січня 2025 року по червень 2025 року самостійно сплачує всі рахунки за комунальні послуги ставлять під сумнів її реальні доходи, оскільки вона стверджує, що доходу у вигляді заробітної плати вона не отримує. Посилається на спільне проживання з позивачем до 27 травня 2025 року, і спільну сплату всіх необхідних рахунків: оплату навчання повнолітньої доньки [PERSON] , оплату садочку [PERSON] та всіх комунальних платежів, необхідних медичних послуг їх спільних дітей. Зазначає про те, що він не відмовився від участі у житті та вихованні дітей. Посилається, що позивач просить стягнути аліменти на користь повнолітньої доньки, яка продовжує навчання, але з наданих доказів вбачається, що вона вже завершила навчання, а з моменту вступу на перший курс (з 01 вересня 2021 року по 14 травня 2025 року) та під час спільного проживання з позивачем ними спільно і в повному обсязі було сплачено за навчання [PERSON] . Вважає, що його матеріальне становище та його нерегулярний, мінливий дохід не дозволяє утримувати повнолітню доньку, яка вже закінчила навчання 30 червня 2025 року. Від позивача до суду надійшла відповідь на відзив на позовну заяву в якій просила задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. В обґрунтування зазначила, що позивач не позбавлений права звернутись до Державної служби зайнятості у пошуку необхідної вакансії для подальшого працевлаштування і отримання доходу на постійній основі. Зазначає, що відповідач навмисно завищує розмір витрат щоб уникнути матеріальних витрат на утримання своїх трьох дітей, а також посилається, що [PERSON] навмисне вводить в оману суд та надає завідомо неправдиві свідчення для знецінювання її витрат на утримання трьох спільних дітей. Посилається, що донька [PERSON] отримала диплом бакалавра та вступила за договором для здобуття за другим (магістерським) рівнем вищої освіти за спеціальністю «Туризм та рекреація» (освітня програма Туристична діяльність) за денною формою навчання. Вказує, що не погоджується з доводами відповідача, оскільки: відповідач не надає належних доказів своїх доводів та матеріального становища або факту дійсного утримання батьків; стан здоров`я і вік відповідача дозволяє йому працювати, гідно утримувати себе та своїх батьків; відповідач навмисно занижує її витрати на утримання їх спільних дітей і відмовляється взаємно вирішувати питання стосовно мирного, цивілізованого врегулювання конфлікту. Відповідачем до суду надано заперечення на відповідь на відзив в якому зазначив, що позивачем порушено строки відповіді на відзив, тому просив не приймати його до уваги. Від позивача до суду надійшла заява в якій вона просила розглянути справу за її відсутності, позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Відповідач подав до суду заяву в якій просив розглянути справу без його участі та задовольнити прозову заяву з врахуванням відзиву та заперечень на відповідь на відзив в частині стягнення аліментів на неповнолітніх дітей в розмірі 1/3 частини від його доходу, а в іншій частині позову відмовити. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Вивчивши письмові матеріали справи, дослідивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, оцінивши надані докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов таких висновків. Судом встановлено, що 26 грудня 2003 року [PERSON] та [PERSON] одружились, що підтверджується свідоцтвом про одруження Серії [NUMBER] , виданим відділом реєстрації актів громадянського стану Красногвардійського районного управління юстиції м. Дніпропетровська, про що зроблено запис №891 (а. с. 9). Від подружнього життя сторони мають трьох дітей: повнолітню доньку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження Серії [NUMBER] , виданим відділом реєстрації актів цивільного стану Красногвардійського районного управління юстиції м. Дніпропетровська, про що зроблено відповідний запис №199; неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження Серії [NUMBER] , виданим Красногвардійським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції, про що зроблено відповідний актовий запис №350; неповнолітню доньку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження Серії [NUMBER] , виданим Новокодацьким районним у місті Дніпрі відділі державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), про що складено відповідний актовий запис №25 (а. с. 8, 10, 11). В матеріалах справи також наявне посвідчення, що надає право на пільги, передбачені законодавством України для багатодітних сімей, Серії [NUMBER] в яких зазначено батьками позивача - [PERSON] та відповідача - [PERSON] , а також їх дітей: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (а. с. 105). Відповідно до акту №28 від 23 червня 2025 року, який складено за участі: [PERSON] , мешканки будинку [ADDRESS] ; [PERSON] , мешканки будинку [ADDRESS] , підписи яких підтверджено головою квартального комітету №13 Новокодацького району Усік В.М., судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , проживають зі своєю матір`ю [PERSON] спільно за адресою: [ADDRESS] (а. с. 35). Також судом встановлено, що з довідок про реєстрацію місця проживання [PERSON] , [PERSON] , а також витягу з Реєстру територіальної громади [PERSON] , позивач проживає разом з дітьми за адресою: [ADDRESS] , що також не заперечувалось відповідачем, який частково визнав позовні вимоги лише в частині сплати аліментів на двох неповнолітніх дітей у розмірі 1/3 частки його доходу (а. с. 3, 14-16, 32-34). Крім того, в матеріалах справи наявні платіжні інструкції зі сплати [PERSON] комунальних послуг за адресою: [ADDRESS] (а. с. 62-81). Як встановлено судом з відповіді слідчого відділу управління Служби безпеки України у Дніпропетровській області №55/8-4653 від 02 липня 2025 року, що за фактом ракетного обстрілу збройними силами російської федерації по території цивільної інфраструктури м. Дніпра, який відбувся 24 червня 2025 року, в результаті якого було пошкоджено будинок за адресою: [ADDRESS] , що належить [PERSON] , у зв`язку чим, СВ УСБУ у Дніпропетровській області зареєстровано кримінальне провадження №22025040000000989 від 24 червня 2025 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 438 КК України (а. с. 123). Матеріали справи містять копії свідоцтв про реєстрацію транспортних засобів [NUMBER] Mitsubishi Outlander, державний номерний знак [NUMBER] , а також Peugeot Boxer, державний номерний знак [NUMBER] , права власності на які зареєстровані за [PERSON] (а. с. 99-100). Згідно з наказу №2503-31/1 від 31 березня 2025 року [PERSON] надано відпустку без збереження заробітної плати за угодою сторін на період дії воєнного стану з 01 квітня 2025 року по 30 червня 2025 року на 91 календарний день, а в разі продовження дії воєнного стану до дня його закінчення (на відповідну кількість днів) (а. с. 46). Матеріалами справи підтверджено, що згідно з довідки про доходи ТОВ Фірма «Підводспецьбуд» [PERSON] за період 01 січня 2025 року по 31 липня 2025 отримала дохід за вказаний період у загальному розмірі 0 грн. 00 коп. (а. с. 119). Відповідно до довідки Правобережного управління соціального захисту населення Дніпровської міської ради про отримання (неотримання) допомоги №1302 від 20 червня 2025 року [PERSON] перебуває на обліку та з 01 січня 2021 року по 30 червня 2025 року призначено допомогу на дітей, які виховуються у багатодітних сім`ях, а за період з 01 січня 2025 року по 31 травня 2025 року загальна сума нарахованої допомоги становить 10 500 грн. (а. с. 48). Як вбачається з довідки відділу кадрів Національного технічного університету «Дніпровська політехніка» №16-42/1825 від 29 січня 2025 року [PERSON] навчається на 4 курсі електротехнічного факультету на денній формі навчання на умовах договору і зарахована з 01 вересня 2021 року, із закінченням навчання 30 червня 2025 року, що також підтверджується копією студентського квитка Серія [NUMBER] від 10 жовтня 2021 року (а. с. 39-40). Також матеріали справи містять договори про навчання у закладі вищої освіти №М-3079-25/К та про надання платної освітньої послуги №М-3079-25 від 21 серпня 2025 року, а також витяг з наказу Національного технічного університету «Дніпровська політехніка» №919/с від 02 вересня 2025 року про зарахування [PERSON] з 15 вересня 2025 року на факультет J3 Туризм і рекреація (а. с. 159-162). Згідно з довідки відділу кадрів Національного технічного університету «Дніпровська політехніка» №16-42/3275 від 12 вересня 2025 року [PERSON] навчається на 5 курсі фінансово-економічного факультету на денній формі навчання на умовах договору і зарахована з 15 вересня 2025 року, із закінченням навчання 31 грудня 2026 року (а. с. 157). З наявної у матеріалах справи довідки ТОВ Фірма «Підводспецьбуд» за вих. №2506-19/01 від 19 червня 2025 року судом встановлено, що [PERSON] дійсно працює у ТОВ Фірма «Підводспецьбуд» за основним місцем роботи з 01 березня 2007 року на посаді заступника головного бухгалтера, з 02 червня 2008 року на посаді головного бухгалтера і з 01 червня 2017 року на посаді менеджера (управителя) з персоналу (а. с. 45). Крім того, матеріали справи містять платіжні інструкції про оплату [PERSON] навчання [PERSON] : 03 вересня 2025 року 5\~970 грн., 07 червня 2025 року 2\~080 грн.; 23 травня 2025 року 2\~080 грн.; 08 квітня 2025 року - 2 160 грн.; 03 березня 2025 року - 2000 грн.; 20 лютого 2025 року - 2 080 грн.; 28 січня 2025 року 2\~080 грн., а також плату за харчування [PERSON] : 04 червня 2025 року 164,16 грн.; 14 травня 2025 року 196,98 грн.; 08 квітня 2025 року 361,13 грн.; 12 березня 2025 року 246,23 грн.; 06 лютого 2025 року 118,66 грн. (а. с. 49-59, 158). Як вбачається з довідки Державної служби зайнятості від 15 липня 2025 року, [PERSON] не перебуває на обліку, як такий що шукає роботу та не зареєстрований (зареєстрована) як безробітний (безробітна) у Державній службі зайнятості (а. с. 101). В матеріалах міститься акт про фактичне місце проживання [PERSON] , відповідно до якого судом встановлено, що [PERSON] з 27 травня 2025 року фактично проживає за адресою: [ADDRESS] , разом з: [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] (а. с. 104). Матеріали справи містять виписку із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого [PERSON] , [INFO] , з якої судом встановлено, що він знаходиться на Д обліку у невролога, ендокринолога, офтальмолога з Дз: наслідки перенесеного інфаркту головного мозку (2021, 2024) у вигляді правобічного помірного геміапареза. Ішемічна хвороба серця: кардіосклероз дифузний, СН 2 А. Гіпертонічна хвороба ІІ ст, 2 ст. атеросклероз судин нижніх кінцівок. Цукровий діабет інсуліннезалежний ІІ тип. Ампутаційна кукса лівої нижньої кінцівки на рівні с/3 стегна. Діабетична мікро та макроангіопатія. Діабетична ретинопатія (сліпота). Потребує постійного нагляду і лікування (а. с. 107). Частинами 1, 2 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789 ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року передбачено, що держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умови життя, необхідних для розвитку дитини. У національному законодавстві України право дитини на утримання, що також прямо кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття, знайшло своє закріплення у Сімейному кодексі України. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Статтею 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою. Згідно із ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Положеннями ч. ч. 1-3 ст. 181 СК України передбачено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. У роз`ясненнях, викладених у п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм СК України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» та ст. 182 СК України зазначено, що при вирішенні питання щодо розміру аліментів, суд повинен урахувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають значення. У цьому випадку суд виходить з того, що відповідач не відноситься до категорії непрацездатних осіб, має можливість самостійно визначати обсяг забезпечення себе роботою та відповідно отримання доходів від такої роботи, інших осіб на утриманні не має. Положеннями ч. ч. 1-2 ст. 184 СК України передбачено, що суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період. Частина 1 статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Суд враховує п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» №3 від 15 травня 2006 року, в якому судам роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Згідно із ст. ст. 181, 192 СК України розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Відповідачем не було надано жодних доказів відсутності у нього можливості сплати аліментів на утримання неповнолітніх дітей та натомість у відзиві на позовну заяву відповідач [PERSON] не заперечував щодо стягнення з нього аліментів на дітей у розмірі 1/3 частки всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку, до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Враховуючи встановлені судом обставини, виходячи із засад розумності, добросовісності і справедливості, беручи до уваги ту обставину, що обов`язок утримувати їх неповнолітніх дітей: сина [PERSON] , [INFO] , та доньку [PERSON] , [INFO] , є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька, беручи до уваги, що відповідач є працездатним та зобов`язаний матеріально утримувати дітей, суд визначає розмір аліментів на дітей у відповідності до встановлених обставин, що мають значення для вирішення цього питання, та вимог закону, в розмірі 1/3 частки всіх видів заробітку (доходу) батька щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку, до досягнення найстаршою дитиною повноліття, а тому в цій частині позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Крім того, ч.ч. 1, 2 ст. 199 СК України передбачено, що якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Конструкція вказаної статті передбачає обов`язок батьків утримувати своїх дітей, які продовжують навчання та у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, надавати таку допомогу до досягнення ними двадцяти трьох років або до припинення навчання. Тобто нормами цієї статті не передбачено обов`язку саме продовження навчання. Згідно із ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Відповідно до п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: 1) досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; 2) продовження ними навчання; 3) потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; 4) наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину). Відтак обов`язок батьків утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчатися виникає лише при наявності в сукупності таких юридичних фактів: досягнення дитиною 18 років, але не більше 23 років; продовження дитиною навчання; потреба дитини у матеріальній допомозі у зв`язку з навчанням; наявність можливості у батьків надавати допомогу. На підставі ч. ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частиною 1 ст. 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Судом встановлено, що спільна повнолітня дитина сторін [PERSON] , [INFO] , проживає разом з позивачем. У судовому засіданні позивачем було доведено, що їх з відповідачем спільна повнолітня донька навчається на денній формі навчання в Національному технічному університеті «Дніпровська політехніка». З наявних в матеріалах справи доказів судом встановлено, що позивач офіційно працевлаштована, але доходу у виді заробітної плати не отримує, оскільки перебуває у відпустці без збереження заробітної плати за угодою сторін на період дії воєнного стану з 01 квітня 2025 року. Сімейний кодекс України виходить із принципу рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону надавати матеріальну допомогу повнолітнім сину чи доньці, які продовжують навчання, зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає їх дитина, і цей обов`язок також розповсюджується на позивача. Також суд враховує, що, особи, які досягли 18 років є повнолітніми, мають повну дієздатність і можуть самостійно піклуватися про себе, якщо це потрібно. Тому законодавець передбачив, з одного боку, обов`язок батьків утримувати повнолітніх сина або доньку, які продовжують навчання, оскільки це дозволить їм отримати освіту, але передбачив, що такий обов`язок виникає лише тоді, коли батьки можуть надавати таку матеріальну допомогу, оскільки не можна ставити в скрутне матеріальне становище одну повнолітню людину в цілях утримання іншої повнолітньої працездатної людини. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ст. 13 ЦПК України). Положеннями ч. 1 ст. 3 Конвенції ООН, ч. ч. 7, 8 ст. 7 СК України визначено, що при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини і, тим більше, при захисті одного із основних прав дитини - права на утримання. Такий висновок також узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, що викладено у постанові від 30 квітня 2020 року у справі №283/1309/17. Враховуючи, що відповідач перебуває у працездатному віці і має повнолітню доньку, яка продовжує навчання та потребує матеріальної допомоги, тому суд вважає, що відповідач спроможний сплачувати позивачу аліменти. Твердження відповідача щодо фінансового забезпечення ним його літніх батьків та сплату комунальних послуг за його фактичним місцем проживання не свідчить про той факт, що відповідач несе значні витрати, оскільки не доведено жодними доказами. Отже, посилання відповідача на відсутність у нього можливості надавати матеріальну допомогу не доведено у встановленому законом порядку. Також суд бере до уваги рівний обов`язок обох батьків надавати матеріальну допомогу дитині, яка продовжує навчання, та враховує відомості про позивача і відповідача, які є працездатними особами. Разом з тим, Верховний Суд у своїй постанові від 23 січня 2019 року у справі №346/103/17 зазначив, що змістом статті 199 СК України законодавцем визначено обов`язок батьків утримувати повнолітніх дітей, які продовжують навчатись, тобто на весь період навчання, який охоплює період від вступу до закінчення чи відрахування з навчання. Таким чином, визначаючи розмір аліментів суд враховує, що повнолітня дитина сторін [PERSON] , [INFO] , навчається на 5 курсі денної форми навчання на Фінансово-економічному факультеті на умовах договору, тобто, не находиться на державному забезпеченні, у зв`язку з чим потребує матеріальної допомоги, а відповідач є працездатною особою, і відсутні докази того, що він не має можливість надавати матеріальну допомогу, та беручи до уваги, що позивач також перебуває у працездатному віці, тому суд вважає, що з відповідача слід стягнути на користь позивача аліменти на утримання повнолітньої дитини у розмірі 1/6 частки з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно до закінчення нею навчання, що на думку суду буде об`єктивним, необхідним, достатнім та справедливим розміром стягнення аліментів з урахуванням обов`язку також іншого з батьків надавати матеріальну допомогу повнолітній дитині, яка навчається, а тому позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України суд вважає необхідним стягнути аліменти з відповідача [PERSON] на утримання неповнолітніх дітей та повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, з дня подання позову до суду, тобто з 16 червня 2025 року. На підставі п. 7 ч. 1 ст. 264, п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Також у відповідності до вимог ч. ч. 6, 7 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Статтею 141 ЦПК України встановлено, що з відповідача в дохід держави повинно бути стягнено судовий збір у справі у розмірі 1\~211,20 грн., оскільки позивач звільнена від сплати судового збору при зверненні до суду.

Outcome: partial