Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-14 00:00:00

05.08.2025 року до суду надійшов позов ТОВ\~ «ВІН ФІНАНС» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування поданого позову вказано, що 28.10.2010 року Оболонський районний суд м. Києва ухвалив рішення по справі № 2-6003/2010, за яким вирішено стягнути з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» заборгованість за кредитним договором № 11293275000 від 04.02.2008 року у розмірі 173336,78 грн. З моменту набрання рішенням законної сили вчинялись дії щодо примусового виконання рішення, але воно так і не було виконане в розумінні чинного законодавства. Таким чином, рішення, яке ухвалив Оболонський районний суд м. Києва не виконувалось відповідачем у період з 23.02.2019 року до 23.02.2022 року. Кредитний договір № 11293275000 від 04.02.2008 р. було укладено між АКБ «УкрСиббанк» та [PERSON] . В подальшому, право вимоги первісним кредитором було відступлено до ПАТ «ДЕЛЬТА БАНК», який відступив своє право вимоги до ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» на підставі укладеного договору купівлі- продажу права вимоги № 1930/К від 18 вересня 2019 року. Даний факт також підтверджено в судовому порядку, 12 листопада 2019 року Оболонський районний суд м. Києва постановив ухвалу по справі 756/14545/19, якою, серед іншого, підтверджено перехід права вимоги за кредитним договором № 11293275000 від 04.02.2008 до ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія». Тому, відповідно до укладених договорів станом на дату звернення до суду, право вимоги за кредитним договором № 11293275000 від 04.02.2008 року належить ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія». 25.07.2024 на загальних зборах учасників ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» (ЄДРПОУ 38750239) протоколом № 1706 було вирішено змінити найменування ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» на ТОВ «ВІН ФІНАНС» (ЄДРПОУ 38750239). Наказом № 55-к від 25.07.2024 на виконання Протоколу № 1706 від 25.07.2024 внесено зміни про перейменування до облікових та інших документів Товариства. Рішення суду не виконувалось відповідачем у період з 23.02.2019 року до 23.02.2022 року, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням і право на стягнення інфляційних втрат і 3% річних виникає з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення. У зв`язку з чим, позивачем було розраховано, виходячи із загальної суми заборгованості 3% річних у розмірі 15586,06 грн. та інфляційні збитки у розмірі 37902,59 грн., що підлягають сплаті відповідачем за прострочення виконання рішення суду. Просив суд стягнути з [PERSON] на його користь збитки в якості відповідальності за несвоєчасне виконання рішення суду у справі № 2-6003/2010 у розмірі 53488,65 грн. Ухвалою від 07.08.2025 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомлення (викликом ) осіб., Представник позивача надав суду заяву, в якому позов підтримав, проти заочного розгляду справи не заперечує, просить справу розглядати без його участі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не прибув, про дату, час і місце судового засідання повідомлявся у встановленому законом порядку шляхом направлення судової повістки за зареєстрованим місцем проживання, причину неявки суду не повідомив, заяв про відкладання розгляду справи від нього до суду не надходило. У встановлений судом строк відповідач відзив на позовну заяву не подав. З урахуванням наведеного, суд вважає за можливе проводити розгляд справи в заочному порядку на підставі ст.280-289 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. Відповідноі до ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Ухвалою від 12.11.2019 року Оболонського районного суду м. Києва заяву ТОВ "Фінансова компанія "Довіра та Гарантія", заінтересовані особи : Публічне акціонерне товариство "Дельта Банк", Особа 1 про заміну сторони виконавчого провадження задоволено. Замінено стягувача ПАТ "Дельта Банк" на ТОВ "Фінансова компанія "Довіра та Гарантія" у зобов`язанні про стягнення з Особа 1 на користь ПАТ "Дельта Банк" заборгованості за кредитним договором № 112932750000 від 04.02.2010 року у розмірі 173 336, 78 грн, суми сплаченого держмита у розмірі 1700 грн, та витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у розмірі 1200 грн. Наказом №55-к від 25.07.2024 року перейменовано з 25.07.2024 року ТОВ "Фінансова компанія "Довіра та Гарантія" у ТОВ "ВІН ФІН". Згідно протоколу № 1706 загальних зборів учаників ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» від 25.07.2024 року змінено найменування товариста на Товариство з обмеженою відповідальністю «ВІН ФІНАНС». Доказів про те, що станом на день звернення до суду рішення не виконано, суду не надано. Відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу, якою передбачено право кредитора вимагати сплати суми боргу з урахуванням трьох відсотків річних від простроченої суми. Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно ч. 1 ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, і за її межами. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.05.2018 у справі № 686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18) зроблено висновок, що «у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань». У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019 у справі № 703/2718/16-ц (провадження № 14-241цс19) вказано, що «нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за неналежне виконання зобов`язання». Враховуючи, що рішення суду є обов`язковим та з огляду на те, що відповідач порушив грошове зобов`язання з виплати суми заборгованості, у позивача виникло право на застосування наслідків такого порушення у вигляді стягнення інфляційних втрат та трьох процентів річних відповідно достатті 625 ЦК України. Право позивача вимагати від відповідача сплатити інфляційні втрати та 3% річних є способом захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає в отриманні компенсації (плати) від відповідача за користування утримуваними ним грошовими коштами. Інфляційні втрати є наслідком інфляційних процесів в економіці, а тому їх слід вважати складовою частиною основного боргу, стягнення яких передбачене статтею 625 Цивільного кодексу України. Передбачене законом право кредитора вимагати сплату боргу з урахуванням індексу інфляції є способом захисту його майнового права та інтересу від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів. Таким чином стягнення коштів, втрачених внаслідок інфляції, а також трьох процентів річних від простроченої суми є самостійним способом захисту цивільних прав і забезпечення виконання цивільних зобов`язань. Оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених ст. 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат і трьох відсотків річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення. Проте позивачем не доведено, що відповідач [PERSON] своїх грошових зобов`язань на час розгляду справи в суді не виконав перед позивачем, до того ж позивачем не долучено до справи рішення суду, на підставі якого у [PERSON] виникло грошове зобов`язання, а також належних та допустимих доказів набуття позивачем права вимоги до [PERSON] , оскільки долучені до справи ухвали суду є безособовими, та не беруться судом до уваги. За таких обставин у задоволенні позову слід відмовити, у зв`язку із недоведеністю позову належними та допустимим доказами. Питання щодо розподілу судових витрат суд вирішує відповідно до положень ст. 141 ЦПК України. Частиною 1 ст. 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У зв`язку із відмовою у задоволенні позову судовий збір покладається на позивача.

Outcome: dismissed