Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-12 00:00:00

У квітні 2023 року [PERSON] (далі - [PERSON] ) звернувся до Бориспільського міськрайонного суду Київської області з позовом до Золочівської сільської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача [PERSON] про визнання права власності на частку в домоволодінні, а саме, з урахуванням заяви про зміну предмету позову від 24 травня 2023 року, просив визнати за ним право власності на частину індивідуального житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами (опис об`єкту: житловий будинок загальною площею 106,8 кв. м, житловою площею 68,3 кв. м, позначений в плані літерою «АІ», веранда «а», веранда «а1», з надвірними будівлями: гараж «Д», сарай «Г», гараж «Б», погріб «В», погріб «З», вбиральня «Ж», колодязь «К», колодязь «Л», огорожа «N»), який розташований за адресою: [ADDRESS] , в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] (далі - [PERSON] ), який помер [INFO] . Позов обґрунтований тим, що [INFO] помер батько позивача - [PERSON] , який за життя заповів усе своє майно позивачу. В межах встановленого шестимісячного строку для прийняття спадщини [PERSON] звернувся до Шістнадцятої київської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за заповітом та за законом після смерті його батька [PERSON] . Спадкове майно складалось з частиниіндивідуального житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, який розташований за адресою: [ADDRESS] та земельної ділянки з кадастровим номером 3220881300:03:004:0247, площею 4,6500 га з цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована за адресою: Київська обл., Бориспільський р-н, в адміністративних межах Вишеньківської сільської ради. 16 жовтня 2013 року державний нотаріус Шістнадцятої київської державної нотаріальної контори видала [PERSON] свідоцтво про право на спадщину за заповітом на вказану вище земельну ділянку. У той же час, державний нотаріус відмовила у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на частину індивідуального житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, який розташований за адресою: [ADDRESS] , мотивуючи свою відмову тим, що право власності на нерухоме майно не було належним чином у відповідних реєстрах зареєстроване за спадкодавцем та роз`яснила право на звернення до суду за захистом прав. Позивач зазначає, що вказаний будинок належав на праві спільної часткової власності рідним братам: його батьку - [PERSON] та брату батька - [PERSON] (далі - [PERSON] ), по частці кожному, що підтверджується довідкою Гнідинської сільської ради від 05 травня 1992 року № 352 та технічним паспортом на будинок. Також, позивач вказав, що він з 2001 року мешкає у вказаному будинку, з цієї дати у вказаному будинку зареєстроване його місце проживання. Зауважив, що будинок фактично розділений між сусідами капітальною стіною, у будинку облаштовано два окремі входи, спорів з сусідами щодо користування вказаним будинком немає. У 2014 році він приватизував прилеглу до належної йому частини будинку земельну ділянку площею 0,0239 га з кадастровим номером 3220882601:001:0524. Власником іншої частини будинку на сьогодні є [PERSON] . Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 20 квітня 2023 року у справі відкрито провадження, вирішено здійснювати розгляд справи у загальному позовному провадженні. 09 травня 2023 року та 17 травня 2023 року до суду надійшли заяви відповідача Золочівської сільської ради, якими відповідач зазначив, що проти позову не заперечує, просив розглядати справу за його відсутності. 02 червня 2023 року ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області, занесеною до протоколу підготовчого засідання, прийнято заяву позивача про зміну предмету позову від 24 травня 2023 року. Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 02 червня 2023 року підготовче провадження у справі було закрито, справу призначено до судового розгляду по суті. 12 червня 2023 року до суду надійшла заява [PERSON] (далі - [PERSON] ) від 11 червня 2023 року про залучення її до участі у справі як третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору та про повернення до стадії підготовчого провадження. Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 22 червня 2023 року [PERSON] було залучено до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору. 11 липня 2023 року [PERSON] подана заява про відвід судді Борець Є. О. Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 13 липня 2023 року у задоволенні заяви [PERSON] про відвід судді відмовлено. 13 липня 2023 року надійшла заява [PERSON] щодо зупинення провадження у справі до надходження до Бориспільського міськрайонного суду Київської області справи № 755/9184/23 з Дніпровського районного суду м. Києва відповідно до ухвали від 03 липня 2023 року. У разі відмови у зупиненні провадження, просила у позові [PERSON] відмовити. 27 липня 2023 року та 28 липня 2023 року до Бориспільського міськрайонного суду Київської області надійшли заяви [PERSON] про застосування строку позовної давності, на підставі чого [PERSON] просила відмовити у задоволенні позову [PERSON] . Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 03 серпня 2023 року клопотання [PERSON] про витребування доказів задоволено, витребувано у Золочівської сільської ради інформацію про державну реєстрацію права власності на домоволодіння з такими адресами: [ADDRESS] та [ADDRESS] . 03 серпня 2023 року від [PERSON] до Бориспільського міськрайонного суду Київської області надійшли письмові пояснення, у яких [PERSON] , посилаючись на рішеннявід 27 листопада 2015 рокувиконавчого комітету Гнідинської сільської ради, правонаступником якого є Золочівська сільська рада, зазначає, що будинку по [ADDRESS] було присвоєно адреси [NUMBER] та [ADDRESS] . У вказаному рішенні зазначено, що [PERSON] частина будинку належить на праві власності, проте позивач не подав суду цьому докази. У той же час в матеріалах справи міститься довідка з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, відповідно до якої вона є власницею частки будинку за адресою: [ADDRESS] . Відтак, [PERSON] вважає, що [PERSON] ,фактично користуючись частиною будинку з номером [ADDRESS] та прохаючи про визнання за ним права власності на частину будинку з номером [ADDRESS] , претендує на належну їй частину житлового будинку та, тим самим, хоче позбавити її права власності на нерухоме майно. Також, [PERSON] були подані додаткові пояснення третьої особи від 16 серпня 2023 року, у яких вона зазначає, що відсутні докази належності померлому [PERSON] на праві власності нерухомого майна за адресою: [ADDRESS] . Померлий [PERSON] не проживав у вказаному будинку, відповідно до наявних у матеріалах доказів, він мешкав у м. Києві, а також у с. Гнідин за іншою адресою - [ADDRESS] . У матеріалах справи, у тому числі у спадковій справі, відсутня постанова державного нотаріуса про відмову [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину на частину житлового будинку. Вказує, що позивач у позові зазначає про приватизацію прилеглої до його частини житлового будинку земельної ділянки, проте жодних документів, що підтверджують право власності на його частину будинку, суду не надав. У зв`язку із зазначеним, вважає позовні вимоги [PERSON] безпідставними. Також у цих поясненнях заявляє, що у задоволенні її клопотань про зупинення провадження відпала потреба. 19 вересня 2023 року [PERSON] до Бориспільського міськрайонного суду Київської області подано позовну заяву у якості третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору до [PERSON] , Золочівської сільської ради про визнання незаконною відмови у знятті відповідача з реєстрації, визнання його зареєстрованим без законних підстав, визнання відповідача таким, що не має права користування житлом, зобов`язання зняти відповідача з реєстрації, внести відповідні зміни до реєстру територіальної громади та видати відповідний витяг, стягнення моральної шкоди, якою просила: - визнати незаконними відмови виконавчого комітету Золочівської сільської ради у знятті з реєстрації за адресою [ADDRESS] [PERSON] ; -визнати [PERSON] таким, що зареєстрований за адресою [ADDRESS] без законних підстав; - визнати [PERSON] та членів його сім`ї, визначених ст.64 Житлового кодексу України, такими, що не мають права користування житловим приміщенням за адресою [ADDRESS] ; - зобов`язати Золочівську сільську раду зняти з реєстрації за адресою [ADDRESS] [PERSON] , внести відповідні зміни до реєстру територіальної громади та видати витяг з реєстру Золочівської територіальної громади; - стягнути з обох відповідачів 80000 грн моральної шкоди на її користь (по 40000 грн з кожного відповідача); - поновити строк на подання позову. Свій позов [PERSON] мотивувала тим, що [PERSON] з невідомих їй підстав зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . частка житлового будинку за вказаною адресою належить їй на праві власності, що підтверджується відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Інших власників будинку за адресою [ADDRESS] та [ADDRESS] немає, що підтверджується листами виконавчого комітету Золочівської сільської ради від 27.06.2023 №02-18/1310 та від 16.08.2023 №02-18/1737. Згоди на реєстрацію [PERSON] у належній їй нерухомості за адресою [ADDRESS] вона не давала. Про реєстрацію [PERSON] за адресою належного їй нерухомого майна їй стало відомо з листа виконавчого комітету Золочівської сільської ради від 28.03.2023 №02-18/607. У порядку досудового врегулювання спору вона тричі зверталась до голови Золочівської сільської ради з заявами від 30.03.2023, від 31.03.2023 та від 20.07.2023 з проханням зняти з реєстрації [PERSON] , як такого, що не проживає у належній їй частині будинку, просила внести відповідні зміни до реєстру Золочівської територіальної громади, проте їй у цьому було відмовлено та роз`яснено, що зняття особи з реєстрації місця проживання у такому випадку можливо за рішенням суду. При цьому Золочівська сільська рада у своїй відповіді зазначила, що зняття з реєстрації співвласника житла за заявою іншого співвласника не здійснюється.Проте такого співвласника, як зазначає [PERSON] , у належному їй нерухомому майні за адресою [ADDRESS] немає. Таку відмову вважає незаконною з підстав надання Золочівською сільською радою [PERSON] статусу співвласника належного їй нерухомого майна. Крім того зазначає, що за вказаною адресою нею був укладений договір на постачання електроенергії. За період 3 роки 9 місяців відповідно до показників лічильника обсяг споживання електроенергії склав 134 кВт, що підтверджує ту обставину, що у належному їй нерухомому майні постійно ніхто не проживає, у тому числі й відповідач [PERSON] . Відтак, оскільки [PERSON] не проживає за адресою [ADDRESS] , де він з невідомих їй підстав зареєстрований, вважає реєстрацію відповідача [PERSON] за вказаною адресою такою, що створює їй перешкоди у реалізації прав власника. Крім того, [PERSON] вказує, що без жодного погодження з нею, як власником садиби, на якій розташоване належне їй нерухоме майно за адресою [ADDRESS] , здійснено забудову суміжних (сусідніх) земельних ділянок з кадастровими номерами 3220882601:01:001:0524, 3220882601:01:001:0389 та 3220882601:01:001:0062. Такі дії (бездіяльність) відповідача Золочівської сільської ради за погодженням з відповідачем [PERSON] спричинюють їй ще і моральну шкоду, яку вона оцінює у розмірі 80000 грн, і яку просить стягнути з відповідачів у рівних частинах (по 40000 з кожного відповідача). Цю суму коштів [PERSON] розраховує по 1000 грн за кожен місяць визнаного за нею 21 грудня 2016 року права власності на частину будинку за адресою [ADDRESS] , тобто це 80 місяців за період з січня 2017 року по серпень 2023 року. Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 27 вересня 2023 року поновлено [PERSON] строк на подання позову. Позов [PERSON] до [PERSON] , Золочівської сільської ради про визнання незаконною відмови у знятті відповідача з реєстрації, визнання його зареєстрованим без законних підстав, визнання відповідача таким, що не має права користування житлом, зобов`язання зняти відповідача з реєстрації, внести відповідні зміни до реєстру територіальної громади та видати відповідний витяг, стягнення моральної шкоди прийнято до розгляду з позовом [PERSON] до Золочівської сільської ради, третя особа, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача [PERSON] , про визнання права власності на частку в домоволодінні; змінено процесуальний статус [PERSON] з третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору на стороні відповідача на третю особу, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору. Також, у червні 2023 року [PERSON] звернулась до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом до Десятої київської державної нотаріальної контори, Золочівської сільської ради про визнання незаконними дій нотаріуса Десятої київської державної нотаріальної контори при виданні постанови від 24 березня 2023 року, скасування постанови державного нотаріуса від 24 березня 2023 року про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, визнання незаконними дій уповноважених осіб виконавчого комітету Золочівської сільської ради при невнесенні до Спадкового реєстру інформації про заповіт [PERSON] від 31 травня 1980 року, визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом, видане після смерті [PERSON] , визнання за нею права власності на частину житлового будинку [ADDRESS] , визнання за нею права власності на прилеглу до будинку земельну ділянку. Позов обгрунтований тим, що після смерті [INFO] її батька [PERSON] (далі - [PERSON] ) [PERSON] 13 вересня 2022 року звернулась до Десятої київської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, а саме частини житлового будинку [ADDRESS] , що мав бути успадкований її батьком за заповітом від 31 травня 1980 року. Державним нотаріусом було повідомлено, що вказаний заповіт не внесено до Спадкового реєстру, у зв`язку із чим неможливо оформити право на спадщину. Листом виконавчого комітету Золочівської сільської ради від 22 лютого 2023 року [PERSON] було повідомлено про подання заяви про реєстрацію архівного заповіту, проте 03 березня 2023 року [PERSON] , сплативши збір за отримання витягу зі Спадкового реєстру, знову отримала інформацію про відсутність заповіту, складеного на ім`я її батька, у реєстрі. 04 березня 2023 року [PERSON] повторно звернулась до голови Золочівської сільської ради з проханням подати заяву про реєстрацію заповіту її батька від 31 травня 1980 року. Листом від 07 березня 2023 року Золочівська сільська рада надіслала [PERSON] витяг зі Спадкового реєстру про реєстрацію заповіту, після чого [PERSON] звернулась до Десятої київської державної нотаріальної контори. Проте постановою державного нотаріуса Десятої київської державної нотаріальної контори від 24 березня 2023 року їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом. [PERSON] вважає, що у змісті постанови невірно відображено інформацію щодо її намірів успадкувати частину житлового будинку, адже вона мала намір успадкувати за законом майно, що належало її батьку, яке він мав отримати за заповітом від 31 травня 1980 року, складеного його батьком (дідом [PERSON] ) [PERSON] (далі - [PERSON] ). Тобто, як зазначає [PERSON] , її батько мав успадкувати за заповітом увесь будинок. Тому, листом від 20 червня 2023 року [PERSON] звернулась до Десятої київської державної нотаріальної контори з уточненням свого наміру про отримання свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті свого батька, проте листом Десятої київської державної нотаріальної контори від 21 червня 2023 року її було повідомлено, що їй вже була видана постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії. З огляду на вказане, [PERSON] вважає, що державним нотаріусом було невірно її проконсультовано щодо спадкування майна після смерті її батька, а видання державним нотаріусом постанови від 24 березня 2023 року про відмову у вчиненні нотаріальної дії позбавило [PERSON] майна у вигляді частки житлового будинку [ADDRESS] та, відповідно, прилеглої земельної ділянки. При цьому, [PERSON] зазначає, що таке порушення державним нотаріусом вчинено внаслідок приховування Гнідинською сільською радою та її правонаступником Золочівською сільською радою інформації про заповіт її діда від 31 травня 1980 року. У зв`язку із такими діями сільради вважає, що її батько [PERSON] був позбавлений права на спадкування майна за заповітом після смерті свого батька [PERSON] , внаслідок чого отримав у спадок лише частку житлового будинку [ADDRESS] . Крім того, [PERSON] зазначає у позові про неправомірну реєстрацію без її згоди у належній їй частині вказаного житлового будинку [PERSON] . Також, у позовній заяві [PERSON] просила забезпечити її позов шляхом заборони вчинення будь-яким особам реєстраційних дій щодо житлового будинку [ADDRESS] , та прилеглої до нього території до розгляду позову, а також шляхом покладення на Золочівську сільську раду зобов`язання зняти з реєстрації у належній [PERSON] частині житлового будинку [PERSON] , та зняття з реєстрації будь-яких інших осіб, зареєстрованих у цьому будинку, заборони реєстрації будь-якої особи у будинку до розгляду позову. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 03 липня 2023 року справу № 755/9184/23 було передано за підсудністю до Бориспільського міськрайонного суду Київської області. Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 07 серпня 2023 року позов [PERSON] до Десятої київської державної нотаріальної контори, Золочівської сільської ради про визнання незаконними дій нотаріуса, скасування постанови про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, визнання незаконними дій органу місцевого самоврядування, визнання права власності на нерухоме майно, стягнення моральної шкоди було залишено без руху, надано строк для усунення недоліків позову. Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 07 серпня 2023 року у задоволенні зави [PERSON] про забезпечення позову відмовлено. 10 серпня 2023 року [PERSON] до Бориспільського міськрайонного суду Київської області подано заяву про усунення недоліків позову. Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 14 серпня 2023 року у справі № 755/9184/23 було відкрито загальне позовне провадження, призначено підготовче засідання. 27 вересня 2023 року у цивільній справі № 755/9184/23 до Бориспільського міськрайонного суду Київської області надійшло клопотання [PERSON] про об`єднання в одне провадження справ № 359/3544/23 та № 755/9184/23. Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 17 жовтня 2023 рокуоб`єднано в одне провадження цивільну справу №755/9184/23 за позовом [PERSON] до Десятої Київської державної нотаріальної контори, Золочівської сільської ради Бориспільського району Київської області про визнання незаконними дій нотаріуса, скасування постанови про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, визнання незаконними дій виконавчого комітету Золочівської сільської ради Бориспільського району Київської області, визнання права власності на нерухоме майно та цивільну справу №359/3544/23 за позовом [PERSON] до Золочівської сільської ради Бориспільського району Київської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача [PERSON] про визнання права власності на частину житлового будинку з надвірними будівлями та господарськими спорудами; цивільну справу №755/9184/23 передано на розгляд судді Бориспільського міськрайонного суду Борцю Є.О. 26 вересня 2023 року надійшов відзив Золочівської сільської ради на позовну заяву [PERSON] до [PERSON] , Золочівської сільської ради про визнання незаконною відмови у знятті відповідача з реєстрації, визнання його зареєстрованим без законних підстав, визнання відповідача таким, що не має права користування житлом, зобов`язання зняти відповідача з реєстрації, внести відповідні зміни до реєстру територіальної громади та видати відповідний витяг, стягнення моральної шкоди, у якому просили задовольнити вимоги [PERSON] та визнати за ним право власності на частину житлового будинку [ADDRESS] . Зокрема, Золочівська сільська рада вказала, що на підставі свідоцтва про прав на спадщину за законом, виданого 14 вересня 1985 року Бориспільською державною нотаріальною конторою, вказаний житловий будинок належав на праві власності [PERSON] та [PERSON] . У подальшому, частину вказаного будинку успадкувала [PERSON] після своєї матері [PERSON] . [INFO] помер [PERSON] , який заповів усе своє майно своєму синові - [PERSON] . У жовтні 2015 року [PERSON] звернувся до сільради із заявою про розподіл належного на праві спільної власності житлового будинку [ADDRESS] та присвоєння земельним ділянкам та часткам будинку окремих поштових адрес. 27 листопада 2015 року виконавчий комітет Гнідинської сільської ради виніс помилкове рішення № 84 про виділ в натурі частку [PERSON] та залишення за цією часткою поштової адреси - домоволодіння [ADDRESS] . Іншій частці будинку, що належить [PERSON] була присвоєна поштова адреса - домоволодіння [ADDRESS] . У погосподарських книгах з 1983 по 2025 роки с. Гнідин спостерігається плутанина з адресами на вказаний вище житловий будинок, у тому числі прослідковується невідповідність правоустановчим документам. 15 вересня 2023 року Золочівська сільська рада прийняла рішення про усунення двозначності записів у погосподарських книгах та скасування рішення виконкому Гнідинської сільської ради № 84 від 27 листопада 2015 року, в яких частинам одного і того ж самого домоволодіння було помилково присвоєно різні адреси - [ADDRESS] та [ADDRESS] . Наразі, у погосподарській книзі за 2021-2025 роки міститься така інформація: житловий будинок загальною площею 106,8 кв. м, житловою площею 68,3 кв. м, позначений в плані літерою «АІ», веранда «а», веранда «а1», з надвірними будівлями: гараж «Д», сарай «Г», гараж «Б», погріб «В», погріб «З», вбиральня «Ж», колодязь «К», колодязь «Л», огорожа «N»; частина житлового будинку належить [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом № 371 від 14 вересня 1985 року; частина житлового будинку належить [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину від 21 січня 2016 року; внесені дані про земельну ділянку з кадастровим номером 3220882601:01:001:0524 розміром 0,0239 га; у домогосподарстві по [ADDRESS] з 2000 року зареєстрований [PERSON] . 27 вересня 2023 року у цивільній справі № 359/3544/23 до Бориспільського міськрайонного суду Київської області надійшло клопотання [PERSON] про об`єднання в одне провадження справ № 359/3544/23 та № 755/9184/23. Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 26 жовтня 2023 року у справі № 359/3544/23 у задоволенні клопотання [PERSON] про об`єднання справ відмовлено з огляду на те, що справи вже були об`єднані в одне провадження ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 17 жовтня 2023 року, постановленої у цивільній справі №755/9184/23. Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 01 листопада 2023 року виправлено описки, допущені в ухвалі Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 26 жовтня 2023 року. Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 01 листопада 2023 року прийнято зауваження [PERSON] щодо протоколу судового засідання від 26 жовтня 2023 року. Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 01 листопада 2023 року у задоволенні заяви [PERSON] про роз`яснення ухвали від 26 жовтня 2013 року. Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 01 грудня 2023 року прийнято зауваження [PERSON] щодо протоколу судового засідання від 01 листопада 2023 року. 31 грудня 2023 року через підсистему «Електронний суд» [PERSON] подана заява з уточненими позовними вимогами, що містяться у позові від 28.06.2023, згідно з якою [PERSON] просила поновити їй строк на оскарження дій/бездіяльності Золочівської сільської ради після смерті [PERSON] та визнання недійсним свідоцтва від 14.09.1985 з дати внесення 07.03.2023 у Спадковий реєстр заповіту від 31.05.1980; визнати незаконними дії/бездіяльність Золочівської сільської ради після смерті [PERSON] щодо приховування інформації про заповіт від 31.05.1980 при оформленні спадщини [PERSON] , невнесенні до Спадкового реєстру інформації про заповіт від 31.05.1980, порушенні прав [PERSON] , [PERSON] , її права при отриманні у спадщину нерухомого майна і веденні погосподарських книг; визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом від 14.09.1985, видане після смерті [PERSON] ; визнати незаконними дії/бездіяльність державного нотаріуса Десятої київської державної нотаріальної контори Шульги С. В. при виданні постанови від 24.03.2023 та при веденні спадкової справи; скасувати постанову державного нотаріуса Десятої київської державної нотаріальної контори Шульги С. В. від 24.03.2023; визнати за нею право на спадщину за законом після смерті [PERSON] на неналежну їй частину житлового будинку за адресою: [ADDRESS] та прилеглу до нього земельну ділянку у розмірі 0,1267 га; з урахуванням інформації з ДРРП про вже належну їй частину будинку та земельну ділянку у розмірі 0,1233 га визнати за нею право власності на будинок за адресою: [ADDRESS] та прилеглу земельну ділянку у розмірі 0,25 га; визнати незаконним п. 4 рішення Золочівської сільської ради від 06.09.2012 № 241-17-VI; зобов`язати Золочівську сільську раду скасувати п. 4 рішення від 06.09.2012 № 241-17-VI і вилучити із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис про земельну ділянку 3220882601:01:001:0524 як про таку, що зареєстрована за неіснуючою адресою; витребувати земельні ділянки 3220882601:01:001:0524 та 3220882601:01:001:0389 з незаконного володіння позивача та [PERSON] , як такі, що розміщені на ділянці розміром 0,25 га, що була прилеглою до будинку, належному [PERSON] на дату його смерті; зобов`язати Золочівську сільську раду виготовити документацію із землеустрою на ділянку розміром 0,25 га, прилеглу до будинку за адресою: [ADDRESS] , внести відповідні зміни до Державного земельного кадастру (кадастрової карти) про ділянку 3220882601:01:001:0086, на якій розміщена вже належна їй половина будинку та видати їй інформацію з Державного земельного кадастру про цю земельну ділянку з внесеними змінами; задовольнити клопотання від 16.08.2023 та позов від 19.09.2023 і відмовити позивачу у позові, що стосувався належної їй частини будинку за адресою: [ADDRESS] ; стягнути з Золочівської сільської ради 1 млн грн, а з Десятої київської державної нотаріальної контори 200 тис. грн на відшкодування їй моральної шкоди, спричиненої їх незаконними діями та рішеннями, описаними в уточненій заяві щодо успадкування майна [PERSON] . Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 08 січня 2024 року заяву [PERSON] про часткову зміну предмету позову прийнято до розгляду, залучено [PERSON] та [PERSON] у якості співвідповідачів, у зв`язку із заявленою вимогою [PERSON] про витребування земельних ділянок з чужого незаконного володіння [PERSON] та [PERSON] 04 січня 2024 року представником позивача [PERSON] адвокатом Кутахом Д. О. подана заява про застосування строків позовної давності, якою він просить відмовити у задоволенні вимог [PERSON] щодо перегляду розміру часток спадкоємців у спадковому майні на підставі пропущеного строку звернення до суду за захистом інтересів. Заява мотивована тим, що [PERSON] звернулася до суду за захистом нібито порушеного права у червні 2023 року, посилаючись на те, що вона є спадкоємцем [PERSON] , тобто через 38 років після видачі оспорюваного свідоцтва про право на спадщину. 28 березня 2024 року до Бориспільського міськрайонного суду Київської області представником [PERSON] адвокатом Кутахом Д. О. була подана заява, якою він проти позовних заяв [PERSON] заперечив. Зазначив, що відповідно до погосподарських книг за 1950 -1953 роки в користуванні [PERSON] був житловий будинок, побудований у 1935 році. У подальшому, внаслідок виділу колгоспом [PERSON] 0,15 га огороду та 0,05 га двора, з квітня 1958 р. по 1959 р. [PERSON] був побудований новий будинок по [ADDRESS] на два окремих входи. Старий будинок, збудований [PERSON] , був знесений. Після смерті [INFO] [PERSON] , спадщину за законом прийняли два його сини - [PERSON] та [PERSON] .Донька померлого [PERSON] від спадщини відмовилась. При цьому, [PERSON] , маючи складений його батьком на нього заповіт, своїм правом прийняти спадщину за заповітом не скористався, та з моменту отримання у 1985 році свідоцтва про право на спадщину за законом, протягом свого життя ніколи не оспорював його. Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 29 березня 2024 року закрито підготовче провадження, справу призначено до розгляду по суті. 17 травня 2024 року від Десятої київської державної нотаріальної контори до Бориспільського міськрайонного суду Київської області надійшла заява, якою вони просили здійснювати розгляд справи за відсутності їх представника. 15 та 21 травня 2024 року від Золочівської сільської ради до Бориспільського міськрайонного суду Київської області надійшли заяви, якими вона просила розглядати справу без участі їх представника, позов [PERSON] просили задовольнити, у позові [PERSON] - відмовити. 26 травня 2025 року від [PERSON] до Бориспільського міськрайонного суду Київської області надійшла заява, якою він просив розглядати справу без його участі, а також зазначив, що позов свого брата [PERSON] підтримує, просить його задовольнити. 18 липня 2024 року [PERSON] заявлено відвід головуючому судді Бориспільського міськрайонного суду Київської області Борцю Є. О. Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 25 липня 2024 року заяву [PERSON] про відвід судді визнано необґрунтованою, справу передано до канцелярії Бориспільського міськрайонного суду Київської області для визначення судді,уповноваженого на розгляд заяви [PERSON] про відвід судді. Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 01 серпня 2024 року у задоволенні заяви [PERSON] про відвід судді Борця Є. О. відмовлено, суддю Борця Є. О. відведено від розгляду цивільної справи № 359/3544/23, матеріали справи передано до канцелярії суду для визначення судді, уповноваженого на розгляд справи. Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 06 серпня 2024 року відведено суддю Журавського В. В. від розгляду цивільної справи № 359/3544/23, матеріали справи передано до канцелярії суду для визначення судді, уповноваженого на розгляд справи. Розпорядженням голови Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 07 серпня 2024 року № 1, на підставі пункту 2 частини 1, частини 4 статті 31 ЦПК України цивільну справу № 359/3544/23 було направлено для розгляду до Дарницького районного суду м. Києва у зв`язку із неможливістю утворити новий склад суду для розгляду зазначеної справи за результатами автоматизованого розподілу справи між суддями. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу розподілено на суддю Дарницького районного суду м. Києва Котенко Р. В. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 27 серпня 2024 року справу прийнято до провадження, розгляд справи постановлено здійснювати суддею одноособово в порядку загального позовного провадження, призначено у справі підготовче судове засідання. 26 травня 2024 року [PERSON] подала до Бориспільського міськрайонного суду Київської області пояснення третьої особи, якими просила відмовити [PERSON] у задоволенні позову, свій позов просила задовольнити. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 12 листопада 2024 року, занесеною до протоколу підготовчого засідання, прийнята до розгляду заява [PERSON] про зміну предмету позову від 22 жовтня 2024 року, якою [PERSON] просила: 1. Поновити строки позовної давності, пов`язані зі зверненням до суду з цим позовом, від дати внесення Золочівською сільською радою 07.03.2023 до Спадкового реєстру інформації про заповіт [PERSON] від 31.05.1980 №17 та отримання постанови нотаріуса від 24.03.2023, зокрема: 1) визнати (встановити) факт перебування у шлюбних відносинах (у шлюбі) [PERSON] , що померла [INFO] та [PERSON] , що помер [INFO] ; 2) визнати будинок, 1/2 якого з адресою [ADDRESS] належить [PERSON] , спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] з часу його побудови по дату смерті [PERSON] , що померла [INFO] ; 3) визнати (встановити) факт прийняття спадщини [PERSON] , що помер [INFO] після смерті [PERSON] , що померла [INFO] , частини будинку у розмірі 1/2 будинку та визнати його право власності на будинок, якого з адресою [ADDRESS] належить [PERSON] ; 4) визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом від 14.09.1985, видане після смерті [PERSON] ; 5) визнати (встановити) факт прийняття спадщини [PERSON] , що помер [INFO] , за заповітом від 31.05.1980 (визнати таким, що прийняв спадщину за заповітом) після смерті [PERSON] , що помер [INFO] , а саме: право на спадщину та право власності на будинок, 1/2 якого за адресою [ADDRESS] належить [PERSON] . 2. Визнати незаконними дії/бездіяльність уповноважених осіб виконавчого комітету Золочівської сільської ради після смерті [PERSON] .Кудька щодо приховування інформації про заповіт від 31.05.1980, невнесенні до Спадкового реєстру інфоромації про заповіт [PERSON] від 31.05.1980 №17, оформленні спадщини [PERSON] , веденні погосподарських книг, порушенні прав [PERSON] , [PERSON] , права [PERSON] при отриманні у спадщину нерухомого майна. 3. Визнати незаконним п.4 рішення Золочівської сільської ради від 06.09.2012 №241-17-VI. 4. Визнати незаконними дії/бездіяльність державного нотаріуса Десятої Київської державної нотаріальної контори С.В.Шульги при виданні постанови від 24.03.2023 та при веденні спадкової справи №1165/2021. 5. Скасувати постанову державного нотаріуса Десятої Київської державної нотаріальної контори С.В.Шульги від 24.03.2023. 6. З урахуванням інформації з ДРРП про вже належну [PERSON] частину будинку у розмірі 1/2 будинку та земельну ділянку у розмірі 0,1233 га та з урахуванням п.2 (у переліку позовних вимог, зазначених вище, це - п. 1) прохання до суду цього уточнення позовних вимог, визнати за [PERSON] право на спадщину за законом після смерті [PERSON] на будинок, якого за адресою [ADDRESS] вже належить [PERSON] , та прилеглу земельну ділянку у розмірі 0,25 га. 7. Витребувати земельні ділянки з кадастровими номерами 3220882601:01:001:0524 та 3220882601:01:001:0389 з незаконного володіння останніх володільців на дату витребування (станом на подання цього позову належать позивачу-відповідачу [PERSON] та відповідачу [PERSON] відповідно), як такі, що розміщені на ділянці розміром 0,25 га, що була прилеглою до будинку, належному [PERSON] на дату його смерті [INFO] . 8. Зобов`язати Золочівську сільську раду надати дозвіл на розробку документації із землеустрою на ділянку розміром 0,25 га, прилеглу до будинку, 1/2 якого за адресою [ADDRESS] належить [PERSON] , на якій розміщені земельні ділянки з кадастровими номерами № 3220882601:01:001:0086, №3220882601:01:001:0524 та №3220882601:01:001:0389. 9. Задовольнити клопотання від 16.08.2023 (т.1 а.с.194-195, т.3 а.с.1-7) та позов від 19.09.2023 (т.1 а.с.207-215) з урахуванням п.12 цього прохання та відмовити [PERSON] у позові, що стосувався належної [PERSON] частини будинку у розмірі будинку за адресою [ADDRESS] за спливом строку позовної давності, безпідставністю позовних вимог та відсутністю предмету спору. При цьому у п. 12 заяви про зміну предмету позову [PERSON] просила викласти п.п. 6, 7 позову від 19.09.2023 у такій редакції: «6. Визнати [PERSON] таким, що не має права користування житлом у будинку, якого за адресою [ADDRESS] вже належить [PERSON] . 7. Зобов`язати уповноважених осіб Золочівської сільської ради зняти з реєстрації [PERSON] у будинку, якого за адресою [ADDRESS] вже належить [PERSON] , внести відповідні зміни до реєстру територіальної громади та видати [PERSON] витяг з реєстру Золочівської територіальної громади.» 10. Стягнути з Золочівської сільської ради 1 млнгрн, а з Десятої київської державної нотаріальної контори - 200 тис.грн на відшкодування [PERSON] моральної шкоди, спричиненої їх незаконними діями та рішеннямипри успадкуванні [PERSON] майна [PERSON] . Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 12 листопада 2024 року закрито підготовче провадження, справа призначена до розгляду по суті. 04 грудня 2024 року від Десятої київської державної нотаріальної контори до суду надійшла заява про розгляд справи без участі представника Десятої київської державної нотаріальної контори. 17 грудня 2025 року до суду надійшла заява третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору [PERSON] про розгляд справи без його участі, у якій він також зазначив, що підтримує позовні вимоги [PERSON] , просив їх задовольнити. 23 січня 2025 року від [PERSON] надані додаткові пояснення, якими вона просила повернутись до підготовчого провадження у справі. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 23 січня 2025 року, занесеною у протокол судового засідання, у клопотанні [PERSON] про повернення до підготовчого провадження відмовлено. 20 лютого 2025 року представником [PERSON] адвокатом Кутахом Д. О. надані письмові пояснення, які містять заперечення щодо наданих [PERSON] пояснень у судовому засіданні 23 січня 2025 року, які долучені протокольною ухвалою від 20 лютого 2025 року до матеріалів справи. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 19 березня 2025 року, занесеною у протокол судового засідання, долучено до матеріалів справи пояснення [PERSON] за результатами судового засідання від 23 січня 2025 року. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 13 серпня 2025 року, занесеною у протокол судового засідання, до матеріалів справи долучені аргументи та міркування [PERSON] від 22 квітня 2025 року та від 23 липня 2025 року щодо доказів, досліджених у судовому засіданні 19 березня 2025 року та у судовому засіданні 20 травня 2025 року відповідно. У судовому засіданні представник позивача за первісним позовом [PERSON] адвокат Кутах Д. О. позов [PERSON] до Золочівської сільської радипро визнання права власності на частку в домоволодінні підтримав, просив його задовольнити.При цьомупояснив суду, що батько позивача [PERSON] - [PERSON] склав за життя заповіт, яким заповів все належне йому майно своєму сину [PERSON] . Після смерті [INFO] [PERSON] . [PERSON] у встановлений законом шестимісячний строк звернувся до Шістнадцятої київської державної нотаріальної контори та прийняв спадщину. Спадщина складалась із земельної ділянки з кадастровим номером 3220881300:03:004:0247, що розташована на території Вишеньківської сільської ради Бориспільського району Київської області та частини житлового будинку за адресою: [ADDRESS] . Свідоцтво про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку нотаріус [PERSON] видав, проте у видачі свідоцтва про право на спадщину на частину житлового будинку - відмовив в усному порядку, посилаючись на те, що за спадкодавцем не було зареєстровано належним чином право власності на вказане майно. Щодо адреси будинку, представник позивача зауважив, що будинок мав адресу [ADDRESS] . Будинок з самого початку був побудований з метою проживання двох окремих сімей, тобто має капітальну стіну, яка поділяє будинок навпіл, будинок має два окремих входи тощо. Порядок користування будинком між співвласниками не встановлювався. У подальшому, співвласники вирішили офіційно зробити поділ будинку, з огляду на що виконавчим комітетом Гнідинської сільської ради Бориспільського району Київської області було винесено рішення про присвоєння будинку двох окремих адрес: [ADDRESS] та [ADDRESS] , яке згодом, з метою приведення у відповідність правовстановлюючих документів до вимог чинного законодавства, було скасовано рішенням Золочівської сільської ради Бориспільського району Київської області. На сьогодні будинок має адресу - [ADDRESS] . Співвласником будинку є [PERSON] , про що міститься відповідний запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Третя особа, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору [PERSON] проти позову [PERSON] заперечувала, просила у позові відмовити. Вказала, що позивач [PERSON] просить визнати за ним право власності на належну їй частку житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] , тим самим має намір позбавити її права власності на нерухоме майно. Зауважила, що позивач не отримав постанови нотаріуса про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину і не оскаржив його. При цьому зазначила, що позивач пропустив строк, у межах якого він мав звернутись за захистом своїх порушених прав до суду, тож просила застосувати строк позовної давності. Свої позовні вимоги як третя особа, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору та як позивачка [PERSON] у судовому засіданні підтримала, просила їх задовольнити. Пояснила суду, що оскільки в СРСР було заборонено мати у власності більше одного житлового будинку, її дід - [PERSON] мав у власності тільки один будинок [ADDRESS] . За життя, у 1980 році дід склав заповіт, яким майно заповів своєму сину, батьку [PERSON] - [PERSON] . Після смерті у 1985 році [PERSON] , [PERSON] мав намір прийняти спадщину за заповітом, проте під тиском свого брата [PERSON] прийняв спадщину за законом, порівну з братом. Донька [PERSON] відмовилась від своєї частки у спадщині. Отже, до батька [PERSON] у спадщину перейшла частина житлового будинку [ADDRESS] , яку він у подальшому подарував своїй дружині, матрі [PERSON] - [PERSON] , після смерті якої цю частину будинку успадкувала [PERSON] . При цьому [PERSON] зауважила, що її батько [PERSON] за життя знав про наявність на його ім`я заповіту, мав його оригінал у себе, однак за життя не оскаржував видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, адже протягом всього життя був під тиском свого брата [PERSON] , що навіть змусило його за життя подарувати належну йому частину будинку дружині. Відтак, вважає, що свідоцтво про право на спадщину за законом від 1985 року, видане державним нотаріусом після смерті [PERSON] спадкоємцям [PERSON] та [PERSON] , є незаконним і підлягає скасуванню. Крім того, [PERSON] вважає, що невнесення Гнідинською сільською радою до Спадкового реєстру, після його запровадження, заповіту [PERSON] , складеного на користь її батька [PERSON] , необхідно розцінювати як приховування заповіту, що стало перешкодою для спадкоємців, а саме для її батька [PERSON] та для неї, успадкувати весь будинок.Невнесення органом місцевого самоврядування вчасно заповіту у Спадковий реєстр, що мало негативні для неї наслідки у виді неможливості оформлення спадщини на цілий будинок, спричинило їй моральну шкоду, яку вона оцінила в 1 млн грн із розрахунку - 1 000 грн за кожний місяць, що сплинув зі дня смерті її діда [PERSON] (у березні 2025 року - 40 років зі дня смерті [PERSON] ), яку на підставі ст. 230 ЦК України необхідно стягнути у подвійному розмірі. Також [PERSON] в обґрунтування своїх позовних вимог зазначила, що після смерті у 2021 році свого батька [PERSON] вона прийняла спадщину за законом та подала до Десятої київської державної нотаріальної контори заяву про видачу їй свідоцтва про право на спадщину на частину житлового будинку [ADDRESS] .Проте нотаріус, невірно розцінивши її наміри, відмовив у видачі свідоцтва, у зв`язку із чим вона просить визнати дії/бездіяльність державного нотаріуса незаконними, скасувати відповідну постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії та стягнути з Десятої київської державної нотаріальної контори спричинену їй моральну шкоду у розмірі 200 000,00 грн. Враховуючи наведені вище обставини вважає, що існують всі правові підстави для визнання за нею права на спадщину за законом після смерті [PERSON] на будинок та прилеглу земельну ділянку у розмірі 0,25 га, розташованих за адресою: [ADDRESS] . Як наслідок визнання за нею права власності на будинок, [PERSON] вважає, що існують підстави для витребування від відповідачів [PERSON] та [PERSON] належних їм земельних ділянок з кадастровими номерами 3220882601:01:001:0524 та 3220882601:01:001:0389, що раніше були виділені для будівництва та обслуговування житлового будинку [ADDRESS] . Крім того, [PERSON] вважає, що відповідач [PERSON] неправомірно зареєстрований у її частині будинку [ADDRESS] , зокрема, без її згоди, як власника цієї частини будинку. А Золочівська сільська рада, відповідно, неправомірно відмовила їй у знятті [PERSON] з зареєстрованого місця проживання. Представник відповідачів [PERSON] , [PERSON] адвокат Кутах Д. О. проти позовних вимог [PERSON] заперечував, вважав їх незаконними та безпідставними. Зауважив, що батько [PERSON] - [PERSON] своїм правом на отримання спадщини за заповітом не скористався свідомо, протягом життя не оскаржував отримання ним спадщини після смерті [PERSON] саме за законом, відтак, вимоги [PERSON] суперечать волі її батька. Щодо вимог про витребування земельних ділянок зауважив, що [PERSON] ніколи не була власницею цих ділянок, відтак, правові підстави для задоволення відповідних вимог відсутні. Щодо реєстрації місця проживання [PERSON] у спірному житловому будинку зазначив, що [PERSON] був зареєстрований у будинку у 2000 році, як член сім`ї власника житла, а саме як син [PERSON] , якому належала на праві власності частина будинку, відповідно до вимог законодавства. Дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, заслухавши пояснення учасників справи, оцінивши зібрані по справі докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд дійшов таких висновків. Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданим 06 листопада 2012 року виконавчим комітетом Гнідинської сільської ради Бориспільського району Київської області (т. 1 а.с. 6). Позивач [PERSON] є сином померлого [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження (т. 1 а.с. 7). У склад спадщини входило: земельна ділянка з кадастровим номером 3220881300:03:004:0247, площею 4,6500 га з цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Вишеньківської сільської ради Бориспільського району Київської області та частка житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, який розташований за адресою: [ADDRESS] . За життя спадкодавець [PERSON] розпорядився належним йому майном, склавши заповіт. Із заповіту, посвідченого 31 жовтня 2012 року секретарем виконкому Гнідинської сільської ради Бориспільського району Київської області Норець В. М. за реєстровим № 59, вбачається, що [PERSON] усе своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось і взагалі все те, що буде належати йому на день смерті і на що за законом він матиме право, заповів своєму сину - [PERSON] (т. 1 а.с. 40). Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1217 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Згідно з ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Згідно зі ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. 23 лютого 2013 року, тобто в межах строку визначеного законом для прийняття спадщини, [PERSON] звернувся до Шістнадцятої київської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за заповітом після смерті його батька [PERSON] (т. 1 а.с. 35). У той же день Шістнадцятою київською державною нотаріальною конторою була заведена спадкова справа щодо майна померлого [PERSON] № 138/2013 (т. 1 а.с. 49). 24 квітня 2013 року син [PERSON] [PERSON] подав до Шістнадцятої київської державної нотаріальної контори заяву, якою відмовився від належної йому частки у спадщині (т. 1 а. с. 51). 16 жовтня 2013 року Шістнадцятою київською державною нотаріальною конторою Кудьку Ю. А за реєстровим № 4-552 було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом, а саме на земельну ділянку з кадастровим номером 3220881300:03:004:0247, площею 4,6500 га з цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Вишеньківської сільської ради Бориспільського району Київської області (т. 1 а.с. 11, 69). У видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на частку житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, який розташований за адресою: [ADDRESS] , нотаріусом було відмовлено в усному порядку у зв`язку із тим, що спадкодавець [PERSON] за життя не зареєстрував своє право власності на вказане нерухоме майно. Статтею 1218 ЦК України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до підпункту 4.21 пункту 4 глави 10 розділу II Положення про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України,якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, нотаріус отримує інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно шляхом безпосереднього доступу до нього. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. Тобто, у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до постанови Верховного Суду від 22 вересня 2021 року у справі № 227/3750/19 визнання права власності в порядку спадкування за заповітом є належним способом захисту прав спадкоємця, якщо вбачаються перешкоди в оформленні його спадкових прав у нотаріальному порядку. Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (у редакції, чинній на час відкриття спадщини після смерті [PERSON] ) державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Як виснував Верховний Суд у постанові від 28 червня 2023 року у справі № 539/5295/21 державна реєстрація прав не є підставою набуття права власності, а є лише засвідченням державою вже набутого спадкодавцем права власності, що унеможливлює ототожнення факту набуття такого права з фактом його державної реєстрації. При дослідженні судом обставин існування у спадкодавця права власності необхідним є перш за все встановлення підстави, на якій він набув таке право, оскільки сама по собі державна реєстрація права не є підставою виникнення права власності, такої підстави закон не передбачає. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 14 вересня 1985 року старшим державним нотаріусом Бориспільської державної нотаріальної контори Ткач Л. Є. за реєстровим № 2424 у спадковій справі № 371, [PERSON] та [PERSON] у рівних частках належав житловий будинок, розташований у с. Гнідин Бориспільського р-ну Київської області, що залишився після смерті їх батька - [PERSON] (т. 1 а.с. 75). Відповідно до довідки виконавчого комітету Гнідинської сільської ради народних депутатів Бориспільського району Київської області від 05 травня 1992 року № 352 [PERSON] на праві власності належить частина житлового будинку, сараю, гаража, погребу; у користуванні має земельну ділянку площею 0,215 га, з них 0,07 га згідно із поданою заявою на підставі свідоцтва про право на спадщину від 14 вересня 1985 року № 371 (т. 1 а.с. 8). Рішенням виконавчого комітету Гнідинської сільської ради Бориспільського району Київської області від 27 листопада 2015 року № 84 «Про розгляд заяви гр. [PERSON] » частині індивідуального житлового будинку з відповідними надвірними будівлями, розташованому на земельній ділянці площею 0,0239 га, яка належить [PERSON] , присвоєно поштову адресу: [ADDRESS] ; частині індивідуального житлового будинку з відповідними надвірними будівлями, розташованому на земельній ділянці площею 0,1233 га, яка належить покійній [PERSON] , присвоєно поштову адресу: [ADDRESS] (т. 3 а. с. 13). Відповідно до рішення Золочівської сільської ради Бориспільського району Київської області № 1188-39-VІІІ від 15 вересня 2023 року рішення виконавчого комітету Гнідинської сільської ради № 84 від 27 листопада 2015 року «Про розгляд заяви гр. [PERSON] » скасовано (т. 3 а.с. 52А). Відповідно до листа виконавчого комітету Золочівської сільської ради Бориспільського район Київської області від 16 серпня 2023 року № 02-18/1737 у Державному реєстрі речових прав відкрито розділ на житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , форма власності - приватна, вид спільної власності - спільна часткова, розмір частки - , співвласник - [PERSON] . Відомості про житловий будинок за адресою: [ADDRESS] у Державному реєстрі речових прав відсутні (т. 1 а.с. 145). Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 341715197 від 04 серпня 2023 року за адресою: [ADDRESS] розташований житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами (опис об`єкту: житловий будинок загальною площею 106,8 кв. м, житловою площею 68,3 кв. м, позначений в плані літерою «АІ», веранда «а», веранда «а1», з надвірними будівлями: гараж «Д», сарай «Г», гараж «Б», погріб «В», погріб «З», вбиральня «Ж», колодязь «К», колодязь «Л», огорожа «N»), право власності на частку якого зареєстроване за [PERSON] (т. 1 а.с. 152-153). Згідно з довідкою КП Бориспільське районне «БТІ» Бориспільської районної ради від 19 листопада 2015 року № 2147 право власності на будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS] не зареєстроване (т. 1 а.с. 160). З технічного паспорту на будинок [ADDRESS] , виготовленому у 1990 році згідно із відміткою у ньому, вбачається, що співвласниками цього будинку є [PERSON] та [PERSON] (т.1. а.с. 161-166). Відповідно до листа виконавчого комітету Золочівської сільської ради Бориспільського району Київської області від 18 листопада 2024 року № 02-18/2793 номер будинку «21-А» вперше з`явився у погосподарській книзі за 1991-1995 року, записи у якій робились за результатами фізичного обходу та опитування домогосподарств протягом 3-х років та на підставі наданих головою домогосподарств документів. Встановити коли точно були внесені дані у погосподарську книгу неможливо. Також, Золочівська сільська рада не має у своєму розпорядженні рішення органу місцевого самоврядування про присвоєння поштової адреси спірному будинку. Отримання [PERSON] та [PERSON] у 1985 році свідоцтва про право на спадщину на домоволодіння [ADDRESS] після смерті [PERSON] , стало приводом для відкриття окремих особистих рахунків на кожного співвласника. У 2015 році виконавчим комітетом Золочівської сільської ради було ухвалено рішення про присвоєння адрес двом частинам житлового будинку: [ADDRESS] та [ADDRESS] з метою надання можливості співвласникам будинку розділити об`єкт нерухомого майна та припинити право спільної часткової власності. Оскільки за період з 2015 року по 2023 року такі дії вчинені не були, відтак, Золочівська сільська рада 15 вересня 2023 року привела у відповідність записи у погосподарській книзі, об`єднавши обидві облікові картки в одне домогосподарство та скасувавши рішення виконкому про присвоєння окремих адрес на невиділені у встановленому законом порядку частини будинку. Відтак, судом встановлено, що спадкодавцю [PERSON] на праві власності належала частка на житловий будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданим 14 вересня 1985 року старшим державним нотаріусом Бориспільської державної нотаріальної контори Ткач Л. Є. за реєстровим № 2424. При цьому, згідно з технічною документацією та інформацією щодо домоволодіння, що міститься в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно вказаний житловий будинок має загальну площу 106,8 кв. м, житлову площу 68,3 кв. м, позначений в плані літерою «АІ», та має такі надвірні будівлі та споруди:веранда «а», веранда «а1», з надвірними будівлями: гараж «Д», сарай «Г», гараж «Б», погріб «В», погріб «З», вбиральня «Ж», колодязь «К», колодязь «Л», огорожа «N». Ураховуючи, що позивач [PERSON] довів належними та достатніми доказами, що він успадкував за заповітом після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , право власності на частину індивідуального житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] ,суд доходить переконання, що позов підлягає задоволенню шляхом визнання за позивачем права власності на частину індивідуального житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами (опис об`єкту: житловий будинок загальною площею 106,8 кв. м, житловою площею 68,3 кв. м, позначений в плані літерою «АІ», веранда «а», веранда «а1», з надвірними будівлями: гараж «Д», сарай «Г», гараж «Б», погріб «В», погріб «З», вбиральня «Ж», колодязь «К», колодязь «Л», огорожа «N»), який розташований за адресою: [ADDRESS] , в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . Щодо доводів [PERSON] про те, що позивач [PERSON] просить визнати право власності саме на належну їй частину спірного житлового будинку, тим самим має намір позбавити її права власності на нерухоме майно, суд має зазначити таке. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Згідно з ч. 1 ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Судом встановлено, що житловий будинок належить співвласникам на праві спільної часткової власності та має адресу: [ADDRESS] . Зокрема, частина вказаного будинку належить на праві власності [PERSON] . Позивач [PERSON] просить визнати за ним в порядку спадкування право власності на іншу частину будинку, яка належала на праві власності його покійному батьку [PERSON] . Будь-яких обґрунтувань позову або доказів, що свідчили б про можливість визнання за позивачем [PERSON] права власності на частину будинку, власником якої є [PERSON] , матеріали справи не містять. Щодо доводів [PERSON] про неотримання позивачем [PERSON] постанови державного нотаріуса про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину, суд вважає їх неприйнятними з огляду на таке. Положення про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджене Наказом Міністерстваюстиції України22.02.2012№ 296/5 передбачає, що у разі, якщо нотаріус не може вчинити ту чи іншу нотаріальну дію, він роз`яснює особі, яка до нього звернулась, процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку (пп. 3.3 п. 3 гл. 1 розд. ІІ, пп. 1.14 п. 1 гл. 10 розд. ІІ, пп. 4.21 п. 4 гл. 10 розд. ІІ тощо). Крім того, з огляду на п. 3 глави 13 розділу І Положення про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, нотаріус зобов`язаний викласти причини відмови у вчиненні нотаріальної дії в письмовій формі та протягом трьох робочих днів винести постанову про відмову у вчиненні нотаріальної діїлише на вимогу особи, якій відмовлено у вчиненні нотаріальної дії. Враховуючи наведене, роз`яснення державним нотаріусом Кудьку Ю. А. в усному порядку причин неможливості видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на частину житлового будинку та роз`яснення його права вирішити це питання у судовому порядку, є достатньою підставою для звернення [PERSON] до суду із відповідним позовом. Щодо вимоги [PERSON] про визнання за нею права власності на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] , частина якого вже належить їй на праві власності,та прилеглу земельну ділянку у розмірі 0,25 гав порядку спадкування за законом після смерті її батька [PERSON] , суд дійшов таких висновків. Позовній вимозі [PERSON] , що вказана вище, передували такі вимоги: 1) визнати (встановити) факт перебування у шлюбних відносинах (у шлюбі) [PERSON] , що померла [INFO] та [PERSON] , що помер [INFO] ; 2) визнати будинок, 1/2 якого з адресою [ADDRESS] належить [PERSON] , спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] з часу його побудови по дату смерті [PERSON] , що померла [INFO] ; 3) визнати (встановити) факт прийняття спадщини [PERSON] , що помер [INFO] після смерті [PERSON] , що померла [INFO] , частини будинку у розмірі 1/2 будинку та визнати його право власності на будинок, якого з адресою [ADDRESS] належить [PERSON] ; 4) визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом від 14.09.1985, видане після смерті [PERSON] ; 5) визнати (встановити) факт прийняття спадщини [PERSON] , що помер [INFO] , за заповітом від 31.05.1980 (визнати таким, що прийняв спадщину за заповітом) після смерті [PERSON] , що помер [INFO] , а саме: право на спадщину та право власності на будинок, 1/2 якого за адресою [ADDRESS] належить [PERSON] . 6)визнати незаконними дії/бездіяльність уповноважених осіб виконавчого комітету Золочівської сільської ради після смерті [PERSON] .Кудька щодо приховування інформації про заповіт від 31.05.1980, невнесенні до Спадкового реєстру інфоромації про заповіт [PERSON] від 31.05.1980 №17, оформленні спадщини [PERSON] , веденні погосподарських книг, порушенні прав [PERSON] , [PERSON] , права [PERSON] при отриманні у спадщину нерухомого майна. 7) визнати незаконним п.4 рішення Золочівської сільської ради від 06.09.2012 №241-17-VI. 8) визнати незаконними дії/бездіяльність державного нотаріуса Десятої Київської державної нотаріальної контори С.В.Шульги при виданні постанови від 24.03.2023 та при веденні спадкової справи №1165/2021. 9) скасувати постанову державного нотаріуса Десятої Київської державної нотаріальної контори С.В.Шульги від 24.03.2023. Судом установлено, що [INFO] помер батько [PERSON] - [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть останнього (т. 3 а.с. 135), свідоцтвом про народження [PERSON] (дівоче прізвище - [PERSON] ) (т. 3 а.с. 129, зворотній бік аркуша) та витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища [PERSON] (т. 3 а.с. 130). [PERSON] за життя склав заповіт, посвідчений 09 січня 2020 року Шульгою С. В., державним нотаріусом Десятої київської державної нотаріальної контори за реєстровим № 2-24, яким належну йому частину квартири [ADDRESS] заповів [PERSON] (т. 3, зворотній бік а. с. 156). 16 грудня 2021 року [PERSON] звернулась до Десятої київської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за законом після смерті [INFO] її батька - [PERSON] та якою вона відмовилась від обов`язкової частки у спадщині, яка складала 1/6 частину квартири [ADDRESS] (т. 3 а.с. 128). На підставі вказаної заяви державним нотаріусом була заведена спадкова справа № 1165/2021 (т. 3 а.с. 139). Також, 16 грудня 2021 року до Десятої київської державної нотаріальної контори подала заяву [PERSON] , донька [PERSON] , якою заявила про прийняття спадщини за заповітом після смерті її діда [PERSON] (т. 3 а.с. 131). Заявою від 13 вересня 2022 року [PERSON] просила Десяту київськудержавну нотаріальну контору видати їй свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті її батька [PERSON] . У заяві зазначила,що спадщину вона прийняла фактично, оскільки була зареєстрована з батьком на день його смерті за однією адресою та вказала, що на день його смерті залишилось спадкове майно - грошові вклади в АТ «Державний ощадний банк України» та частка квартири [ADDRESS] , яку він заповів [PERSON] (т. 3 а.с. 141). 13 вересня 2022 року Десятою київськоюдержавною нотаріальною конторою [PERSON] було видано свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті її батька [PERSON] на грошові вклади в АТ «Ощадбанк», зареєстроване у реєстрі за № 3-293 (т. 3 а.с. 143). 27 вересня 2022 року Десятою київськоюдержавною нотаріальною конторою [PERSON] було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON] на 1/3 частку квартири [ADDRESS] , зареєстроване у реєстрі за № 3-293 (т. 3, зворотній бік а.с. 153). 24 березня 2023 року [PERSON] звернулась до Десятої київської державної нотаріальної контори із заявою, якою просила видати їй свідоцтво про право на спадщину після смерті її батька [PERSON] на житловий будинок, що розташований у с. Гнідин Бориспільського району Київської області згідно із свідоцтвом про право на спадщину за законом, виданого Бориспільською державною нотаріальною конторою 14 вересня 1985 року за реєстровим № 2404 у спадковій справі 371 (т. 3, зворотній бік а.с. 158). Постановою від 24 березня 2023 року державний нотаріус Десятої київської державної нотаріальної контори Шульга С. В. відмовила у видачі свідоцтва за вищевказаною заявою [PERSON] з тих підстав, що частка житлового будинку була успадкована [PERSON] , а потім подарована, а інша частка будинку належить іншій особі (т. 3 а.с. 159). У відповідь на заяву [PERSON] від 23 липня 2023 року щодо надання роз`яснень постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 24 березня 2023 року, Десятою київською державною нотаріальною конторою надано відповідь від 02 серпня 2023 року № 2076/02-14, що [PERSON] видано постанову про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину і роз`яснено, що вона може звернутися за захистом своїх прав у судовому порядку (т. 3 а.с. 255). [PERSON] , обгрунтовуючи свої вимоги щодо визнання за нею права власності на частину житлового будинку, зазначала, що її дід [PERSON] за життя склав заповіт на свого сина, батька [PERSON] - [PERSON] , яким заповів йому частину житлового будинку, що знаходиться у селі Гнідин Бориспільського р-ну Київської області.Через погрози та примус брата [PERSON] [PERSON] не зміг скористатися своїм правом прийняти спадщину після смерті батька за заповітом, тому був змушений прийняти спадщину за законом порівну з братом. Разом з тим, з огляду на існування заповіту [PERSON] , [PERSON] вважає, що її батьку [PERSON] у спадщину за заповітом мав перейти увесь будинок [ADDRESS] та, відповідно, враховуючи, що частка будинку була подарована [PERSON] своїй дружині [PERSON] , до [PERSON] у спадок мала б перейти інша частина цього будинку. При цьому [PERSON] зауважує, що її батько [PERSON] за життя знав про наявність складеного [PERSON] на його ім`я заповіту на нерухоме майно, мав у себе оригінал вказаного заповіту, протенесвоєчасне внесення відповідачем Золочівською (раніше Гнідинською) сільською радою відомостей про наявний заповіт до Спадкового реєстру, потягнуло за собою порушення прав її батька, а також і її прав, на спадкування частини житлового будинку [ADDRESS] . Судом встановлено, що 31 травня 1980 року секретарем Гнідинської сільської Ради народних депутатів Бориспільського р-ну Київської області Онищенко Т. П. за реєстровим № 17 був посвідчений заповіт від імені [PERSON] , яким він належну йому частину будинку, що знаходиться у селі Гнідин Бориспільського р-ну Київської області заповів своєму сину [PERSON] (т. 1 а.с. 94). Відповідно до реєстру нотаріальних дій виконавчого комітету Гнідинської сільської Ради депутатів трудящих Бориспільського району за 1980 рік, 31 травня 1980 року за реєстровим № 17 міститься запис про посвідчений заповіт від імені [PERSON] , 1905 року народження (т.4 а.с. 121, 123). Станом на 16 лютого 2023 року та 03 березня 2023 року вказаний заповіт не був зареєстрований у Спадковому реєстрі (т. 2 а.с.14 - зворотний бік аркуша, а.с. 12). Відповідно до інформації з Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі та інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) від 15 лютого 2024 року вказаний вище заповіт був зареєстрований у Спадковому реєстрі 07 березня 2023 року (т. 2 а.с. 10, т. 4 а.с. 139). [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть (т. 2 а.с. 13, зворотний бік аркуша). Відповідно до ч. 1 ст. 524 ЦК Української РСР (що був чинним на день спадкування [PERSON] спадщини після смерті свого батька [PERSON] )спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Згідно із ч. 1 ст. 529 ЦК Української РСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилась після його смерті. Частиною першою статті 548 ЦК Української РСР було передбачено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 549 ЦК Української РСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1)якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2)якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Судом встановлено, що 14 серпня 1985 року до Бориспільської державної нотаріальної контори звернулись [PERSON] та [PERSON] із заявою про прийняття спадщини після смерті [INFO] їх батька - [PERSON] . У заяві вказали, що після його смерті залишився житловий будинок у селі Гнідин Бориспільського району Київської області та просили видати їм свідоцтво про право на спадщину за законом на вищевказаний будинок у рівних частках кожному (т. 3 а.с. 110, зворотній бік). 27 липня 1985 року до Бориспільської державної нотаріальної контори [PERSON] була подана заява, якою вона відмовилась від належної їй частки у спадковому майні, що залишилось після смерті її батька - [PERSON] (т. 3 а.с. 111, зворотній бік). 14 вересня 1985 року старшим державним нотаріусом Бориспільської державної нотаріальної контори Ткач Л. Є. за реєстровим № 2424 у спадковій справі № 371, [PERSON] та [PERSON] видано свідоцтво про право на спадщину за законом у рівних частках на житловий будинок, розташований у с. Гнідин Бориспільського р-ну Київської області, що залишився після смерті їх батька - [PERSON] (т. 1 а.с. 75). Земельна ділянка, на якій розташований вказаний вище будинок, не належала на праві вільності спадкодавцю та, відповідно, до складу спадкового майна не входила. Отже, судом встановлено, що [PERSON] , знаючи, що він має право успадкувати майно після смерті свого батька на підставі складеного на його ім`я заповіту, свідомо та за власним бажанням прийняв спадщину після смерті свого батька [PERSON] за законом, про що подав відповідну заяву до державного нотаріуса. Протягом строку на прийняття спадщини свого наміру отримати спадщину за законом, а не за заповітом, не змінив та отримав у рівних частках зі своїм братом [PERSON] свідоцтво про право на спадщину за законом. Твердження [PERSON] про те, що її батько [PERSON] змушений був під тиском свого брата [PERSON] відмовитись від прийняття спадщини за заповітом не доведені належними та допустимими доказами. Крім того, суд зважає на ту обставину, що з моменту отримання свідоцтва про право на спадщину за законом, протягом свого життя, тобто з 1985 року по 2021 рік, [PERSON] не оспорював вказане свідоцтво та не звертався до суду за захистом своїх прав з цього приводу, що підтвердила й сама позивачка [PERSON] . Відтак, прийнявши спадщину за законом після смерті батька, [PERSON] мав у власності частину будинку [ADDRESS] . У подальшому, відповідно до договору дарування, посвідченого 22 січня 1994 року Лазоренко Л. Є., державним нотаріусом Бориспільської державної нотаріальної контори за реєстровим № 141, [PERSON] подарував, а [PERSON] прийняла у дар частину жилого будинку з відповідною частиною надвірних будівель, що знаходиться у [ADDRESS] (т. 3 а.с. 156-158), яку, після смерті [PERSON] , успадкувала її донька - позивачка [PERSON] та яка наразі належить [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого 21 грудня 2016 року державним нотаріусом Десятої київської державної нотаріальної контори Шульгою С. В. за реєстровим номером 2-1382 (т. 1 а.с. 152-153). Надаючи відповідь на аргумент [PERSON] щодо наявності підстав для встановлення «факту прийняття спадщини [PERSON] , що помер [INFO] , за заповітом від 31.05.1980 (визнати таким, що прийняв спадщину за заповітом) після смерті [PERSON] , що помер [INFO] , а саме: право на спадщину та право власності на будинок) визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом від 14.09.1985, видане після смерті [PERSON] зауважує, що для визнання права власності (чи визнання права на частку в праві спільної часткової власності) за спадкоємцем законодавцем не передбачено обов`язкового пред`явлення окремої позовної вимоги про встановлення факту прийняття спадщини спадкодавцем. Тобто, така обставина (факт прийняття спадщини спадкодавцем), у разі пред`явлення позову про визнання права власності (чи визнання права на частку в праві спільної часткової власності) за спадкоємцем, встановлюється під час розгляду такого позову (постанова КЦС ВС від 11 вересня 2024 року у справі № 642/4502/17). Крім того, вирішення судом питання про права померлої особи, яка не має цивільної процесуальної правоздатності та дієздатності, суперечить законодавству, і тому обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови у позові. Натомість належним способом захисту порушеного права позивача в такому випадку є позов про визнання права власності (права на частку у праві спільної власності на спірне майно) в порядку спадкування (постанова КЦС ВС від 14 серпня 2024 року в справі № 522/3974/20). З огляду на вказане, суд не вбачає підстав для задоволення вимоги [PERSON] про встановлення факту прийняття спадщини [PERSON] , який помер [INFO] , за заповітом від 31 травня 1980 року (визнати таким, що прийняв спадщину за заповітом) після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , а саме: право на спадщину та право власності на будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] , у зв`язку із чим у позові [PERSON] у цій частині слід відмовити. При цьому інших підстав для визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом від 14 вересня 1985 року, виданого на ім`я [PERSON] та [PERSON] після смерті ії батька [PERSON] судом не встановлено, у зв`язку із чим вимога [PERSON] про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом від 14 вересня 1985 року, виданого після смерті [PERSON] , не підлягає задоволенню. Що стосується вимог [PERSON] про встановлення факту перебування у шлюбних відносинах (у шлюбі) [PERSON] , що померла [INFO] та [PERSON] , що помер [INFO] ; визнання будину за адресою [ADDRESS] спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] з часу його побудови по дату смерті [PERSON] , що померла [INFO] ; встановлення факту прийняття спадщини [PERSON] , що помер [INFO] після смерті [PERSON] , що померла [INFO] та визнати його право власності на будинок за адресою [ADDRESS] , суд зазначає таке. Кодекс законів про сім`ю, опіку, шлюб і акти громадянського стану УРСР (1926 р.), Кодекс про шлюб та сім`ю України (1969 р.), що були чинні за життя баби [PERSON] та діда [PERSON] позивачки, передбачали, що шлюб укладається в державних органах запису актів громадянського стану. При цьому, саме з моменту (дня) реєстрації шлюбу відповідними державними органами, виникають права і обов`язки подружжя. Відповідно до листа Державного архіву Київської області Київської обласної військової адміністрації від 15 лютого 2024 року підтвердити факт одруження [PERSON] та [PERSON] неможливо, оскільки книги реєстрації актів про шлюбу по с. Гнідин Бориспільського району Київської області за 1932-1933 роки відсутні (т. 4 а.с. 165). У погосподарських книгах № 4 за 1974-1976 р.р. № 4 за 1977-1979 р.р, № 5 за 1983-1985 р.р. хоча і зазначається, що [PERSON] та [PERSON] є чоловіком та дружиною, проте з цих доказів неможливо встановити дату реєстрації шлюбу (т. 4 а.с. 166-173). Крім того, враховуючи, що погосподарські книги заповнювались шляхом обходу господарств та опитування їх мешканців, суд вважає ці книги неналежними доказами, на підставі яких можна встановити перебування осіб у зареєстрованому шлюбі. Інших доказів перебування [PERSON] та [PERSON] у зареєстрованому шлюбі позивачкою [PERSON] не надано. З огляду на те, що [PERSON] має прізвище [PERSON] , можна дійти висновку про те, що шлюб між вказаними особами реєструвався, проте, з огляду на те, що вказаний факт має бути встановленим для визнання права спільної сумісної власності подружжя на майно, важливим і необхідним є саме встановлення дати реєстрації шлюбу подружжям. Будь-яких доказів, з яких можна встановити дату реєстрації шлюбу між [PERSON] та [PERSON] , матеріали справи не містять. Судом також встановлено, що відповідно до інформації зі Спадкового реєстру відомості щодо складання [PERSON] заповіту, а також щодо заведення після її смерті спадкової справи та видачі свідоцтва про право на спадщину відсутня (т. 4 а.с. 78, 83). Як вбачається зі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого [PERSON] та [PERSON] [INFO] після смерті їх батька [PERSON] , спадкодавцю [PERSON] житловий будинок у с. Гнідин Бориспільського району Київської області, належав на підставі довідки, виданої виконкомом Гнідинської сільської Ради народних депутатів 27 липня 1985 року за № 417, зареєстрованого по господарській книзі виконкому під номером 406 (т. 1 а.с. 75). Тобто, на день смерті [PERSON] йому належав цілий будинок. При цьому ця обставина не оспорюється жодним з учасників справи. Крім того, як виснував Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 16 червня 2021 року у справі № 570/997/19 (провадження № 61-16257св20), «для оформлення права на спадщину закон не вимагає рішення суду про визначення частки спадкодавця. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. За змістом статті 392 ЦК України право власності на майно може бути визнано судом у випадку, коли це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати документа, який засвідчує це право. Відповідно до частини першої статті 25 ЦК України здатність мати цивільні права та обов`язки (цивільну правоздатність) мають усі фізичні особи. Разом із тим, цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті (частина четверта статті 25 ЦК України). З урахуванням зазначеного, Верховний Суд резюмує, що визначення судом частки співвласника у праві спільної власності на нерухоме майно за померлим не узгоджується з вимогами чинного законодавства, оскільки у такому разі судом буде вирішено питання про права особи, яка не має цивільної процесуальної правоздатності та дієздатності, що свідчить, у тому числі, про неефективність способу захисту права особи відповідно до положень статті 16 ЦК України. У такому випадку спадкоємець не позбавлений можливості захисту своїх прав шляхом подання позову про визнання права власності в порядку спадкування. Аналогічний правовий висновок неодноразово було викладено Верховним Судом у постановах від 20 червня 2018 року у справі № 640/13903/16-ц (провадження № 61-15147св18); від 20 червня 2018 року у справі № 266/5267/18 (провадження № 61-6647св19); від 20 березня 2019 року у справі № 550/1040/16-ц (провадження № 61-28423св18); від 22 квітня 2020 року у справі № 601/2592/18 (провадження № 61-17859св19); від 22 квітня 2020 року у справі № 127/23809/18 (провадження № 61-11210св19); від 27 травня 2020 року у справі № 361/7518/16-ц (провадження № 61-43734св18), від 16 вересня 2020 року у справі № 464/1663/18 (провадження № 61-9410св19), що свідчить про сталість судової практики у спірних правовідносинах. […] Крім того, вказаний спосіб захисту не є ефективним у розумінні положень статті 16 ЦК України та не призведе до відновлення порушених прав позивача, за захистом якого вона звернулася до суду». Як зазначає Верховний Суд у постанові від 14 серпня 2024 року у справі № 522/3974/20визначення частки померлого у праві спільної сумісної власності є неналежним способом захисту своїх прав з огляду на те, що вирішення судом питання про права померлої особи, яка не має цивільної процесуальної правоздатності та дієздатності, суперечить законодавству; обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови у позові. У зв`язку із зазначеним,суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] про визнання будинку [ADDRESS] спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] з часу його побудови по дату смерті [PERSON] , що померла [INFO] , а також про встановлення факту прийняття спадщини [PERSON] , який помер [INFO] , після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , частини будинку у розмірі 1/2 будинку та визнання за [PERSON] права власності на вищевказаний будинок не підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 68 Закону України «Про нотаріат» та п. 4.14 глави 10 розділу ІІ Порядкувчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерстваюстиції України від 22.02.2012 № 296/5 (у редакції, чинній на день винесення державним нотаріусом постанови про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом) нотаріус при видачі свідоцтва про право на спадщину за законом перевіряє, серед іншого, склад спадкового майна. Державний нотаріус Десятої київської державної нотаріальної контори Шульга С. В. вірно встановивши, що на день смерті батька [PERSON] - [PERSON] йому не належав на праві власності житловий будинок [ADDRESS] , правомірно відмовила [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на вказане нерухоме майно. Будь-яких порушень зі сторони державного нотаріуса Десятої київської державної нотаріальної контори Шульги С. В. при виданні постанови від 24.03.2023 та при веденні спадкової справи №1165/2021 судом не встановлено, внаслідок чого суд не вбачає підстав для визнання незаконними дії/бездіяльність державного нотаріуса Десятої київської державної нотаріальної контори С.В.Шульги при виданні постанови від 24 березня 2023 року та при веденні спадкової справи №1165/2021 та скасування постанови державного нотаріуса Десятої київської державної нотаріальної контори С.В.Шульги від 24 березня 2023 року, у зв`язку із чим позов [PERSON] у цій частині не підлягає задоволенню. Отже, встановивши, що спірне нерухоме майно - житловий будинок [ADDRESS] та земельна ділянка, на якій розташований цей будинок, до складу спадщини, що залишилась після смерті батька [PERSON] - [PERSON] , не входило, суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог [PERSON] про визнання за нею права власності на частину індивідуального житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] прилеглу земельну ділянку у розмірі 0,25 га, у зв`язку із чим позов у цій частині не підлягає задоволенню. Щодо визнання незаконними дій/бездіяльності уповноважених осіб виконавчого комітету Золочівської сільської ради після смерті [PERSON] щодо приховування інформації про заповіт від 31.05.1980, невнесенні до Спадкового реєстру інфоромації про заповіт [PERSON] від 31.05.1980 №17, оформленні спадщини [PERSON] , веденні погосподарських книг, порушенні прав [PERSON] , [PERSON] , права [PERSON] при отриманні у спадщину нерухомого майна, суд зазначає таке. Відповідно до п. 2.5. Положення про Спадковий реєстр, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 07.07.2011 № 1810/5 заповіти, посвідчені нотаріусами, консульськими установами, посадовими і службовими особами, які зазначені в статтях 1251 і 1252 Цивільного кодексу України, статті 37 і частині першій статті 40 Закону України "Про нотаріат", до створення та введення в дію програмного забезпечення Спадкового реєстру підлягають обов`язковій державній реєстрації в зазначеному реєстрі шляхом подання зазначеними особами та установами Реєстраторові заяви за формою, наведеною в додатку 9. При цьому будь-яких вимог щодо строків подання заповітів, посвідчених до створення Спадкового реєстру, для державної реєстрації у Спадковому реєстрі вказаний нормативний акт не містить. Як було встановлено судом, відповідно до реєстру нотаріальних дій виконавчого комітету Гнідинської сільської Ради депутатів трудящих Бориспільського району за 1980 рік, 31 травня 1980 року за реєстровим № 17 міститься запис про посвідчений заповіт від імені [PERSON] , 1905 року народження (т.4 а.с. 121, 123). Згідно з інформацією з Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі та інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) від 15 лютого 2024 року вказаний вище заповіт був зареєстрований у Спадковому реєстрі 07 березня 2023 року (т. 2 а.с. 10, т. 4 а.с. 139). Отже, Золочівською сільською радою були виконані вимогиПоложення про Спадковий реєстр. Заповіт [PERSON] від 31.05.1980 р. був зареєстрований у Спадковому реєстрі. Будь-яких порушень ведення погосподарських книг, що могло вплинути на оформлення позивачкою [PERSON] своїх спадкових прав, судом не встановлено. Крім того, оформлення спадкового майна, що залишилось після смерті [PERSON] , здійснював державний нотаріус Бориспільської державної нотаріальної контори, а не Золочівська сільська рада. При цьому, суд звертає увагу, що позивачка [PERSON] повідомила суду, що її батько [PERSON] за життя знав про складений [PERSON] на його ім`я заповіт, мав оригінал цього заповіту, однак своїм правом на отримання спадщини за заповітом не скористався. При цьому оформлення спадкових прав [PERSON] відбувалось у 1985 році, тобто до створення Спадкового реєстру. Відтак, державна реєстрація заповіту [PERSON] від 31.05.1980 р. у Спадковому реєстрі лише 07 березня 2023 року жодним чином не вплинула на реалізацію [PERSON] своїх спадкових прав, як, відповідно, не вплинула і на реалізацію [PERSON] спадкових прав. З огляду на вказане, вимога [PERSON] про визнання незаконними дій/бездіяльності уповноважених осіб виконавчого комітету Золочівської сільської ради після смерті [PERSON] щодо приховування інформації про заповіт від 31.05.1980, невнесенні до Спадкового реєстру інфоромації про заповіт [PERSON] від 31.05.1980 №17, оформленні спадщини [PERSON] , веденні погосподарських книг, порушенні прав [PERSON] , [PERSON] , права [PERSON] при отриманні у спадщину нерухомого майна є безпідставною і не підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Згідно із ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Враховуючи, що судом не встановлено порушень прав [PERSON] Золочівською сільською радою та Десятою київською державною нотаріальною конторою, вимоги [PERSON] про стягнення з Золочівської сільської ради 1 млнгрн, а з Десятої київської державної нотаріальної контори - 200 тис.грн на відшкодування [PERSON] моральної шкоди, не підлягають задоволенню. Щодо визнання незаконним п.4 рішення Золочівської сільської ради від 06.09.2012 №241-17-VI, витребування земельних ділянок з кадастровими номерами 3220882601:01:001:0524 та 3220882601:01:001:0389 з незаконного володіння відповідачів [PERSON] та [PERSON] відповідно, а також зобов`язання Золочівської сільської ради надати дозвіл на розробку документації із землеустрою на ділянку розміром 0,25 га, прилеглу до будинку по [ADDRESS] , на якій розміщені земельні ділянки з кадастровими номерами 3220882601:01:001:0086, 3220882601:01:001:0524 та 3220882601:01:001:0389, суд дійшов таких висновків. Рішенням Гнідинської сільської ради Бориспільського району Київської області від 06 вересня 2012 року [PERSON] надано дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, площею 0,0239 га по [ADDRESS] (т. 3 а.с. 218-219). За змістом статей 15 і 16 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу у разі їх порушення, невизнання або оспорювання. Перелік способів захисту, визначенийу частині другій статті 16 ЦК України не є вичерпним. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках (абзац 12 частини другої вказаної статті). За змістом частини першої статті 2 ЦПК України метою цивільного судочинства є саме ефективний захист прав та інтересів позивача. Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що, як правило, суб`єкт може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту його права чи інтересу. Такий спосіб здебільшого випливає із суті правового регулювання відповідних спірних правовідносин. Застосування способу захисту має бути об`єктивно виправданим і обґрунтованим, тобто залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання, оспорення та спричинених відповідними діяннями наслідків (постанови від 25 січня 2022 року у справі № 143/591/20 (пункт 8.31), від 8 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20 (пункт 21), від 13 липня 2022 року у справі № 363/1834/17 (пункт 56), від 21 вересня 2022 року у справі № 908/976/19 (пункт 5.6), від 28 вересня 2022 року у справі № 483/448/20 (пункт 9.64), від 14 грудня 2022 року у справі № 477/2330/18 (пункт 55), від 18 січня 2023 року у справі № 488/2807/17 (пункт 86)). Власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним (стаття 387 ЦК України). Якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у визначених у законі випадках (частина перша статті 388 ЦК України). Отже, якщо спірними земельними ділянками, на думку позивачки [PERSON] , неправомірно заволоділи інші, ніж їхній власник, особи, то вимога про витребування цих ділянок відповідає належному способу захисту права власника. Належними відповідачами за таким позовом є особи, за якими зареєстроване право власності на відповідні ділянки. З огляду на зазначене, вимога про визнання недійсним рішення сільської ради, зокрема, окремого його пункту,не є належною у спорі про витребування земельних ділянок. Така вимога може бути ефективним способом захисту зокрема тоді, коли відповідне рішення є перешкодою для власника у реалізації його права власності. Обрання позивачем неналежного, зокрема неефективного, способу захисту прав є самостійною підставою для відмови у позові (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19 (пункт 6.21), від 2 лютого 2021 року у справі № 925/642/19 (пункт 54), від 6 квітня 2021 року у справі № 910/10011/19 (пункт 99), від 22 червня 2021 року у справі № 200/606/18 (пункт 76), від 28 вересня 2021 року у справі № 761/45721/16-ц (пункт 112), від 2 листопада 2021 року у справі № 925/1351/19 (пункт 6.56), від 23 листопада 2021 року у справі № 359/3373/16-ц (пункт 155), від 14 грудня 2021 року у справі № 643/21744/19 (пункт 92), від 25 січня 2022 року у справі № 143/591/20 (пункт 8.46), від 6 липня 2022 року у справі № 914/2618/16 (пункт 28), від 20 липня 2022 року у справі № 806/5244/15 (пункт 9.38), від 15 вересня 2022 року у справі № 910/12525/20 (пункт 148), від 21 вересня 2022 року у справі № 908/976/19 (пункт 5.13), від 15 лютого 2023 року у справі № 910/18214/19 (пункт 9.54), від 1 березня 2023 року у справі № 522/22473/15-ц (пункт 127)). Враховуючи наведене вище, вимога [PERSON] про визнання незаконним п.4 рішення Золочівської сільської ради від 06.09.2012 №241-17-VI, яким [PERSON] надано дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, площею 0,0239 га по [ADDRESS] , не є належною, а, отже, не підлягає задоволенню. Як встановлено судом, відповідно до державного акту про право власності на земельну ділянку з кадастровим номером 3220882601:01:001:0389, площею 0,1016 га, що розташована за адресою: [ADDRESS] , виданого 26 жовтня 2009 року Гнідинською сільською радою, [PERSON] безкоштовно набув вказану земельну ділянку у власність на підставі рішення Гнідинської сільської ради від 22 січня 2008 року № 359-18-V (т. 4 а.с. 48, 50, 52). На вказаній земельній ділянці розташований житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 19 листопада 2012 року (т. 4 а.с. 49, 53). Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 341715110 від 04 серпня 2023 року за адресою: [ADDRESS] розташована земельна ділянка з кадастровим номером 3220882601:01:001:0524, площею 0,0239, право власності на яку зареєстроване за [PERSON] (т. 1 а.с. 150-151). Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 22.06.2024 земельна ділянка з кадастровим номером 3220882601:01:001:0524, площею 0,0239 га, що розташована за адресою: [ADDRESS] належить на праві власності [PERSON] на підставі рішення Гнідинської сільської ради № 84 від 27.11.2015 та довідки Гнідинської сільської ради про присвоєння поштової адреси об`єкту нерухомого майна № 1019 від 01.12.2015, відповідно до якої адресу « [ADDRESS] » змінено на « [ADDRESS] » (т. 6 а.с. 97-99). Отже, відповідачі [PERSON] та [PERSON] набули земельні ділянки у свою власність шляхом їх приватизації. [PERSON] не була власником вказаних земельних ділянок, відтак, її вимоги про витребування земельних ділянок з кадастровими номерами 3220882601:01:001:0524 та 3220882601:01:001:0389 з незаконного володіння [PERSON] та [PERSON] , відповідно, не ґрунтуються на законі, а тому не підлягають задоволенню. Вимога [PERSON] про зобов`язання Золочівської сільської ради надати дозвіл на розробку документації із землеустрою на ділянку розміром 0,25 га, прилеглу до будинку по [ADDRESS] , на якій розміщені земельні ділянки з кадастровими номерами 3220882601:01:001:0086, 3220882601:01:001:0524 та 3220882601:01:001:0389 є похідною від вимоги про витребування земельних ділянок з кадастровими номерами 3220882601:01:001:0524 та 3220882601:01:001:0389 з незаконного володіння [PERSON] та [PERSON] . Тож, враховуючи, що основна вимога щодо витребування земельних ділянок не підлягає задоволенню, відсутні підстави для задоволення і похідної вимоги. Щодо позовних вимог [PERSON] про визнання незаконною відмови виконавчого комітету Золочівської сільської ради у знятті з реєстрації за адресою [ADDRESS] [PERSON] ; визнання [PERSON] таким, що не має права користування житлом у будинку по [ADDRESS] ;зобов`язання уповноважених осіб Золочівської сільської ради зняти з реєстрації [PERSON] у будинку по [ADDRESS] , внести відповідні зміни до реєстру територіальної громади та видати [PERSON] витяг з реєстру Золочівської територіальної громади; стягнути з [PERSON] та Золочівської сільської ради по 40 000,00 грн моральної шкоди, суд дійшов висновків, що вони не підлягають задоволенню і у цьому позові [PERSON] слід відмовити з огляду на таке. Реєстрація місця проживання [PERSON] за адресою: [ADDRESS] підтверджується витягом про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб, виданим 28.03.2023 № 02-31/190 сектором «ЦНАП» Золочівської сільської ради Бориспільського р-ну Київської області (т. 1 а.с. 89). У погосподарській книзі № 5 за 1996-2000 роки міститься запис, що головою частки господарства, розташованого за адресою: [ADDRESS] є [PERSON] , разом з ним проживає син - [PERSON] , 1960 року народження (т. 3 а.с. 22-26). Зареєстроване місце проживання відповідача [PERSON] за вищевказаною адресою підтверджується записами у погосподарській книзі № 5 за 2001-2005 рр., у погосподарській книзі № 5 за 2006-2010 рр., у погосподарській книзі № 12 на 2011-2015 рр., у погосподарській книзі № 23 на 2016-2020 рр., у погосподарській книзі № 23 на 2021-2025 рр. (т. 3 а.с. 27-52). Листами виконавчого комітету Золочівської сільської ради Бориспільського р-ну Київської області від 03.04.2023 № 02-18/671 та від 24.07.2023 № 02-18/1556 [PERSON] відмовлено у знятті особи із зареєстрованого місця проживання, у зв`язку із ненаданням нею інформації щодо власника іншої частки житлового будинку [ADDRESS] , співвласницею якого вона є, та несплатою нею адміністративного збору. Роз`яснено право на оскарження такого рішення (т. 1 а. с. 90-91, 217-218). Відповідно до ст. 150 Житлового кодексу Української РСР (у редакції, чинній на день виникнення правовідносин) громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до ч.ч. 1, 2, 4 ст. 156 Житлового кодексу Української РСР члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. За згодою власника будинку (квартири) член його сім`ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім`ї. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди власника не потрібно. До членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім`ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу. Частиною 2 ст. 64 Житлового кодексу Української РСР встановлено, що до членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Згідно з п. 50 Порядку декларування та реєстрації місця проживання (перебування), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 7 лютого 2022 р. № 265(далі - Порядок № 265) зняття із задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування) здійснюється на підставі: 1) заяви про зняття із задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування), поданої особою або її законним представником (представником) за формою згідно з додатком 5; 2) рішення суду, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житло або права користування житлом, про виселення, про зняття із задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування) особи, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою (у такому випадку адміністративний збір не сплачується); 3) свідоцтва про смерть або відомостей про державну реєстрацію смерті з Державного реєстру актів цивільного стану. У таких випадках датою зняття із задекларованого/зареєстрованого місця проживання особи є дата видачі свідоцтва про смерть або дата здійснення актового запису про смерть особи; 4) повідомлення територіального органу або підрозділу ДМС із зазначенням відповідних реквізитів паспортного документа померлої особи або документа про смерть, виданого компетентним органом іноземної держави, легалізованого в установленому порядку; 5) заяви власника житла про зняття особи із задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування) за формою згідно з додатком 6. Пунктом 56 Порядку № 265 визначено, що зняття із задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування) співвласника житла за заявою іншого співвласника такого житла не здійснюється. Відповідно до п. 63 Порядку № 265 зняття із задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування) особи за заявою співвласника житла в порядку, передбаченому пунктом 61 цього Порядку, здійснюється за згодою іншого співвласника житла, яка надається особисто або через представника та підтверджується підписом такого співвласника або його представника у заяві. Підпунктом 3 пункту 87Порядку № 265 встановлено, що орган реєстрації відмовляє в декларуванні/реєстрації місця проживання (перебування), знятті із задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування) у разі, коли особа не подала або подала не в повному обсязі необхідні документи або відомості. Як вже було встановлено судом, [PERSON] був власником частини житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] . Відповідач [PERSON] - син [PERSON] . Згідно з нормами житлового законодавства відповідач [PERSON] , як член сім`ї власника житла [PERSON] , мав право проживати, користуватися часткою житлового будинку [ADDRESS] та, відповідно, його місце проживання правомірно зареєстроване за вказаною адресою. Крім того, 23 лютого 2013 року, в межах строку визначеного законом для прийняття спадщини, [PERSON] прийняв спадщину за заповітом після смерті свого батька [PERSON] , звернувшись до Шістнадцятої київської державної нотаріальної контори із відповідною заявою. (т. 1 а.с. 35). Відповідно до ч. 1 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Разом з тим, незалежно від часу прийняття спадщини, вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ч. 5 ст. 1268 ЦК України). Отже, спадкоємець, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, є власником із часу її відкриття, а документом для підтвердження права власності на спадкове майно є свідоцтво на спадщину, отримане в установленому законодавством порядку. Відсутність реєстрації права власності відповідно до Закону України «Про реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» не зумовлює позбавлення особи прав користування та володіння належним їй на праві власності майном. У спадкоємця, який в установленому законом порядку прийняв спадщину, права володіння та користування спадковим майном виникають із часу відкриття спадщини, тому такий спадкоємець може захищати свої порушені права володіння та користування спадковим майном з використанням способів, визначених у гл. 29 ЦК України. Такого правового висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 22 березня 2023 року у справі № 463/6829/21-ц. Отже, враховуючи, що на момент звернення у 2023 році [PERSON] до Золочівської сільської ради із заявою про зняття з місця реєстрації [PERSON] був власником частини житлового будинку [ADDRESS] та, відповідно, мав право володіння та користування частиною будинку, Золочівська сільська рада правомірно відмовила [PERSON] у знятті з реєстрації місця проживання [PERSON] . При цьому, доводи позивачки [PERSON] про те, що [PERSON] фактично не проживав у вказаному будинку та не користувався ним, у даному випадку не заслуговують на увагу, оскільки власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (ч. 1 ст. 319 ЦК України). Разом з тим, суд має зауважити, що судом було встановлено, що [PERSON] та [PERSON] укладені окремі договори на постачання (користування) електроенергією. Будинок фактично поділений між двома співвласниками (розділений капітальною стіною, у будинку облаштовано два окремі входи), що вбачається з копії технічного паспорту та не заперечується сторонами. У будинку встановлено два окремі лічильники електричної енергії (т. 1 а.с. 219, 221, 222). Відтак, використання електроенергії у незначній кількості згідно показників лічильника, встановленого у частині будинку, належного на праві власності [PERSON] , не підтверджує доводи [PERSON] , що [PERSON] не користується будинком, адже лічильник, на який посилається [PERSON] , обліковує лише електроенергією, яку використовує безпосередньо [PERSON] , користуючись своєю частиною будинку. Факт використання електроенергії та, відповідно, користування іншою частиною житлового будинку [PERSON] , підтверджується показниками лічильника, що встановлений у частині будинку, якою фактично користується відповідач [PERSON] . Також, з рахунків ТОВ «Газорозподільні мережі України», ТОВ «Київська обласна ЕК» за березень 2023 року, листопад 2023 року, грудень 2023 року, січень 2024 року вбачається, що [PERSON] споживав газ та електроенергію за адресою: [ADDRESS] , та оплачував надані житлово-комунальні послуги (т. 4 а.с. 65-68). З огляду на те, що судом встановлено, що місце проживання [PERSON] зареєстровано за адресою:[ADDRESS] відповідно до вимог законодавства, а Золочівською сільською радою правомірно було відмовлено [PERSON] у знятті [PERSON] з зареєстрованого місця проживання, правові підстави для задоволення вимог про стягнення з відповідачів [PERSON] та Золочівської сільської ради по 40 000,00 грн моральної шкоди на користь позивачки [PERSON] , відсутні. Суд також зауважує, що листи ЗАТ «А.Е.С. Київобленерго» від 04 квітня 2008 року № 20-Ф-81/896, від 10 квітня 2009 року № 20-К-220/1298, від 24 листопада 2006 року № 20/2372-К-345 (т. 4 а.с. 145, 149, 150), листи Десятої державної нотаріальної контори від 28 лютого 2024 року № 371, від 07 лютого 2024 року № 241/09-14 (т. 4 а.с. 188, 189), витяги з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за пошуковими запитами РНОКПП [NUMBER] , [NUMBER] (т. 6 а.с. 59, 61), інформацію з Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку з кадастровим номером 3220881301:01:001:2231 (т. 6 а.с. 60),лист старшого дільничого інспектора Бориспільського МРВВС майора міліції [PERSON] від 04 червня 1992 року, адресованого [PERSON] , щодо розгляду її заяви від 05 травня 1992 року щодо непристойної поведінки [PERSON] (т. 3 а.с. 217), архівну виписку, видану 26 грудня 2006 року Архівним відділом Бориспільської районної державної адміністрації Київської області згідно із протоколом № ІІ засідання правління колгоспу ім.. Чапаєва с. Гнідин від 22 квітня 1958 року про розгляд заяви [PERSON] про наділ огороду(т. 4 а.с. 15), копії вимоги, квитанцій до прибуткового ордеру, видаткові накладні (т. 6 а.с. 64-71)суд не бере до уваги, оскільки вони не підтверджують обставини, що входять до предмету доказування у цій справі. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Щодо заяв учасників справи про застосування строків позовної давності. Третьою особою, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору, [PERSON] через підсистему «Електронний суд» 27 липня 2023 року подано заяву про застосування до вимог позивача [PERSON] про визнання права власності на частку в домоволодінні строків позовної давності. Свою заяву мотивує тим, що державний нотаріус Шістнадцятої київської державної нотаріальної контори не видав позивачу [PERSON] постанову про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину на частину житлового будинку, відтак, [PERSON] вважає, що позивач про прийняття спадщини після смерті свого батька [PERSON] , а саме частини житлового будинку, не заявляв. Враховуючи, що спадкодавець [PERSON] помер [INFO] , строк позовної давності про визнання право власності на майно, що залишилось після смерті [PERSON] , у позивача сплив (т. 1 а.с. 181-184). У подальшому, [PERSON] у своїх заявах по суті справи, заявах з процесуальних питань, під час надання пояснень у судових засіданнях підтримувала вищевказану заяву та наполягала на необхідності застосування строків позовної давності до вимог позивача [PERSON] . Розглянувши вищевказану заяву, суд дійшов таких висновків. Відповідно до ч. 3 ст. 267 ЦК України суд застосовує позовну давність лише за заявою сторони у спорі, зробленою до ухвалення судом рішення. Відповідно до ч. 1 ст. 42 ЦПК України у справах позовного провадження учасниками справи є сторони, треті особи. Згідно із ч. 1 ст. 48 ЦПК України сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. [PERSON] звернувся з позовом про визнання права власності на частку в домоволодінні до відповідача Золочівської сільської ради. [PERSON] у цій справі за цим позовом є третьою особою, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору. З огляду на те, що [PERSON] не є стороною у вказаному спорі, вона не наділена правом подавати заяву про застосування позовної давності, у зв`язку із чим підстави для застосування судом строків позовної давності за заявою [PERSON] відсутні. Також, 04 січня 2024 року представником позивача [PERSON] адвокатом Кутахом Д. О. подана заява про застосування строків позовної давності, якою він просить відмовити у задоволенні вимог [PERSON] щодо перегляду розміру часток спадкоємців у спадковому майні на підставі пропущеного строку звернення до суду за захистом інтересів. Заява мотивована тим, що [PERSON] звернулася до суду за захистом нібито порушеного права у червні 2023 року, посилаючись на те, що вона є спадкоємцем [PERSON] , тобто через 38 років після видачі оспорюваного свідоцтва про право на спадщину. Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Як виснував Верховний Суд у постанові від 21 жовтня 2020 року у справі № 509/3589/16-ц, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові та застосовується тільки до обґрунтованих позовних вимог. Якщо суд дійде висновку, що заявлені позовні вимоги є необґрунтованими, то повинен відмовити в задоволенні такого позову саме з цієї підстави. З огляду на те, що судом відмовлено у позовах [PERSON] з огляду на необґрунтованість позовних вимог, суд не вбачає підстав для застосування позовної давності у такому випадку. Відповідно до вимог статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи задоволення позову [PERSON] , з Золочівської сільської радипідлягає стягненню на користь [PERSON] збір у розмірі 6 036,80грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved