Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-14 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою про визнання недійсним та скасування наказу, скасування державної реєстрації земельної ділянки, визнання за ним права власності на земельну ділянку. В обґрунтування вимог позивач в заяві зазначив, що 29 січня 2008 року розпорядженням голови Бериславської районної державної адміністрації Херсонської області № 56 позивач разом з іншими членами фермерського господарства замовив розробку технічної документації із землеустрою щодо складання державних актів на право приватної власності. Після виготовлення технічної документації із землеустрою розпорядженням голови Бериславської РДА Херсонської області № 296 від 18.03.2009 року вказану документацію було затверджено та в подальшому в 2009 році видано Державний акт на право власності на земельну ділянку від 29.12.2009 року серія ЯИ №375857, кадастровий номер земельної ділянки 65206873:03:023:0050 площею 8.63 га, що розташована за межами населеного пункту с. Урожайне Бериславського району Херсонської області, і який було зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі №1-АА002348-010971500050. У подальшому в 2024 році позивачу стало відомо, що в державному земельному кадастрі відсутні відомості про належну йому земельну ділянку, в зв`язку з чим він звернувся до Головного управління Держгеокадастру в Херсонській області. 27.08.2024 року із відповіді стало відомо, що державний кадастровий реєстратор перенесла відомості про належну позивачу земельну ділянку до архівного шару Державного земельного кадастру, що в подальшому призвело до втрати позивачем земельної ділянки. Вважає такі дії та рішення відповідача є незаконними та підлягають скасуванню, в зв`язку з чим позивач і звернувся до суду з даним позовом. Позивач у судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, зазначивши, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить їх задовольнити. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, надавши до суду відзив на позовну заяву, згідного якого вважає що позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. При цьому зазначив, що позовні вимоги, які заявляє позивач не є ефективним способом захисту права чи інтересу позивача. Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення системи управління та дерегуляції у сфері земельних відносин «від 28.04.2021 року №1423-1Х розділ Х Земельного кодексу України доповнено п.24, згідно з яким у Головного управління відсутні повноваження щодо розпорядження земельними ділянками сільськогосподарського призначення комунальної власності. Крім того задоволення позовних вимог щодо скасування запису в поземельній книзі та скасування державної реєстрації земельної ділянки в Державному земельному кадастрі не може привести до захисту або відновлення порушеного права позивача. На підставі викладеного просить відмовити у задоволенні позовних вимог. Представник третьої особи у судове засідання не з`явився, хоч був належно повідомлений про час та місце розгляду справи, відзив на позов не надав, про причину неявки до суду не повідомив. Тому суд вважає за можливе проводити судовий розгляд справи по наданих сторонами доказах. В судовому засіданні встановлено та матеріалами справи підтверджено наступне. З наявної в матеріалах справи копії Державного акту серії ЯИ № №375857 на право приватної власності на земельну ділянку вбачається, що [PERSON] , на підставі розпорядження голови Бериславської районної державної адміністрації від 18.03.2009 року № 296 є власником земельної ділянки площею 8.63 га., в межах згідно з планом, яка розташована за межами населеного пункту с. Урожайне Бериславського району Херсонської області. Кадастровий номер земельної ділянки 6520687300:03:023:0050. Акт було зареєстровано у Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 1-АА002348-010971500050. Одночасно Державний акт відображає план зовнішніх меж земельної ділянки, яка представляє собою одну (цілісну) земельну ділянку. Як вбачається з технічної документації із землеустрою щодо складання державних актів на право власності (в розмірі земельної частки /паю) на земельні ділянки для ведення фермерського господарства членам селянського фермерського господарства «ГЕЯ», вказану земельну ділянку позивач отримав в результаті виділення паїв вказаного фермерського господарства. Загальна площа складає 26.64 га. З них [PERSON] отримав 8.63 га., [PERSON] 8.66 га., [PERSON] 9.35 га. З повідомлення Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області від 27.08.2024 року за № 31-21-0.11-2524/2-24 на ім`я [PERSON] вбачається, що згідно з відомостями Державного земельного кадастру земельна ділянка, яка є предметом спору, за рішенням державного кадастрового реєстратора перенесена до архівного шару ДЗК разом із земельною ділянкою, належною [PERSON] , у зв`язку з відсутністю даних про вказані земельні ділянки у Книзі записів про державну реєстрацію державних актів на право власності на земельну ділянку та на право постійного користування землею, договорів оренди землі. У зв`язку з проведенням інвентаризації земель сільськогосподарського призначення державної власності у Державному земельному кадастрі 11.12.2019 зареєстровано земельну ділянку з кадастровим номером 6520687300:02:001:0233 на підставі технічної документації із землеустрою з цільовим призначенням для ведення фермерського господарства, земельні ділянки кадастровий номер 6520687300:03:023:0050 та 6520687300:03:023:0051 відсутні. Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Відповідно до ч. 1 ст. ст. 4,5 ЦПК України кожна особа має право в порядку встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, який здійснюється судом у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Відповідно до вимог ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 2 ст. 1 ЗК України право власності на землю гарантується. Відповідно до ст.78 ЗК України, право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них. Відповідно до ч. 1 ст. 79 ЗК України Земельна ділянка - це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами. Відповідно до ст. 79-1 ЗК України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Формування земельних ділянок здійснюється: у порядку відведення земельних ділянок із земель державної та комунальної власності; шляхом поділу чи об`єднання раніше сформованих земельних ділянок; шляхом визначення меж земельних ділянок державної чи комунальної власності за проєктами землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, проєктами землеустрою щодо впорядкування території для містобудівних потреб, проєктами землеустрою щодо приватизації земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; шляхом інвентаризації земель у випадках, передбачених законом; за проєктами землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв); за затвердженими комплексними планами просторового розвитку території територіальних громад, генеральними планами населених пунктів, детальними планами території. Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера. Формування земельних ділянок (крім випадків, визначених у частинах шостій - сьомій цієї статті) здійснюється за проєктами землеустрою щодо відведення земельних ділянок. Земельна ділянка може бути об`єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї. Державна реєстрація речових прав на земельні ділянки здійснюється після державної реєстрації земельних ділянок у Державному земельному кадастрі. Згідно ст. 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі, зокрема, виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю). За змістом ст. 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Згідно ст. 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Відповідно до вимог ст. 152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів. Разом з тим суд зазначає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 2 ст.12, ч. 1 ст.81 ЦПК України). Відповідно до ст.ст. 76,81 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Встановленні судом обставини свідчать, що позивачу було передано у приватну власність земельну ділянку площею 8.63 га., в межах згідно з планом, яка розташована на території Урожайненської сільської ради сільської ради Бериславського району Херсонської області. На підтвердження даних обставин позивачем було отримано Державний акт серії ЯИ №375857 на право приватної власності на земельну ділянку. Акт було зареєстровано у Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 1-АА002348-010971500050. Даний Державний акт відображає план зовнішніх меж земельної ділянки, розмір, місцезнаходження, при цьому вона виділена позивачу однією цілісною земельною ділянкою. Таким чином, сукупність встановлених судом обставини свідчать, що Державний акт на право приватної власності на земельну ділянку засвідчує право власності [PERSON] на спірну земельну ділянку. Статтею 79-1 ЗК України передбачено формування земельних ділянок, серед іншого, шляхом поділу чи об`єднання раніше сформованих земельних ділянок. Тобто, формування земельних ділянок шляхом поділу можливе лише відносно тих земельних ділянок, які уже сформовані (визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру), поділ несформованої земельної ділянки законодавством не передбачено. Як зазначалось вище, за змістом ст. 79-1 ЗК України земельна ділянка може бути об`єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї. Державна реєстрація речових прав на земельні ділянки здійснюється після державної реєстрації земельних ділянок у Державному земельному кадастрі. Тобто, захист права власності на земельну ділянку, згідно із законодавством України (ст. 125 Земельного кодексу України), можливий лише з моменту його виникнення, яке підтверджується державною реєстрацією такого права власності. В свою чергу матеріали справи не містять відомостей на підтвердження того, що право власності на земельну ділянку площею 8,63 га, кадастровий номер 6520687300:03:023:0050 зареєстровано у Державному земельному кадастрі, а відтак є підстави вважати, що цивільні права позивача порушені, що в свою чергу свідчить про наявність підстав для захисту права власності позивача шляхом визнання за ним права власності на дану земельну ділянку. Із відзиву на позовну заяву, надану відповідачем вбачається, що державна реєстрація спірної земельної ділянки скасована державним кадастровим реєстратором, підстави скасування відповідачем не зазначені. Ст.24 ч.10 Закону України «Про Державний земельний кадастр» передбачено випадки скасування реєстрації, а саме у разі поділу чи об`єднання земельної ділянки, якщо протягом одного року з дня здійснення державної реєстрації земельної ділянки речове право на неї не зареєстроване з вини заявника; ухвалення судом рішення про скасування державної реєстрації земельної ділянки. Відомості про таку земельну ділянку набувають статусу архівних за рішенням державного кадастрового реєстратора. Відповідачем не зазначені підстави прийняття рішення державного кадастрового реєстратора про віднесення відомостей щодо спірної земельної ділянки до архівних. Позивачем не надано доказів на підтвердження позовних вимог в частині визнання недійсним та скасування наказу Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області від 21.02.2019 р. № 59. Відповідно не надано доказу державної реєстрації земельної ділянки з кадастровим номером 66520687300:02:001:0233, площею 17,2963 га., та державної реєстрації припинення права власності за Бериславською міською радою на земельну ділянку з кадастровим номером 66520687300:02:001:0233, в зв`язку з чим вказані рішення не були предметом дослідження заяви про витребування доказів від позивача до суду не надходило. Таким чином в цій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають. На підставі викладеного та

Outcome: partial