Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-12 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить розірвати укладений між ними шлюб, зареєстрований 10 червня 2013 року Добростанівською сільською радою Яворівського району Львівської області, актовий запис № 1. Стягнути з відповідача судові витрати у розмірі 5511 гривень 11 копійок. В обґрунтування позову покликається на те, що 10 червня 2013 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем. Від шлюбу у них народилось четверо дітей. Позивач зазначає, що підставою для розірвання шлюбу є ті обставини, що у них відсутні спільні інтереси, вони живуть порізно більше двох років. В них немає спільних інтересів, спільних планів чи поглядів на подальше життя, а відтак подальше спільне життя і збереження шлюбу неможливе. Вважає, що їх з відповідачем шлюб фактично припинив існування. Вони не перебувають у фактичних шлюбних відносинах тривалий час і шлюб набув формального значення, що стало причиною позову про розірвання шлюбу. Обставини життя подружжя, зокрема відсутність взаємопорозуміння між ними, поваги, любові, відсутність спільного побуту. те, що у жодної сторони немає бажання примиритись та зберегти сім?ю, дають підстави вважати, що подальше спільне життя і збереження шлюбу є неможливим, а подальше існування шлюбу суперечитиме інтересам кожного з подружжя на створення нової сім?ї, а також створюватиме невизначеність у правах та обов?язках подружжя, просить позов задоволити. Ухвалою Яворівського районного суду Львівської області від 15 травня 2025 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 04 серпня 2025 року від відповідача [PERSON] надійшла на адресу суду заява про надання терміну для примирення 90 днів. Ухвалою Яворівського районного суду Львівської області від 04 серпня 2025 року задоволено заяву відповідача, та надано сторонам термін для примирення строком на два місяці, до закінчення строку для примирення, провадження у справі зупинити. Ухвалою Яворівського районного суду Львівської області від 06 жовтня 2025 року провадження у справі поновлено. В судове засідання позивач [PERSON] не прибула, однак її представник адвокат Стус Н.Я. подала до суду заяву, у якій просить проводити розгляд справи за її відсутності та її довірительки, позовні вимоги підтримує та просить позов задовольнити. В судове засідання відповідач [PERSON] не прибув, про розгляд справи повідомлявся належним чином шляхом направлення судової повістки смс повідомленням на номер телефону. Також про причини неявки суд не повідомив, своїх заперечень та відзиву на позов не подав. Відповідно до ч. 1 ст. 280 Цивільного процесуального кодексу України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Як вбачається з матеріалів справи, відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце проведення судового засідання, однак у таке без поважних причин не з`явився, не повідомив причини неявки, не подав відзиву, а також позивач не заперечує проти заочного вирішення справи. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про можливість вирішення справи на підставі наявних у ній доказів з постановленням заочного рішення. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, у зв`язку з неявкою учасників. Відповідно до ч. ч. 4, 5 ст. 268 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Отже, враховуючи наведені вище вимоги процесуального закону, датою ухвалення судом судового рішення в даній справі, призначеній до розгляду на 06 жовтня 2025 року, є дата складення повного судового рішення 13 жовтня 2025 року. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову зважаючи на таке. Як встановив суд, позивач та відповідач зареєстрували шлюб 10 червня 2013 року Добростанівською сільською радою Яворівського району Львівської області, актовий запис № 1, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] . Від у них народилось четверо дітей: [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим Виконавчим комітетом Великопільської сільської ради Яворівського району Львівської області; [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим Виконавчим комітетом Великопільської сільської ради Яворівського району Львівської області; [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим Виконавчим комітетом Великопільської сільської ради Яворівського району Львівської області, [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим Виконавчим комітетом Великопільської сільської ради Яворівського району Львівської області. Відповідно до ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. З пояснень, наведених позивачем у позовній заяві, яких відповідач не заперечив, встановлено, що сторони не ведуть спільного господарства, шлюб існує лише формально, подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить інтересам позивача. Зазначені обставини, які описано вище, на думку суду є підставою для задоволення позовних вимог. Щодо стягнення судових витрат суд зазначає наступне. Відповідно до вимог ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються Законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до п. 1 ч. 2, ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача. Позивачем при поданні позову до суд сплачено судовий збір у сумі 1211, 20 грн. що підтверджено платіжною інструкцією. Таким чином, із відповідача на користь позивача слід стягнути 1211, 20 грн судового збору. Відповідно до ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Частиною 8 ст. 141 ЦПК України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). У позовній заяві представник позивача просить про стягнення з відповідача в користь позивача 4300 грн витрат на правничу допомогу. Суму понесених витрат позивач підтверджує договором про надання правової допомоги від 07 травня 2025 року, додатком до договору №1 про надання правової допомоги від 07 травня 2025 року, укладеним позивачем з адвокатом Струс Н.Я., квитанцією про оплату послуг №2410366046 від 07 травня 2025 року. Як встановлено судом з матеріалів справи, від відповідача [PERSON] заперечень щодо розміру понесених судових витрат до суду надано не було та не доведено неспівмірності даних витрат. Відповідно до правової позиції, висловленої Великою Палатою Верховного Суду у Постанові від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи те, що стороною відповідача не подані заперечення щодо заявленого стороною позивача розміру витрат на правову допомогу, суд вважає, що понесені позивачем [PERSON] судові витрати за розгляд справи в суді першої інстанції, у вигляді витрат за надання правничої допомоги у розмірі 4300 грн. підлягають стягненню з [PERSON] на користь [PERSON] . На підставі викладеного та

Outcome: approved