Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-09 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вищевказаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що [INFO] померла її мати [PERSON] . Після її смерті відкрилася спадщина, що складається з будинку, з господарськими будівлями та спорудами, що розташовані на земельній ділянці за адресою: [ADDRESS] . Після смерті матері позивач звернулася до державного нотаріуса Вінницької районної державної нотаріальної контори Березовської Л.М. із заявою про прийняття спадщини за законом. Спадкова справа була відкрита та 27.08.2020 від державного нотаріуса позивач отримала лист від 12.08.2020, з якого дізналася, що її мати за життя склала та посвідчила заповіт, яким все своє майно заповіла своїй онучці [PERSON] . Самого тексту заповіту позивач не бачила і за яких обставин він був складений їй не відомо, але вона вважає, що цей заповіт був складений і посвідчений у спосіб введення в оману спадкодавця та обмеження її можливості скласти новий заповіт, чи змінити його, чи у інший спосіб розпорядитися своїм майном у спосіб заволодіння її документами, зокрема, паспортом, обліковою карткою платника податків, документами на будинок, домовою книгою та іншими. Позивач є дочкою спадкодавця, постійно проживала разом із нею за вказаною адресою, оскільки вона була особою, яка в силу свого віку та пов`язаного з цим станом здоров`я потребувала стороннього догляду, вона здійснювала такий догляд і вела із нею фактично спільне господарство. Спадкодавець за життя пережила низку трагедій, що були пов`язані із смертю її дітей. Так, вона перед своєю смертю [INFO] поховала свого сина. За таких обставин, позивач, як дочка спадкодавця, є спадкоємцем першої черги і в силу цієї обставини розраховувала набути після неї в порядку спадкування право на вказаний будинок з господарськими будівлями та спорудами та земельну ділянку, на якій цей будинок розташований. Відповідач є внучкою спадкодавця, однак за її життя ніколи навіть не проявляла до неї ніякої уваги та фактично не признавалася. За таких обставин, вона ніякої участі у догляді за спадкодавцем не приймала, з`явилася неочікувано єдиний раз на похованні її сина і це єдиний випадок, коли вона та спадкодавець спілкувалися між собою. Під час цього спілкування вона викликалась допомогти спадкодавцю оформити довіреність на її ім`я в Стрижавській сільській раді на оформлення документів для отримання коштів, що пов`язано з похованням. Тоді всі були зайняті організацією поховання і власне ніхто не придав цьому значення як такому, що може чимось загрожувати для спадкодавця чи її майна. Після цього, позивач мала розмову зі спадкодавцем, під час якої остання висловлювала свої передчуття, що скоро і вона сама помре, і що все своє майно вона хоче заповісти позивачу. Саме у цей час вони виявили, що вона втратила всі свої документи, зокрема свій паспорт громадянина України та облікову картку платника податків, домову книгу на будинок та всі документи, що його стосуються. Здійснюючи пошуки цих документів, вони разом із спадкодавцем згадали, що останній раз ці документи вона бачила, коли разом із відповідачем їздили в Стрижавську сільську раду для оформлення допомоги. Звернувшись до секретаря сільської ради, остання повідомила, що дійсно в той день спадкодавець та відповідач приїздили в сільську раду та оформляли довіреність на представництво відповідачем прав та інтересів спадкодавця, що було пов`язано із необхідністю оформлення документів для отримання грошової допомоги. При цьому, з її слів позивач дізналася, що паспорт і ідентифікаційний код був тоді при спадкодавцеві. Також, секретар сільської ради запевняла, що ніяких інших документів, окрім довіреності спадкодавця на представлення її інтересів в сільській раді ними не оформлялося. Вони намагалися зв`язатися з відповідачем, щоб з`ясувати чи не залишилися у неї документи спадкодавця, однак зв`язок із нею був втрачений. Після цього вони намагалися поновити ці документи, але в силу стану здоров`я спадкодавця цього зробити не встигли, оскільки вона померла. Коли померла спадкодавець, в день, коли мало відбуватися поховання, несподівано приїхала відповідач і привезла з собою її паспорт та облікову картку, та домову книгу на будинок і віддала їх позивачу. На запитання позивача навіщо вона утримувала ці документи у себе, відповідач нічого не сказала, як власне тоді вона не повідомила позивачу нічого про заповіт. Дізнавшись про наявність заповіту на ім`я відповідача позивач зрозуміла, що відповідач, яка ніколи раніше за життя спадкодавця не проявляла до останньої ніякої зацікавленості, не приймала участі в її утриманні та фактично нічим навіть не нагадувала їй про своє існування, з`явившись лише незадовго до її смерті, у час, коли спадкодавець переживала трагедію через смерть свого сина, зробила це виключно із метою використати безпорадний стан спадкодавця, у спосіб введення її в оману для оформлення заповіту, який би вона у подальшому не змогла б змінити чи скасувати, і з цією метою навмисно заволоділа її документами, що посвідчують її особу. На думку позивача, та обставина, що спадкодавець за життя повідомляла позивачці, що вона не складала ніяких заповітів на користь інших осіб, свідчить про те, що при складанні заповіту вона не усвідомлювала значення своїх дій. За вказаних обставин позивач просить суд усунути від спадкування за заповітом [PERSON] після померлої [PERSON] (а.с. 2 6 т. 1). Ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 16.09.2020 за результатами усунення недоліків позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження, розгляд справи вирішено здійснювати за правилами загального позовного провадження (а.с. 26 27 т. 1). Ухвалою суду від 11.03.2021 задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів, витребувано від Державного нотаріуса Вінницької районної державної нотаріальної контори Березовської Л.М. спадкову справу, відкриту після смерті спадкодавця [PERSON] (а.с. 62 т. 1). Ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 22.04.2021 закрито підготовче провадження в справі та справу призначено до судового розгляду по суті (а.с. 82 83 т. 1). Ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 06.04.2023 задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів, витребувано від Стрижавської селищної ради Вінницького району Вінницької області оригінал заповіту, укладеного [PERSON] від 01.06.2018 (а.с. 150 т. 1). Ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 17.04.2024 цивільну справу прийнято до провадження судді Васильєвої Т.Ю. та призначено судовий розгляд справи у відкритому судовому засіданні (а.с. 215 т. 1). В судовому засіданні з розгляду справи по суті позивач та її представник позов підтримали, просили його задовольнити. Позивач пояснила, що в спадковому будинку проживала вона, її матір та її брат, брат за життя випивав та помер раніше матері. Та знає, що за життя матір складала різні заповіти. Після смерті брата з`явилась відповідачка, його дочка, тобто внучка спадкодавиці, і попросила бабусю оформити на її ім`я довіреність. Через деякий час вони довідались, що всі бабусині документи, тобто паспорт і документи на будинок, пропали, а вже після її смерті дізнались, що вони були у відповідачки, і вже під час оформлення спадкових прав позивач дізналася, що бабуся склала заповіт на користь відповідачки. Але вважає, що їй цей заповіт підсунули і вона не мала справжньої волі так розпорядитися майном, її обманули і скористались її поважним віком. Представник позивача також зазначив, що відповідач умисно перешкоджала спадкодавцю змінити заповіт та іншим чином розпорядитися спадковим майном, оскільки утримувала в себе її документи, що не дало змоги спадкодавцю заповісти майно дочці, яка її доглядала та проживала з нею. В поліцію вони дійсно не звертались, вважали, що бабушка старенька, забула куди їх поклала, за новими документами також не зверталися. А так як ці документи були у відповідача, то вона свідомо перешкоджала змінити волю щодо заповіту. Позивач також зазначила, що заяв про втрату документів матері не подавали, тому що вона не мала на те часу і змоги, а відповідач жодного разу до них не з`являлась, не цікавилась бабусею. Відновити документи було неможливо, оскільки бабуся була старенька. Представники відповідача в судовому засіданні та в письмовому виступі в судових дебатах позов не визнали, зазначили, що заповіт на користь відповідачки відповідає волі спадкодавця, ніяких документів відповідачка не викрадала та будь-які докази цього відсутні, а також у справі відсутні докази, що спадкодавець бажала змінити заповіт, а відповідачка цьому перешкоджала. Зі слів відповідачки відомо, що бабуся сама дала відповідачці якісь документи на зберігання, так як не довіряла родичам, а про втрату цих документів, чи їх викрадення, ніхто не звертався. Та за вказаних позивачем обставин нею обрано невірний спосіб захисту. Вказаний заповіт не змінений, не скасований та сторонами не оспорювався. Тому просили відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, державний нотаріус Вінницької районної державної нотаріальної контори Березовська Л.М. в судові засідання не з`являлась, подала заяву про розгляд справи за її відсутності (а.с. 35 т. 1). Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснила, що з позивачкою знайома з дитинства, спадкодавицю теж знала з дитинства, вони мали сусідські товариські відносини. Позивачка доглядала за матір`ю. [PERSON] мала проблеми з документами, казала, що хоче залишити все позивачці, але в неї не було паспорта. Про звернення до сільської ради щодо оформлення заповіту нічого не знає. Дізналась, що документи були повернуті внучкою [PERSON] , вона дала їх їй на похованні бабусі, а свідок віддала позивачці. Там були якісь документи формату А4 і чийсь паспорт, але вона не їх дивилася. Відповідачку вона не бачила в спадкодавця, вона лише за неї розповідала, що це дочка старшого сина. Чому ці документи були в [PERSON] вона не знає, але бабушка [PERSON] розказувала, що шукає документи. Свідок [PERSON] під час судового розгляду пояснила, що вона дружить з позивачкою, є її сусідкою, мати позивачки [PERSON] стала погано почуватися після смерті сина, доглядала за нею позивачка. Відповідачку бачила два рази, другий раз - на похованні матері позивачки. Чула розмови, що не могли знайти паспорт бабусі. Був випадок, як [PERSON] вийшла з машини і сказала, що їздили в сільську раду для отримання виплат після смерті сина. Про наміри укладати заповіт на чиюсь користь з нею вона не говорила. [PERSON] дуже важко переживала смерть сина, а потім смерть внука, в неї були прогалини в пам`яті. Після смерті бабусі [PERSON] поклала на стіл якусь прозору папочку, що саме в ній було вона не бачила, бачила обгортку від паспорта. Більше [PERSON] вона не бачила. В судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснила, що має дружні стосунки з позивачкою з дитинства. Відповідачку знає візуально та що це внучка спадкодавця, бачила лише на похованні брата і матері позивачки. На похованні спадкодавця вона бачила, як відповідачка віддала позивачці якусь папку, а потім дізналася, що там були паспорт та інші документи бабусі (спадкодавця). За життя бабуся розказувала, що не знає де її документи, не могла через це отримати субсидію тощо. Доглядала її лише позивачка, та за життя бабуся їй говорила, що все майно має залишити позивачці. Про втрату документів вона говорила їй особисто 3-4 рази після смерті її сина. Які дії вона вживала для відновлення документів свідку не відомо. Вміст папки в момент передачі позивачці вона не бачила. Звідки в [PERSON] ці документи вона не знає. Сама вона не могла скласти заповіт так як їй було понад 90 років і вона ходила зі стільчиком. Від допиту інших свідків, про яких заявляли сторони в підготовчому провадженні, сторона позивача та відповідача відмовились, на їх повторному виклику і допиті жоден з учасників судового розгляду не наполягав, тому їх відмова була прийнята судом. Заслухавши учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку. Так, судом встановлено наступні фактичні обставини справи. [INFO] у віці 92 роки померла [PERSON] в смт. Стрижавка Вінницького району, Вінницької області, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серія [NUMBER] , виданого виконавчим комітетом Стрижавської селищної ради Вінницького району Вінницької області (а.с. 10 т. 1). Згідно копії свідоцтва про народження [PERSON] , [INFO] , виданого 02.02.1961, її матір`ю була [PERSON] (а.с. 11 т. 1). Відповідно до копії листа Вінницької районної державної нотаріальної контори від 12.08.2020, на заяву [PERSON] від 04.08.2020 повідомлено, що її мати [PERSON] за життя посвідчила заповіт, яким все своє майно заповіла онучці [PERSON] . Заява про прийняття спадщини за законом, яку [PERSON] подала до нотаріальної контори, не несе інформації про те, чи має вона право на обов`язкову частку в спадщині, тому нотаріальна контора просить протягом 15 днів з дня отримання листа надати документи, які підтверджують право [PERSON] на обов`язкову частку спадкового майна (а.с. 23 т. 1). Згідно копії свідоцтва про право власності від 10.03.1998 серії [NUMBER] , посвідченого в.о. державного нотаріуса Вінницької районної державної нотаріальної контори Березовською В.С., [PERSON] , яка є дружиною [PERSON] , померлого [INFO] , належить право власності на 1/2 частку в спільному майні, набутому названим подружжям за час шлюбу. Спільне майно складається з: житлового будинку з господарськими будівлями, що знаходиться в [ADDRESS] , під номером сімнадцятим і розташований на присадибній земельній ділянці (а.с. 24 т. 1). Відповідно до копії свідоцтва про право на спадщину за законом від 10.03.1998 серії НВ0562512, посвідченого в.о. державного нотаріуса Вінницької районної державної нотаріальної контори Березовською В.С., спадкоємцями майна [PERSON] , померлого [INFO] є в рівних частках кожний: дружина [PERSON] , дочка [PERSON] . Спадкове майно, на яке видано це свідоцтво, складається з: 1/2 частини жилого будинку з відповідною часткою господарчих будівель, що знаходиться в [ADDRESS] , під номером сімнадцятим і розташований на присадибній земельній ділянці (а.с. 25 т. 1). Згідно копії матеріалів спадкової справи до майна померлої [INFO] [PERSON] ., заведеної Вінницькою районною державною нотаріальною конторою, із заявою про прийняття спадщини за законом звернулись дочка померлої [PERSON] та онучка померлої [PERSON] , яка повідомила, що на її користь складено заповіт від 01.06.2018, посвідчений секретарем виконавчого комітету Стрижавської селищної ради Вінницького району Вінницької області, зареєстрований в реєстрі за № 143. Та з інформаційної довідки за Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) встановлено, що [PERSON] в Стрижавській селищній раді Вінницького району Вінницької області складалися різні заповіти, останній 01.06.2018, зареєстрований в Спадковому реєстрі за № 143 (а.с. 66 72 т. 1). Відповідно до листа ВП № 3 Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області від 22.04.2021 на запит адвоката повідомлено, що звернення [PERSON] , [INFO] , в період часу з 28.12.2014 по 28.12.2019 про крадіжку (викрадення, втрату чи зникнення) правовстановлюючих документів на її майно до Вінницького РВП ВВП ГУНП у Вінницькій області не надходили. Також повідомлено, що при перевірці по базі ІТС ІПНП ВП № 3 Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області в період з 28.12.2014 по 28.12.2019 було зафіксовано велику кількість звернень [PERSON] по факту виникнення конфліктів з онуком. З приводу крадіжки було зафіксовано по спец. лінії «102» один виклик від [PERSON] про те, що онук викрав гроші, яке зареєстроване у ЄО № 2398 від 10.04.2017 (а.с. 86 т. 1). Оцінивши докази в їх сукупності, суд керується наступними нормами. Відповідно до ст. 13 ЦПК України,\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша\~статті 16 ЦК України). Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж приватні (цивільні) права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких приватних (цивільних) прав (інтересів) позивач звернувся до суду. Відсутність порушеного, невизнаного або оспореного відповідачем приватного (цивільного) права (інтересу) позивача є самостійною підставою для відмови в позові. Відповідно до роз`яснень п. 11\~Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18.12.2009 «Про судове рішення у цивільній справі», оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це. Згідно зі статтями\~1216,\~1217 ЦК України\~спадкуванням є перехід прав і обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України). Статтею 1220 ЦК України\~встановлено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя\~статті 46 цього Кодексу). Відповідно до\~статті 1223 ЦК України\~право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у\~статтях 1261-1265 цього Кодексу. Статтею 1261 ЦК України\~передбачено, що в першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Статтею 1224 ЦК України встановлено підстави усунення спадкоємців від права на спадкування. Відповідно до ч. 2 ст. 1224 ЦК України, не мають права на спадкування особи, які умисно перешкоджали спадкодавцеві скласти заповіт, внести до нього зміни або скасувати заповіт і цим сприяли виникненню права на спадкування у них самих чи в інших осіб або сприяли збільшенню їхньої частки у спадщині. Положення частини другої\~статті 1224 ЦК України\~необхідно розуміти так, що підстави для усунення спадкоємця за заповітом чи за законом від права на спадкування через умисні дії, в результаті яких збільшилася їхня частка у спадщині, можуть виникнути лише тоді, коли така особа умисно перешкоджала спадкодавцеві виразити, змінити чи скасувати своє волевиявлення у заповіті. Так, у постановах Верховного Суду від 24 вересня 2020 року у справі № 320/2176/17-ц та від 30 серпня 2021 року у справі № 619/1534/17, погоджуючись з рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій щодо відсутності підстав для задоволення позову про усунення особи від права на спадкування на підставі частини другої\~статті 1224 ЦК України\~у зв`язку з недоведеністю позовних вимог, виснувано, що підстави для усунення спадкоємця за заповітом чи за законом від права на спадкування через умисні дії, в результаті яких збільшилася їхня частка у спадщині, можуть виникнути лише тоді, коли така особа перешкоджала спадкодавцеві виразити, змінити чи скасувати своє волевиявлення у заповіті. Виходячи з положень цієї статті, спадкоємець, маючи корисливий умисел, вчиняє дії, результатом яких є виникнення права на спадкування або збільшення його частки у спадщині. Незважаючи на те, що частина друга цієї статті прямо не вимагає підтвердження вчинення незаконних дій спадкоємця у судовому порядку, лише судове рішення може бути легітимною підставою для встановлення факту їх умисного вчинення і, як наслідок, - про усунення спадкоємця від права на спадкування. Схожі висновки зазначені Верховним Судом у постановах від 24 вересня 2020 року у справі №320/2176/17-ц, від 03 червня 2020 року у справі №621/1548/18-ц, від 30 серпня 2021 року у справі №619/1534/17, від 14 червня 2023 року у справі №753/4968/21. Згідно вимог ст. ст.\~76,\~77,\~79,\~80 ЦПК України\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно ч. 1\~ст. 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1\~ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Метою доказування є з`ясування дійсних обставин справи, обов`язок доказування покладається на сторін, суд за власною ініціативою не може збирати докази. Це положення є одним з найважливіших наслідків принципу змагальності у цивільному процесі (постанова Верховного Суду від 26 травня 2022 року у справі №362/3705/20). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі №129/1033/13-ц зроблено висновок про те, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати так, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто, певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс. У цивільних справах суд повинен вирішити, чи існує вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує на довіру. За результатами судового розгляду, суд дійшов висновку, що позивач належними та допустимими доказами не довела наявність обставин, передбачених ч. 2\~ст. 1224 ЦК України, за наявності яких закон пов`язує можливість усунення відповідача від права на спадкування за заповітом. Так, будь-яких умисних дій відповідачки на перешкоджання спадкодавиці [PERSON] скасувати останній заповіт, змінити його чи іншим чином розпорядитися спадковим майном не доведено. Сам по собі похилий вік заповідача не є достатнім доказом її фізичної неспроможності в межах, необхідних для волевиявлення, скласти новий чи скасувати існуючий заповіт, так і не доведено жодних реальних намірів таких дій, оскільки повідомлення доньці та сусідам в звичайній бесіді про такі наміри не є тотожним зверненню до відповідної особи, уповноваженої для вчинення таких дій, а саме посвідчення заповітів. При цьому відсутність правовстановлюючих документів на майно не є перешкодою для складення заповіту, а в разі відсутності документів, що посвідчують особу, законом передбачено можливість їх поновлення. Та доказів вчинення будь-яких дій з приводу пошуку документів, як [PERSON] , так і іншими особами за її довіреністю, не доведено, доказів звернення до відповідачки з даного приводу також немає, а матеріали справи також не дають підстави суду встановити, що [PERSON] , маючи на меті отримати спадкове майно, умисно перешкоджала спадкодавцеві скасувати заповіт або внести зміни до нього. При цьому обставини перебування у [PERSON] правовстановлюючих документів на майно та її паспорту не можуть свідчити про створення нею умисних перешкод померлій та наявність умислу щодо вчинення таких дій, оскільки сторона відповідача вказує на добровільне передання спадкодавицею після складення заповіту відповідачці цих документів, так як вона не довіряла іншим членам родини, що може бути обгрунтовано неодноразовими зверненнями до поліції (а.с. 86. т. 1) та не спростовано жодним іншим доказом, та протиправного заволодіння ними відповідачкою чи умисного утримання для створення перешкод спадкодавцю іншим чином розпорядитися спадковим майном не доведено. Саме по собі посилання позивачки на те, що відповідачка вчиняла дії для перешкоджання [PERSON] іншим чином розпорядитися спадковим майном, без підтверджуючих належних доказів, не можуть бути підставою для задоволення позовних вимог, оскільки рішення суду не може ґрунтуватися на припущеннях. Додатково суд зазначає, що за правилами\~ЦПК України\~розгляд спору здійснюється не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу\~та в межах заявлених нею вимог, а тому оцінка заповіту [PERSON] на предмет того, що в момент його складення вона не могла повною мірою усвідомлювати значення своїх дій та керувати ним, як на те посилається позивачка, виходить за межі позовних вимог про усунення від права на спадкування за заповітом. Повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємного зв`язку, установивши, що позивач не надала достатніх доказів того, що відповідач умисно перешкоджала спадкодавцеві скласти новий заповіт, внести до нього зміни або скасувати заповіт,суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову. Враховуючи вищевикладене, в задоволенні позовних вимог слід відмовити в повному обсязі в зв`язку з їх недоведеністю. У зв`язку із відмовою у задоволенні позову, згідно з ч. 2\~ст. 141 ЦПК України, судові витрати позивача слід залишити за позивачем. З огляду\~на заяву\~представника відповідачки,\~надану суду\~у письмових\~дебатах та\~не відкликану\~до завершення\~розгляду справи,\~про надання\~доказів сплати\~судових витрат,\~пов`язаних із\~наданням правничої\~допомоги,\~після завершення\~розгляду справи,\~суд не\~вирішує даним\~рішенням розподіл\~судових витрат на\~професійну правничу\~допомогуміж сторонами. Також суд вважає за необхідне роз`яснити учасникам справи положення ч.ч. 4, 5 ст. 268 ЦПК України, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення (повне або скорочене) без його проголошення. Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. З урахуванням вищевикладеного,

Outcome: dismissed