Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-19 00:00:00

15 вересня 2025 року представник позивача звернувся до суду з вказаним позовом, у якому просив стягнути з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Брайт-К» заборгованість за договором про надання банківських послуг № 626754/3733651 від 03 жовтня 2019 року в сумі 48 773,65 грн, яка складається із заборгованості за тілом кредиту в сумі 29 587,99 грн та заборгованості за процентами за користування кредитом в сумі 19 185,66 грн та стягнути судові витрати по оплаті судового збору в сумі 2422,40 грн. Позовні вимоги мотивовано тим, що 03 жовтня 2019 року між Акціонерним товариством «Креді Агріколь Банк» та [PERSON] було укладено договір про надання банківських послуг № 626754/3733651та відповідно до заяви про надання банківської послуги «Кредитна картка» від 26 квітня 2021 року було досягнуто угоди про встановлення кредитного ліміту (відкриття кредитної лінії) на наступних умовах: розмір кредитної заборгованості (кредитний ліміт) 50 000,00 грн, строком на 36 місяців, з розміром процентної ставки (фіксована) 36% річних. Банк виконав свої зобов`язання за кредитним договором належним чином, що підтверджується заявою позичальника про надання банківської послуги «Кредитна картка», випискою за поточним (картковим) рахунком. 23 грудня 2024 року АТ «Креді Агріколь Банк» відступило право вимоги до боржника до ТОВ ФК «Брайт-К». З дати відступлення позивачу права вимоги за кредитним договором до відповідача, платежі не нараховувалися. Загальна заборгованість відповідача перед позивачем становить 48 773,65 грн, яка складається із заборгованості за тілом кредиту в сумі 29 587.99 грн та заборгованість за процентами за користування кредитом в сумі 19 185,66 грн. 15 вересня 2025 року вказану справу передано на розгляд судді Бебешко М.М. 16 вересня 2025 року судом отримано відповідь з Єдиного державного демографічного реєстру щодо реєстрації місця проживання відповідача у справі. Ухвалою суду від 16 вересня 2025 року прийнято до розгляду позовну заяву, відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи та призначено судове засідання на 20 жовтня 2025 року. Представник позивача у позовній заяві просив суд проводити судовий розгляд за його відсутності, не заперечував проти ухвалення заочного рішення. 20 жовтня 2025 року на адресу суду від відповідача [PERSON] надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, визнання позовних вимог у повному обсязі. Згідно з вимогами частини другої статті 247 ЦПК України - фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. 03 жовтня 2019 року між Акціонерним товариством «Креді Агріколь Банк» та [PERSON] було укладено договір про надання банківських послуг № 626754/3733651. Згідно заяви про надання банківської послуги «Кредитна картка» від 26 квітня 2021 року було досягнуто угоди про встановлення кредитного ліміту (відкриття кредитної лінії) на наступних умовах: розмір кредитної заборгованості (кредитний ліміт) 50 000,00 грн, строком на 36 місяців, з розміром процентної ставки (фіксована) 36% річних; розмір реальної процентної ставки 43,26% річних. Банком виконано свої зобов`язання за кредитним договором належним чином, що підтверджується заявою позичальника про надання банківської послуги «Кредитна картка» та випискою з АТ «Креді Агріколь Банк» за поточним (картковим) рахунком [PERSON] 18 грудня 2024 року АТ «Креді Агріколь Банк» відступило право вимоги до боржника до ТОВ ФК «Брайт-К» за договором № 05-24 та додатком від нього від 23 грудня 2024 року. Загальна заборгованість відповідача перед позивачем станом на 14 серпня 2025 року становить 48 773,65 грн., При вирішенні справи суд виходить з наступного: Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявленою нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ст. 13 ЦПК України). Ст. 12 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до приписів ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Передбачено ст. 628 ЦК України, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). Статтею 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом, як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно ст. 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредитору. Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні, яке виникло на підставі правочину, що підлягає державній реєстрації, має бути зареєстрований в порядку, встановленому для реєстрації цього правочину, якщо інше не встановлено законом. За змістом ст. 516 ЦПК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник у зобов`язанні не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Положеннями ст. 1077, 1078 ЦК України визначено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Статтею 1082 ЦК України передбачено, що боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом. Отже, за змістом наведених вище положень закону заміна кредитора на фактора не означає звільнення боржника від обов`язку виконати зобов`язання, а лише надає боржникові право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце та у випадку, коли таких доказів не надано, виконати зобов`язання на рахунок первинного кредитора. При цьому аналіз змісту ст. 1082 ЦК України дозволяє дійти висновку, що викладені в ній положення щодо обов`язку боржника здійснити платіж факторові за умови, що боржник одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові, стосуються позасудового порядку вирішення спору. При цьому невиконання фактором цього обов`язку не звільняє боржника від виконання обов`язків за кредитним договором, а лише дає йому право на виконання свого обов`язку перед первісним кредитором. Згідно ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлюється договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Стаття 1049 ЦК України передбачає, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій же сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій же кількості, такого ж роду та такої ж якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, встановлені договором. Відповідно ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму або не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів. На підставі ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Згідно із приписами ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Положеннями ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідач у свої заяві, адресованій суду 20 жовтня 2025 року позовні вимоги визнав у повному обсязі. Суд, відповідно до ст. 206 ЦПК України, приймає визнання позову відповідачем, так як вказане визнання не суперечить\~ вимогам чинного законодавства та не порушує права та законні інтереси третіх осіб. Частинами 1 та 2 ст. 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч.1 ст. 142 ЦПК України, у разі визнання позову відповідачем у повному обсязі до початку першого судового засідання по суті, суд стягує з відповідача на користь позивача 50 відсотків від сплаченого судового збору з одночасним поверненням 50 відсотків від сплаченого судового збору позивачу з державного бюджету. За таких обставин суд стягує з відповідача на користь позивача 1211,20 грн судового збору та повертає позивачу з державного бюджету 1211,20 грн

Outcome: approved