Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-13 00:00:00

Адвокат Смик А.І. звернувся до суду в інтересах позивачки [PERSON] до відповідача [PERSON] про поділ майна подружжя. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 25.01.2009 між Позивачем та Відповідачем було укладено шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб від 25.01.2009 серії [NUMBER] . Рішенням Рокитнівського районного суду Рівненської області від 07.08.2023 по справі № 571/674/23 шлюб між позивачем та відповідачем розірвано. В 2014 році, в період шлюбу, сторони побудували житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами загальною площею 75,3 кв. м, який розташований за адресою: [ADDRESS] (копія технічного паспорту додається). До його складу входять: А 1 житловий будинок, а тераса, Б господарська будівля, В колодязь. 29.10.2024 за Відповідачем в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно зареєстроване право власності на вказаний житловий будинок (копія витягу з ДРРП додається). Житловий будинок побудований на земельній ділянці площею 0,25 га по [ADDRESS] , що має кадастровий номер 5625082200:02:004:0011 та цільове призначення: для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. Право власності на вказану земельну ділянку було набуто Відповідачем внаслідок її передачі органом місцевого самоврядування в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України та 26.07.2024 зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за Відповідачем. Хоч власником вищевказаного майна в правовстановлюючих документах зазначено відповідача, однак це майно є спільною сумісною власністю колишнього подружжя, оскільки набували вони його в шлюбі за спільні кошти та спільною працею. Відтак, позивач, бажаючи поділу спільного майна, набутого за час шлюбу, просить суд встановити позивачу право власності на 1/2 частку житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами загальною площею 75,3 кв. м, по [ADDRESS] . Ухвалою судді Рокитнівського районного суду Рівненської області від 25 серпня 2025 року, цивільну справу за позовом прийнято до провадження судді із призначенням підготовчого судового засідання. Від представника позивача адвоката Смика А.І. надійшла заява про розгляд справи за його відсутності. Відповідач в підготовче судове засідання не з`явився, направив клопотання про визнання позовних вимог та провести розгляд справи без його участі. Відповідно до ч.ч.3, 4 ст.\~200\~ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Згідно положень ч.1, 4 ст.206\~ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Відтак, в даному випадку, враховуючи, що відповідач заявлений до нього позов визнав і підстав для відмови у прийнятті такого визнання немає, суд вважає можливим ухвалити рішення у справі на стадії підготовчого судового засідання. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України в разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши зібрані у справі докази, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до переконання, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 25.01.2009 року, про що зроблено актовий запис №1. (а.с.14) Рішенням Рокитнівського районного суду Рівненської області від 07 серпня 2023 року шлюб між сторонами розірвано. Рішення набрало законної сили. (а.с.14-15) Як вбачається з витягу із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 31.10.2024, житловий будинок садибного типу, з господарськими будівлями та спорудами за адресою [ADDRESS] належить на праві власності відповідачу [PERSON] (а.с.16 зворот). Згідно відомостей з Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва, дата початку будівництва 01.04.2013, дата завершення будівництва 01.04.2014. (а.с.21) Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. За змістом ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Статтею 36 СК України визначено, що шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя. Згідно із ст. 60 СК України, ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. За змістом ч. 1 ст. 69, ч. 1 ст. 70 СК України, ч. 2 ст. 372 ЦК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Частиною 2 ст. 69, ч. 1 ст. 71 СК України передбачено, що дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. Оцінивши досліджені у судовому засіданні докази в їх сукупності, враховуючи визнання відповідачем позову, належність останньому житлового будинку, який набутий ним у період шлюбу з позивачем, суд дійшов висновку, що позовна заява про поділ майна подружжя підлягає задоволенню. Разом із тим, відповідно до ч. 3 ст.\~7\~Закону України\~«Про судовий\~збір» у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, а в разі якщо домовленості про укладення мирової угоди, відмову позивача від позову або визнання позову відповідачем досягнуто сторонами за результатами проведення медіації - 60 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Зважаючи на той факт, що відповідач до початку розгляду справи по суті визнав позовні вимоги у повному обсязі, суд вважає за доцільне стягнути з відповідача на користь позивача 50 відсотків суми сплаченого судового збору, а інші 50 відсотків - повернути позивачу з державного бюджету. Враховуючи наведене та на підставі ст.ст. 12, 81, 141, 258, 259, 263-265, 352, 354 ЦПК України, суд

Outcome: approved