Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-13 00:00:00

16.07.2025 позивачка [PERSON] через представника адвоката Євдокимову Юлію Вікторівну звернулася до Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області з позовом до відповідача [PERSON] про визнання за нею, як спадкоємницею за заповітом, права власності в порядку спадкування на житловий будинок [ADDRESS] , шлакоблочний, обкладений цеглою, житловою площею 44,1 кв. м, загальною площею 60,1 кв. м, позначений літерами А1, з гаражем, позначеним літерою Б1, а також на земельну ділянку площею 0,0574 га, цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (кадастровий номер земельної ділянки 1212400000:02:020:0026). Ціна позову становить 200 000 грн. Позивачка зазначила, що [INFO] померла її мати [PERSON] , після якої відкрилася спадщина у вигляді зазначеного житлового будинку з гаражем та земельної ділянки під ним. За життя спадкодавець склала заповіт на ім`я позивачки. Спадкодавець набула майно за договором купівлі-продажу від 14 вересня 1991 року, що підтверджується реєстраційним посвідченням БТІ, державним актом на земельну ділянку (виданим на підставі рішення виконкому Павлоградської міської ради народних депутатів № 1042 від 25 грудня 1997 року), технічним паспортом, витягом з Державного реєстру будівельної діяльності від 03 червня 2025 року (з уточненням житлової площі з 44,8 кв. м на 44,1 кв. м), витягом з Державного земельного кадастру. Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 07 листопада 2018 року (набрав чинності 10 грудня 2018 року) встановлено факт родинних відносин та визнано, що [PERSON] є донькою померлої [PERSON] . У встановлений законом строк позивачка подала заяву про прийняття спадщини до нотаріуса, однак постановою від 28 червня 2025 року нотаріус відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом через відсутність домової книги, наявність іншого спадкоємця (відповідача [PERSON] ), відсутність свідоцтва про народження позивачки. У судове засідання представник позивача не з`явився, у позовній заяві просить розглянути справу за його відсутності. Відповідач у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений відповідно до вимог процесуального закону. Заяви про відкладення розгляду справи або про розгляд справи за його відсутності суду не надав. Відзив на позовну заяву не подав. На підставі\~ст. 280 ЦПК України\~суд вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних матеріалів, ухваливши заочне рішення. Позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З`ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд дійшов таких висновків. Відповідно до вимог ст.55 Конституції України кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. У відповідності до ст. 2 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст. 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» є забезпечити кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України. За змістом положень вказаних норм, розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, держави та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. При цьому, предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту.\~\~\~Отже, виходячи із наведеного, на момент звернення із тим чи іншим позовом, права та інтереси, на захист яких поданий позов вже мають бути порушені, невизнані або оспорювані особою, до якої пред`явлений позов, тобто, законодавець пов`язує факт звернення до суду із наявністю вже порушених прав та інтересів позивача. Метою ж позову є розгляд спору і захист вже порушених, невизнаних або оспорюваних суб`єктивних прав або законних інтересів позивача. Оцінивши докази по справі суд вважає, що вимоги позивача мають бути задоволеними з огляду на наступне. Судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть. Після її смерті відкрилася спадщина у вигляді житлового будинку [ADDRESS] , шлакоблочного, обкладеного цеглою, житловою площею 44,1 кв. м, загальною площею 60,1 кв. м, позначеного літерами А1, з гаражем, позначеним літерою Б1, та земельної ділянки площею 0,0574 га, цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (кадастровий номер земельної ділянки 1212400000:02:020:0026), яка належала спадкодавцеві на праві приватної власності. Часом відкриття спадщини є день смерті спадкодавця (ч. 2 ст. 1220 ЦК України). Право власності спадкодавця на спірне майно виникло на підставі договору купівлі-продажу від 14 вересня 1991 року, що підтверджується копією договору, реєстраційним посвідченням БТІ, державним актом на земельну ділянку (виданим на підставі рішення виконкому Павлоградської міської ради народних депутатів № 1042 від 25 грудня 1997 року), технічним паспортом, витягом з Державного реєстру будівельної діяльності від 03 червня 2025 року (з уточненням житлової площі з 44,8 кв. м на 44,1 кв. м за рахунок уточнення лінійних розмірів), витягом з Державного земельного кадастру, ордером, відповіддю виконавчого комітету № 1196/р, відповіддю МБТІ, відповіддю відділу державного архітектурно-будівельного контролю № 11/19 вих-25. Відповідно до листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року № 24-753/0/4-13 при вирішенні спорів про визнання права власності на спадкове майно судам слід керуватися законодавством, яке регулювало виникнення права власності у спадкодавців на момент набуття такого права, зокрема положеннями Цивільного кодексу УРСР 1963 року, Законом України "Про власність", Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР від 31 січня 1966 року. Виникнення права власності спадкодавця на житловий будинок та земельну ділянку не залежало від державної реєстрації цього права в сучасному розумінні, а підтверджувалося реєстрацією в БТІ та актами органів місцевого самоврядування, що є достатніми доказами належності майна спадкодавцеві на момент відкриття спадщини. Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 07 листопада 2018 року (набрав чинності 10 грудня 2018 року) встановлено факт родинних відносин та визнано, що [PERSON] є донькою померлої [PERSON] , що підтверджується копією рішення суду та витягом з ДРАЦС. За життя спадкодавець склала заповіт на ім`я позивачки [PERSON] , що підтверджується копією заповіту. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків від спадкодавця до спадкоємців. Згідно зі ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини. Стаття 1217 ЦК України передбачає, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. За ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті, а у разі відсутності заповіту спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 12611265 ЦК України. Оскільки спадкодавець склала заповіт на ім`я позивачки, вона є єдиним спадкоємцем за заповітом. Згідно зі ст. 1268 ЦК України спадкоємець має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України спадщина належить спадкоємцям з часу відкриття спадщини. Згідно зі ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється шестимісячний строк, який починається з часу відкриття спадщини. Позивачка [PERSON] подала заяву про прийняття спадщини до нотаріуса у встановлений законом строк, що підтверджується матеріалами спадкової справи. Постановою нотаріуса від 28 червня 2025 року позивачці відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом через відсутність домової книги, наявність іншого спадкоємця (відповідача [PERSON] ), відсутність свідоцтва про народження позивачки. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року "Про судову практику у справах про спадкування" у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Згідно зі ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, а згідно зі ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів; право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 392 ЦК України право власності встановлюється в судовому порядку, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України визнання права є одним із способів захисту цивільних прав та інтересів.

Outcome: approved