Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-16 00:00:00

[PERSON] звернувся з позовом, у якому просить припинити право спільної сумісної власності подружжя [PERSON] та [PERSON] на автомобіль марки "Hyundai", моделі "Tucson", 2008\~р.в., номер шасі (кузова) [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] (далі Автомобіль), право власності на який зареєстроване за [PERSON] , визнати право власності на Автомобіль за [PERSON] , стягнути з [PERSON] на його користь грошову компенсацію його частки у праві спільної сумісної власності на Автомобіль в розмірі 157\~100,00\~грн. (а.\~с.\~62 64). Позов обґрунтований тим, що [PERSON] та [PERSON] під час перебування у зареєстрованому шлюбі, який на даний час розірвано, придбали транспортний засіб Автомобіль, однак домовленості про укладення договору щодо поділу цієї спільної сумісної власності вони не досягли. [PERSON] просить відмовити у задоволенні позову, посилаючись на те, що Автомобіль було придбано за її власні кошти. Судом з`ясовано, що 07.03.2017\~р. [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб між собою, що встановлено рішенням Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 24.10.2022\~р. у справі № 274/4173/22, яке набрало законної сили 24.11.2022\~р., яким цей шлюб розірвано (а.\~с.\~10 11). 30.01.2021\~р. за [PERSON] було зареєстровано Автомобіль, що підтверджується свідоцтвом серії [NUMBER] про реєстрацію транспортного засобу (а.\~с.\~29 30). Законодавством України презюмується, що за загальним правилом будь-яке майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Так, відповідно до частини третьої статті 368 Цивільного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно зі статтею 60, частиною першою статті 61 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Разом з тим, пунктом 3 частини першої статті 57 Сімейного кодексу України передбачено, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. [PERSON] , заперечуючи проти позову, зазначає, що що Автомобіль було придбано за її власні кошти, на підтвердження чого посилається на показаннями свідка [PERSON] . Свідок [PERSON] , яка є матір`ю [PERSON] , дала такі показання: Дочка завагітніла і постало питання у придбанні автомобіля, так як вона тяжко переносила вагітність. Молода родина, грошей на придбання автомобіля нема. Дочка звернулася до мене про допомогу, в чому я не відмовила. Мною було дано донці 6\~000,00\~доларів. Рух пішов і вони вже придбали автомобіль, який був оформлений на дочку, так як чогось у зятя тоді щось нестиковка виникла, але це не принципово було. У 2022\~р. вони розлучилися. Внучка залишилася з дочкою, машина була у дочки, так я внучка потребувала частого звернення до лікаря. Позивач вирішив відсудити частку. Автомобіль зараз проданий. Свідок [PERSON] дала такі відповіді на питання: Я мала ділянку земельну, я її продала. Я працювала. Були відкладення. Працювала касиром у магазині радіодеталей, офіційно, зарплата була мінімальна. Від продажу земельної ділянки я отримала не пам`ятаю скільки, бо то було давно. Продала земельну ділянку не пам`ятаю в якому році. Земельна ділянка була у м.\~Житомирі. Дочка завагітніла у 2020\~р., у березні місяці. У березні дала гроші, придбали автомобіль також у березні або квітні. Я дала грошві безвозвратно, як подарунок. Я не вимагала повернення грошей від дочки і гроші мені не поверталися. Суд критично оцінює показання свідка [PERSON] про те, що вона дала [PERSON] грошові кошти у розмірі 6\~000,00\~доларів на придбання автомобіля з таких підстав. [PERSON] є матір`ю [PERSON] , а тому є зацікавленою у наданні показань на користь дочки. З показань [PERSON] випливає, що вона офіційно працювала, отримуючи мінімальну заробітну плату, а ці обставини викликають обґрунтовані сумніви у тому, що вона мала значні відкладення (збереження) грошових коштів. [PERSON] не пам`ятає, за скільки та коли продала земельну ділянку, що також викликає обґрунтовані сумніви у тому, що це взагалі відбулося, а якщо і відбулося, то що отриманих від продажу земельної ділянки грошових коштів, разом з наявними збереженнями (якщо такі взагалі були), вистачило, щоб дати 6\~000,00 доларів дочці. При цьому [PERSON] не подала доказів, які б підтверджували, що її мати, [PERSON] , мала джерела доходів, з яких у 2021\~р. в неї виникло накопичення грошових коштів у розмірі 6\~000,00\~доларів (або більше), зокрема, довідок про доходи її матері, договору купівлі-продажу земельної ділянки. Таким чином [PERSON] не довела, що вона набула Автомобіль за кошти, які належали їй особисто. Зважаючи на наведене, Суд вважає, що Автомобіль є спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] . Частиною першою статті 69 Сімейного кодексу України визначено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно до статті 70 Сімейного кодексу України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Як випливає зі змісту вказаних норм Сімейного кодексу України, частка у спільній сумісній власності подружжя, незалежно від розірвання шлюбу, визначається при поділі майна. Між тим, [PERSON] у позові не заявляє вимогу про поділ майна Автомобіля, як це передбачено статтями 69 та 70 Сімейного кодексу України, а тому відсутні підстави для визнання права власності на Автомобіль за [PERSON] та стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] грошової компенсації його частки у праві спільної сумісної власності на Автомобіль в розмірі 157\~100,00\~грн. Окрема позовна вимога ж про припинення права спільної сумісної власності подружжя [PERSON] та [PERSON] на Автомобіль є неефективним способом захисту, про що неодноразово зазначав Верховний Суд у своїх постановах (наприклад, постанова Великої Палати Верховного Суду від 08.02.2022\~р. у справі №\~209/3085/20). Враховуючи викладене, Суд відмовляє у задоволенні позову [PERSON] . При цьому Суд роз`яснює, що [PERSON] має право звернутися з позовом до [PERSON] про поділ Автомобіля та стягнення грошової компенсації його вартості.

Outcome: dismissed