Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-09 00:00:00

В листопаді 2023 р. позивач [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою, в якій просить визнати за нею в порядку спадкування за заповітом право власності на частину житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 51,6 м2. Позов мотивний тим, що [INFO] помер батько позивачки - [PERSON] , який своїм заповітом, посвідченим нотаріально 12.03.2016 року, заповів своїй дочці [PERSON] все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що буде йому належати на день його смерті, і на що він буде за законом мати право. Після смерті батька [PERSON] була заведена 26.06.2018 р. спадкова справа за номером 62345279 у спадковому реєстрі. Проте оформити процедуру видачі йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно нотаріусу неможливо, оскільки за час свого життя батько позивача не встиг здійснити державну реєстрацію права власності на частину житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , квартира, загальною площею 51,6 м2 та виготовити на власне ім`я відповідну документацію. За життя [PERSON] проживав в частині будинку, який збудував спільно з [PERSON] на виділеній їм земельній ділянці по [ADDRESS] , згідно рішення №162 від 19 березня 1959 року виконкому Подільської Райради депутатів трудящих. На підставі Розпорядження Подільської районної у місті Києві державної адміністрації від 26.12.2002 року №1538, де зазначено, що даний жилий будинок збудували громадяни [PERSON] та [PERSON] на підставі договору на право забудови, було надано дозвіл на здачу жилого будинку в експлуатацію. Міжвідомча комісія Подільської райдержадміністрацїї на підставі пред`явлених документів пропонує видати [PERSON] свідоцтво на право власності на частину будинку по [ADDRESS] замість договору на право забудови, посвідченого 23.05.1959 року 8-ю Київською державною нотаріальною конторою за реєстром №1-8392, проте за час свого життя батько не встиг здійснити державну реєстрацію права власності на зазначену частину житлового будинку і земельну ділянку та виготовити на власне ім`я відповідну документацію. За викладених обставин позивач змушений звернутися до суду задля визнання права власності на зазначену частину житлового будинку і земельну ділянку. Ухвалою від 20.11.2023 р. вищевказаний позов був залишений без руху з наданням позивачеві строку для усунення недоліків, які були усунуті позивачем у встановлений законом строк. Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 29.11.2023 року відкрито провадження у справі з призначенням розгляду за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. В підготовчому засіданні 05.03.2024 р. протокольною ухвалою на підставі ст.53 ЦПК України як третю особу на стороні відповідача, що не заявляє самостійні вимоги, залучено дочку спадкодавця [PERSON] - [PERSON] . В підготовчому засіданні 18.04.2024 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. У вересні 2024 р. третьою особою [PERSON] подано позовну заяву, в якій просить замінити її статус з третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору, на третю особу, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору, та визнати в порядку спадкування право власності в рівних долях квартири [ADDRESS] за [PERSON] та [PERSON] . Позов третьої особи, що заявляє самостійні вимоги, обґрунтовано тим, що вона також є дочкою померлого [INFO] [PERSON] . Зазначає, що позовні вимоги позивача за первісним позовом до відповідача обґрунтовані. Розпорядження Подільської районної у місті Києві державної адміністрації від 26.12.2002 року №1538, було прийнято рішення видати громадянину [PERSON] свідоцтво на право власності на 1/2 частину будинку [ADDRESS] , але батько не встиг здійснити державну реєстрацію право власності на зазначену частину цього житлового будинку та розподілити порівно між двома дочками. Зазначає, що при оформленні спадкових прав 26.04.2018 р. в заяві на ім`я нотаріуса нею було повідомлено, що крім неї є інші спадкоємці, зазначені в ст. 1261 ЦК України, а саме дочка померлого - [PERSON] , яка [INFO] в своїй заяві повідомляє, що спадкоємців, які мають право на обов`язкову частку майна згідно ст. 1241 ЦК України, не має. Також зазначає, що після отримання (11.12.2019 р.) за заповітом [PERSON] грошових вкладів нашого батька (у розмірі 1 651,40 євро то 0,80 дол. США) від останньої жодної гривні не отримувала ні наша мати [PERSON] , ні [PERSON] , як рідна сестра. Також зазначає, що після похорон батька у березні 2018 р. [PERSON] у будинку [ADDRESS] не з`являлася, стосунків із матір`ю [PERSON] не підтримує. В обслуговуванні та ремонту будинку, сплати за житлово-комунальні послуги, користуванні прибудинкової території не бере участі та нічого не сплачує. Її син - [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] ніколи не проживав та не брав участь в утриманні будинку, останні 9 років проживає в Канаді. Просила визнати в порядку спадкування право власності в рівних долях квартири [ADDRESS] за [PERSON] та [PERSON] . В судовому засіданні 06.11.2024 р. протокольними ухвалами змінено судове засідання на підготовче засідання та змінено статус з третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору на третю особу, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору. Представником Київської міської ради подано відзив на позовну заяву, в якому сторона відповідача просить ухвалити рішення згідно норм чинного законодавства. Зазначає, що позивач є рідною донькою померлого та спадкоємцем першої черги за законом. Крім того, у померлого дві дочки, друга залучена як третя особа, що заявляє самостійні вимоги у справі, також являється спадкоємцем першої черги. [PERSON] склав заповіт, в якому заповів все своє майно позивачу, його майно складалося з грошових активі, так як право на житловий будинок він не оформив. Ухвалою від 29.01.2025 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Представник позивача в судовому засіданні вимоги за первісним позовом підтримав та просив їх задовольнити в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в позові; в позові третьої особи просив відмовити в повному обсязі. Представник відповідача, будучи повідомленим про день, час та місце розгляду справи належним чином, в судове засідання не з`явився, у відзиві міститься клопотання про розгляд справи за його відсутності. Третя особа в судовому засіданні просила відмовити у задоволенні позовних вимог за первісним позовом, своїй позов підтримала та просила його задовольнити в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в позові третьої особи. Суд, заслухавши пояснення сторін, встановивши обставини справи та перевіривши їх доказами, яким надана оцінка в їх у сукупності, дійшов таких висновків. Судом встановлено, що [PERSON] [INFO] , помер [INFO] , що підтверджено копією свідоцтвом про смерть серія [NUMBER] від 25.04.2018 року. Наданими документами підтверджено, що позивач у справі - [PERSON] , [INFO] , є дочкою [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 19 квітня 1973 року, та копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , де в графі після укладання шлюбу присвоїти прізвище « [PERSON] ». Крім того, наданими документами підтверджено, що третя особа [PERSON] , [INFO] , є донькою [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , та копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , де в графі після укладання шлюбу присвоїти прізвище « [PERSON] ». Згідно заповіту від 12.03.2016 р., посвідченого приватним нотаріусом КМНО Буренко О.М. за реєстром № 647, [PERSON] заповів все своє майно дочці [PERSON] . Відповідно до ч. 1 ст. 1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Як вбачається з матеріалів справи, 26.04.2018 р., у встановлений ст.1270 ЦК України 6-місячний строк, із заявою про прийняття спадщини в порядку спадкування за законом після смерті спадкодавця [PERSON] до приватного нотаріуса КМНО Ващенка В.В., звернулась [PERSON] як дочка померлого. На підставі вищевказаної заяви приватним нотаріусом КМНО Ващенком В.В. 26.04.2018 р. була заведена спадкова справа № 4/2018 до майна померлого [PERSON] . 13.07.2018 р., у встановлений ст.1270 ЦК України 6-місячний строк, із заявою про прийняття спадщини в порядку спадкування за заповітом після смерті спадкодавця [PERSON] до приватного нотаріуса КМНО Ващенка В.В. звернулася [PERSON] як дочка померлого. 13.08.2018 р., у встановлений ст.1270 ЦК України 6-місячний строк, із заявою про прийняття спадщини в порядку спадкування за законом після смерті спадкодавця [PERSON] до приватного нотаріуса КМНО Ващенка В.В., звернулася [PERSON] як дружина. Як вбачається із спадкової справи № 4/2018, 11.12.2019 р. приватним нотаріусом КМНО Ващенком В.В. позивачу [PERSON] було видано свідоцтво про право спадщину за заповітом на спадкове майно, а саме: грошові вклади, що знаходяться на відкритих рахунках в АТ КБ «Приват Банк» (зареєстроване в реєстрі № 2024). Згідно матеріалів даної цивільної справи, рішенням виконкому Подільської райраду депутатів трудящих м.Києва від 19.03.1959 р. [PERSON] та [PERSON] для забудови на 2 квартири було надано земельну ділянку площею 600 кв.м по [ADDRESS] . Як вбачається з матеріалів справи, розпорядженням Подільської районної у місті Києві державної адміністрації від 26.12.2002 року №1538 надано дозвіл [PERSON] та [PERSON] на здачу в експлуатацію житлового будинку по [ADDRESS] та зазначено про видачу [PERSON] свідоцтва про право власності на 1/2 частину будинку по [ADDRESS] . Згідно наданих документів, в провадженні Подільського районного суду м.Києва перебувала цивільна справа № 2-27-11 р. за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ будинку в натурі та визнання окремими будинковолодіннями. Рішенням Подільського районного суду міста Києва від 11.03.2012 р. у вищевказані справі позов було задоволено частково та виділено у власність [PERSON] в натурі 1/2 частину будинковолодіння, розташованого за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 37,1 кв м, у складі приміщень: № 1-1 - кухня, площею 7,6 кв м, № 1-2 - житлова, площею 11,1 кв м, № 1-3 - житлова, площею 15,6 кв м, № 1-4 - ванна, площею 2,8 кв м, та надвірні будівлі та споруди - гараж «літ. «Д»; в іншій частині позовних вимог - відмовлено. На запит приватного нотаріуса КМНО Ващенка В.В., зробленого в межах вищевказаної спадкової справи № 4/2018, КП «Київське міське бюро технічної інвентаризації» листом від 15.08.2018 р. ПБ-2018 № 1339 повідомлено, що згідно з даними реєстрових книг житловий будинок [ADDRESS] на праві власності за [PERSON] не зареєстрований, зареєстрований за іншими особами. Постановою приватного нотаріуса КМНО Ващенка В.В. від 18.10.2024 р. № 75/02-31 [PERSON] відмовлено у вчиненні нотаріальної дії - видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на спадкове майно на 1/2 (однієї другої) частку житлового будинку під номером [ADDRESS] , після смерті батька - [PERSON] , який помер [INFO] , останнє місце проживання якого було: [ADDRESS] , у зв`язку з тим, що відсутні документи, які посвідчують право власності спадкодавця на зазначене вище нерухоме майно, та право власності на зазначене нерухоме майно не зареєстровано на ім`я спадкодавця, а зареєстровано за іншими фізичними особами. Верховний Суд у постанові від 22 вересня 2021 року у справі № 227/3750/19 зазначив, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення у нотаріальному порядку. Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України). Стаття 392 ЦК України регулює визнання права власності. Вона надає власнику можливість звернутися до суду з позовом про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, або у разі втрати документів, що підтверджують це право Передумовою для застосування ст. 392 ЦК України є відсутність іншого, окрім судового, шляху для відновлення порушеного права. Відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно і їх обтяжень» N 1952 - IV від 01.06.2004 року права, які виникли до 1 січня 2013 року і не були зареєстровані, підлягають державній реєстрації. Відповідно ст. 10 ч. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно і їх обтяжень» державний реєстратор під час проведення державної реєстрації прав, що виникли в установленому законодавством порядку до 1 січня 2013 року, а також під час проведення державної реєстрації прав, які набуваються з прав, що виникли в установленому законодавством порядку до 1 січня 2013 року, обов`язково запитує від органів влади, підприємств, установ та організацій, які відповідно до законодавства проводили оформлення та/або реєстрацію прав, інформацію (довідки, засвідчені в установленому законодавством порядку копії документів тощо), необхідну для такої реєстрації, у разі відсутності доступу до відповідних носіїв інформації, що містять відомості, необхідні для проведення державної реєстрації прав, чи у разі відсутності необхідних відомостей в єдиних та державних реєстрах, доступ до яких визначено цим Законом, та/або у разі, якщо відповідні документи не були подані заявником, крім випадків, коли державна реєстрація прав здійснюється у зв`язку із вчиненням нотаріальної дії та такі документи були надані у зв`язку з вчиненням такої дії. В судовому засіданні достеменно встановлено, що за своє життя спадкодавець [PERSON] не зареєстрував за собою право власності. Як вбачається з листа КП «КМБТІ» 062/14-7637 від 15.08.2025 р. вбачається, що згідно з даними реєстрових книг КП «КМБТІ» житловий будинок [ADDRESS] на праві власності зареєстровано: ч. за [PERSON] (рос. мова) на підставі рішенні суду 2-ї дільниці Подільського району м. Києва від 14.07.1958 р.; ч. за [PERSON] на підставі договору дарування, посвідченого 04.07.2003 р. Згідно технічного паспорта від 22.02.2017 р. №АЕ001499 житловий будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 88,7 кв м., а саме: - квартира № 1 загальною площею 37,1 кв м: 1) кухня 7,6 кв м, 2) житлове приміщення 11,1 кв м, 3) житлове приміщення 15,6 кв м, 4) ванна 2,8 кв м; - квартира № 2 : 1)кухня 8,4 кв м, 2) коридор 4,5 кв м, 3)житлове приміщення 20,0 кв м, 4) житлове приміщення 8,8 кв м, 5) комора 3,5 кв м, 6) ванна 2,0 кв м, і) веранда 4,4 кв м. Крім того, замовник технічного паспорту є [PERSON] , також в технічному паспорті зазначено місце проживання [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Як вбачається з матеріалів справи, то в справі міститься копія спадкової справи № 4/2018, в якій КП «Київське міське бюро технічної інвентаризації» листом від 15.08.2018 р. ПБ-2018 № 1339 повідомлено, що згідно з даними реєстрових книг житловий будинок [ADDRESS] на праві власності за [PERSON] не зареєстрований, зареєстрований за іншими особами. Згідно розпорядження від 26.12.02 р. № 1538 про надання дозволу на здачу в експлуатацію житлового будинку по [ADDRESS] пропонує видати [PERSON] свідоцтво про право власності на частину будинку по [ADDRESS] замість договору на право забудови, посвідченого 23.05.1959 р. 8-ю КДНК за реєстром № 1-8392. В судовому засіданні достеменно встановлено, що позивач позбавлена іншої можливості захистити свої спадкові права, крім визнання їх права власності в судовому порядку. Вказані обствини діють суду підстави дійти висновку, що первісний позов є обгрунтованим, заснованим на законі та його доводи знайшли своє повне підтвердження в ході судового розгляду. А відтак, позов [PERSON] підлягає до повного задоволення. Таким чином, ураховуючи те, що правовстановлюючий документ на квартиру [ADDRESS] спадкодавець [PERSON] не встиг та не зареєстрував за собою право власності, суд приходить до висновку про необхідність визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частку житлового будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , загальна площа квартири - 51,6 кв.м, в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . Перевіряючи твердження третьої особи із самостійними вимогами щодо її позову, суд виходить з такого. Згідно ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків ( спадщини ) від фізичної особи, яка померла ( спадкодавця ), до інших осіб ( спадкоємців ). Статтею 1217 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом та за законом. Спадкування за законом відбувається в разі відсутності заповіту. Оскільки на час розгляду справи є нескасований та не визнаний недійсним заповіт [PERSON] від 12.03.2016 р., то спадкування після смерті спадкодавця [PERSON] відбувається лише за заповітом і до спадкування в даному випадку закликаються спадкоємці за заповітом, яким є лише позивач по справі [PERSON] . А тому суд не приймає до уваги доводи третьої особи із самостійними вимогами [PERSON] про визнання за нею право власності на частину спірного нерухомого майна в порядку спадкування за законом, а тому в задоволенні її позову слід відмовити, оскільки вимоги не засносвані на законі. Крім того, заповіт має пріоритет та вищу юридичну силу, ніж спадкування за законом. Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок смерті. Відповідно до частини 3 ст. 1223 ЦК України право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Відповідно до ст.1268 ч.1 ЦК України спадкоємець за заповітом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його невизнання та право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. На підставі ст.16 ч.2 п.1 ЦК України способом захисту цивільних справ є визнання права. Відповідно до п. 4. 15, 4.1 8 глави 10 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296 / 5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, крім випадків, передбачених пунктом 3 глави 7 розділу І цього Порядку, та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. У Постанові Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 " Про судову практику у справах про спадкування " зазначено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до вимог ст. 55 Конституції України кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Таким чином, позивачка за первісним позовом, будучи спадкоємцем за заповітом, реалізувала своє право на прийняття спадщини за заповітом після свого померлого батька [PERSON] шляхом подачі відповідної заяви нотаріусу про прийняття спадщини у встановлений законодавством строк та не здійснювала відмову від прийняття спадщини, але, у зв`язку з відсутністю документа, що посвідчує право власності спадкодавця на квартиру [ADDRESS] , нотаріус відмовив їй у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом. Якщо померла людина склала заповіт, то спадщина розподіляється згідно з цим заповітом. Заповіт є пріоритетним документом і визначає, кому і в яких частках має перейти майно. Заповіт - особисте розпорядження фізичної особи стосовно власного майна у разі своєї смерті. При спадкуванні за заповітом, перехід прав та обов`язків спадкоємців і розподіл спадщини між спадкоємцями залежить від письмової волі заповідача яку він вказав у заповіті посвідченому нотаріусом. Якщо існує заповіт, спадкування відбувається відповідно до його змісту, тобто відповідно до статті 1222 Цивільного кодексу України (ЦК України). Заповідач може вільно розподіляти своє майно між спадкоємцями, визначаючи частки та порядок спадкування. Якщо заповіт не охоплює усю спадщину, або якщо спадкоємці за заповітом не приймуть її, майно переходить до спадкоємців за законом (ст. 1261-1265 ЦК України). У відповідності до ч. 1 та 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Вказані обставини дають суду підстави дійти висновку, що позов третьої особи із самостійними вимогами не заснований на законі, а тому в його задоволенні слід відмовити в повному обсязі. З урахуванням вищевикладеного, на підставі ст.ст.15, 328, 1216, 1218, 1223, 1268-1270 ЦК України,

Outcome: approved