Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-14 00:00:00

[PERSON] 25.11.2024 звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати себе батьком малолітнього [PERSON] , [INFO] , та внести відповідні зміни до актового запису про народження дитини. Обґрунтовуючи свої вимоги зазначив, що з 2022 року він перебував у фактичних шлюбних відносинах з відповідачкою [PERSON] , від яких у них [INFO] народився син [PERSON] . При реєстрації народження дитини запис про батька був зроблений зі слів матері згідно з ч.1 ст.135 СК України, у зв`язку з чим у свідоцтві про народження [PERSON] у відомостях про батька вказано « [PERSON] », тобто його ім`я та по батькові, а прізвище зазначене матері. На той час він проживав разом з відповідачкою та вони спільно утримали дитину. Оскільки відповідачка добровільно в позасудовому порядку відмовляється подати заяву про його реєстрацію як батька дитини, тому він вимушений звернутися до суду з цим позовом. Відповідачка подала відзив на позов, в якому позовні вимоги визнала та підтвердила, що позивач дійсно є біологічним батьком малолітнього [PERSON] . Разом з тим зазначила, що позивач жодної матеріальної допомоги ні на її утримання, ні на утримання їх сина не надає. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив задовольнити з підстав визнання відповідачкою позову. Також зазначив, що підставою пред`явлення цього позову стало те, що відповідачка в добровільному порядку відмовлялася зареєструвати позивача як батька дитини в органах РАЦС. Відповідачка в судовому засіданні позов визнала та підтвердила, що позивач є біологічним батьком їх сина [PERSON] . Пояснила, що наразі між нею та позивачем відсутнє будь-яке спілкування, з народження сина позивач на його утримання не надавав жодної матеріальної допомоги. Представник відповідачки також пояснив, що під час слухання цієї справи судом позивач, достовірно знаючи про визнання відповідачкою позову, не пропонував їй разом з ним звернутися до органу РАЦС з метою реєстрації його як батька дитини. Крім того, він взагалі не допомагає відповідачці утримувати їх сина, водночас відповідачка позбавлена можливості самостійно в повному обсязі забезпечувати утримання спільної дитини. Тому, з метою захисту прав малолітнього та виконання позивачем, як батьком, свого обов`язку по матеріальному утриманню дитини, наполягав на задоволенні позовних вимог, оскільки це надасть відповідачці можливість вирішити питання щодо стягнення з позивача аліментів. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі обставини в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що позивач [PERSON] та відповідачка [PERSON] в період 2022-2024 роки проживали разом без реєстрації шлюбу. Від цих стосунків у них народився син [PERSON] . Наявний в матеріалах справи повний витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження №00050674258 від 16.04.2025 свідчить, що [PERSON] народився [INFO] в м.Знам`янка Кропивницького району Кіровоградської області, про що Знам`янським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Кропивницькому районі Кіровоградської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) 06.07.2024 складено актовий запис №92. Батьком дитини записаний [PERSON] , матір`ю - [PERSON] , [INFO] . Відомості про батька внесені за заявою матері (ч.1 ст.135 СК України). Статтею 51 Конституції України, ч.ч.2, 3 ст.5 СК України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини. Отже, при регулюванні сімейних відносин держава має максимально враховувати інтереси дитини. Згідно з ч.1 ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до ч.2 ст.125 CК України якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається: 1) за заявою матері та батька дитини; 2) за рішенням суду. Згідно з ч.1 ст.126 СК України походження дитини від батька визначається за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану. Частиною 1 ст.135 СК України передбачено, що при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою. Відповідно до ст.128 СК України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено ст.126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до ч.1 ст.135 цього Кодексу. Щодо предмету доказування в цій категорії справ, то СК України будь-яких особливостей не визначає. Доказами у такій справі можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, показань свідків, письмових або речових доказів, висновків експертів (ст.76 ЦПК України). Тобто при вирішенні спору про визнання батьківства мають враховуватись усі передбачені законом докази в їх сукупності.

Outcome: approved