Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-13 00:00:00

АТ «СГ «ТАС» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування шкоди в порядку регресу. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що АТ «СГ «ТАС» було укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АТ 2374376. Забезпеченим транспортним засобом за полісом є автомобіль марки «Volkswagen Passat», номерний знак [NUMBER] . 16.09.2022 року о 13 год. 10 хв. в м. Мукачево на вул. Ілони Зріні біля будинку № 163а відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу марки «Volkswagen Passat», номерний знак [NUMBER] , під керуванням [PERSON] та транспортного засобу марки «Opel Astra», номерний знак [NUMBER] . У результаті дорожньо-транспортної пригоди було пошкоджено транспортний засіб марки «Opel Astra», номерний знак [NUMBER] . Постановою Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 28.09.2022 року [PERSON] було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Також постановою Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 03.10.2022 року встановлено, що відповідач залишив місце дорожньо-транспортної пригоди та його визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122-4 КУпАП. Відтак, АТ «СГ «ТАС» вважає, що до нього перейшло право на отримання від винуватця дорожньо-транспортної пригоди компенсації шкоди, завданої власнику застрахованого автомобіля в розмірі 35621,73 грн. Також позивач просить стягнути з відповідача понесені ним витрати по сплаті судового збору у розмірі 3028,00 грн. Ухвалою суду від 08.09.2025 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, визначено у такій строк та черговість подання заяв по суті справи. Відповідач, у встановлений ухвалою суду про відкриття провадження строк, відзиву на позовну заяву не подав. Так як учасники справи заперечень щодо можливості судового розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін не висловили, тому з урахуванням положень ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглянув справу на підставі наявних у ній матеріалів. Суд, дослідивши та перевіривши наявні у справі докази, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 16.09.2022 року о 13 год. 10 хв. в м. Мукачево на вул. Ілони Зріні біля будинку № 163а, відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу марки «Volkswagen Passat», номерний знак [NUMBER] , під керуванням [PERSON] та транспортного засобу марки «Opel Astra», номерний знак [NUMBER] . Постановою Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 28.09.2022 року [PERSON] було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП (справа № 303/6398/22). Вказаною постановою було встановлено факт отримання механічних пошкоджень автомобілем марки «Opel Astra», номерний знак [NUMBER] . При цьому судом встановлено, що водій [PERSON] не дотримався безпечної дистанції та скоїв зіткнення з транспортним засобом марки «Opel Astra», номерний знак [NUMBER] , який рухався попереду, внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками. Також постановою Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 03.10.2022 року встановлено, що відповідач залишив місце дорожньо-транспортної пригоди та його визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122-4 КУпАП (справа № 303/6499/22). Згідно з ч. 6 ст. 82 ЦПК України, яка визначає підстави звільнення від доказування, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Відповідно до ст. 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд. Преюдиційні факти - це факти, встановлені рішенням чи вироком суду, що набрали законної сили. Преюдиційність ґрунтується на правовій властивості законної сили судового рішення і визначається його суб`єктивними і об`єктивними межами, за якими сторони та інші особи, які брали участь у розгляді справи, а також їх правонаступники не можуть знову оспорювати в іншому процесі встановлені судовим рішенням у такій справі правовідносини. Преюдиційні обставини є обов`язковими для суду, який розглядає справу навіть у тому випадку, коли він вважає, що вони встановлені невірно. Таким чином, законодавець намагається забезпечити єдність судової практики та запобігти появі протилежних за змістом судових рішень. З огляду на це та відповідно до положення ч. 6 ст. 82 ЦПК України суд не піддає сумніву та доказуванню обставини, встановлені постановою Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 28.09.2022 року та постановою Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 03.10.2022 року, згідно з засадами інституту доказування у цивільному судочинстві, яка не оскаржувалася та набрала законної сили. Таким чином, наявність вини в діях [PERSON] у скоєні дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 16.09.2022 року та залишення місця дорожньо-транспортної пригоди, додатковому доказуванню не підлягає. Судом встановлено, що транспортний засіб марки «Volkswagen Passat», номерний знак [NUMBER] , було застраховано в ПАТ «СГ «ТАС» відповідно до договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АТ 2374376. З свідоцтва про реєстрацію [NUMBER] встановлено, що власником автомобіля марки «Opel Astra», номерний знак [NUMBER] , є [PERSON] . Згідно з ремонтної калькуляції № 17115_29 від 13.10.2022 року вартість відновлювального ремонту автомобіля марки «Opel Astra», номерний знак [NUMBER] , становить 37121,73 грн. Також встановлено, що згідно з розрахунку суми страхового акту № 18909/29/922 від 18.10.2022 року, розмір страхового відшкодування, що підлягає виплаті становить 35621,73 грн. Відповідно до платіжної інструкції № 295360 від 19.10.2022 року АТ «СГ «ТАС» перерахувало на рахунок [PERSON] (власника автомобіля марки «Opel Astra», номерний знак [NUMBER] ) страхове відшкодування в розмірі 35621,73 грн. Частиною 1 ст. 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Під способом захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів дається у ст. 16 ЦК України. За змістом п. 8 ч. 2 ст. 16 ЦК України, одним із способів захисту порушеного права є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди. Пунктом 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України визначено, що реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права. Частиною 1 ст. 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України). Відповідно до ст. 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. При цьому розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. У ст. 1 Закону України «Про страхування» визначено, що страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів. За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (ст. 979 ЦК України). Відповідно до ст. 980 ЦК України предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані, зокрема, з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності). Розрізняють добровільну та обов`язкову форми страхування (ст. 5 Закону України «Про страхування»). Добровільним може бути, зокрема й страхування наземного транспорту (п. 6 ч. 4 ст. 6 Закону України «Про страхування»). Законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування) (ч. 1 ст. 999 ЦК України). Види обов`язкового страхування в Україні визначені у ст. 7 Закону України «Про страхування». До них пункт 9 частини першої зазначеної статті відносить страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Відносини у цій сфері регламентує, зокрема Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Страхове відшкодування - це страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку (ч. 16 ст. 9 Закону України «Про страхування»). Страховик зобов`язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором (п. 3 ч. 1 ст. 988 ЦК України). Відповідно до абзацу «в» п.п. 38.1.1 п. 38.1 ст. 38 цього Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов якщо він після дорожньо-транспортної пригоди за його участю самовільно залишив місце пригоди чи відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду щодо стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, або вжив алкоголь, наркотики чи лікарські препарати, виготовлені на їх основі (крім тих, що входять до офіційно затвердженого складу аптечки або призначені медичним працівником). Деліктне зобов`язання виникає з факту завдання шкоди (зокрема, майнової) і триває до моменту її відшкодування потерпілому в повному обсязі особою, яка завдала шкоди (ст.ст. 11, 599, 1166 ЦК України). Сторонами деліктного зобов`язання зазвичай виступають потерпілий (кредитор) і заподіювач шкоди (боржник). Разом з тим правила регулювання таких зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо заподіювачем, а іншою особою за умови, що законом передбачено такий обов`язок іншої особи, хоч вона шкоди й не заподіювала. При цьому за ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Отже, після виконання особою, що не завдавала шкоди, свого обов`язку з відшкодування потерпілому шкоди, завданої іншою особою, потерпілий одержує повне задоволення своїх вимог, і тому первісне деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням (ст. 599 ЦК України). Відтак судом встановлено, що АТ «СГ «ТАС» в силу вимог ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» здійснило регламентну виплату потерпілому у дорожньо-транспортній пригоді особі. В свою чергу відповідач після дорожньо-транспортної пригоди за його участю самовільно залишив місце пригоди. Таким чином, АТ «СГ «ТАС» має право зворотної вимоги у порядку ч. 1 ст. 1191 ЦК України. Суд ухвалюючи рішення також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів сторін), сформовану у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29). Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Відповідно до ст. 10 ЦПК України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. Наведене дає підстави для висновку, що доводи сторін у кожній справі повинні оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду. Відтак, інші, зазначені сторонами у заявах по суті справи, окрім проаналізованих вище, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин справи і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування. З огляду на викладене, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити та стягнути з [PERSON] на користь АТ «СГ «ТАС» завдану шкоду в порядку регресу в розмірі 35621,73 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 3028,00 грн.

Outcome: approved