Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-16 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] про визнання його батьком [PERSON] , [INFO] , внесення відповідних змін до актового запису про народження дитини та про стягнення з нього аліментів на утримання [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частки заробітку (доходу)щомісячно, до повноліття дитини, але не менше встановленого мінімального розміру аліментів, починаючи з дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування поданого позову зазначила, що з січня 2024 року вона припинила спільне проживання зі своїм чоловіком [PERSON] , з яким перебувала у зареєстрованому шлюбі з 21.10.2015. Після припинення шлюбних відносин позивачка почала зустрічатися з відповідачем [PERSON] . Їхні зустрічі відбувалися у квартирі, в якій проживав відповідач, часто вона залишалася у нього ночувати. У травні 2024 року вона дізналася про свою вагітність та повідомила про це [PERSON] , запропонувавши розірвати шлюб, оскільки біологічним батьком дитини був [PERSON] 22.06.2024 шлюб позивачки з [PERSON] був розірваний. [INFO] позивачка народила дитину сина [PERSON] . Батьком дитини був записаний [PERSON] в порядку ст. 133 СК України, оскільки з часу розірвання їх шлюбу минуло тільки 6 місяців. Відповідно до рішення Чигиринського районного суду Черкаської області від 21.03.2025, що набрало законної сили, відомості про [PERSON] як батька дитини виключені з актового запису про народження сина позивачки. 15.05.2025 відділом ДРАЦС у м. Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Київ) видано повторне свідоцтво про народження, де відомості про батька дитини зазначені відповідно до положень ст. 135 СК України, тобто за вказівкою матері. Після народження сина позивачка разом з дитиною переїхала проживати в домоволодіння своєї матері за адресою: [ADDRESS] . Відповідач один раз на місяць приїжджає до неї, щоб побачити дитину. Станом на момент звернення до суду відповідач [PERSON] відмовляється подавати заву до органів РАЦСу про реєстрацію його батьком дитини, що стало підставою для звернення до суду. Ухвалою суду від 16.06.2025 провадження у справі відкрито за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. На підставі розпорядження заступника керівника апарату Чигиринського районного суду Черкаської області № 35 від 19 червня 2025 року у зв`язку зі звільненням судді [PERSON] у відставку проведений повторний автоматизований розподіл судової справи. Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20.06.2025 головуючим суддею у вказаній цивільній справі визначений суддя Попельнюх А. О. Ухвалою суду від 27.06.2025 справа прийнята до свого провадження суддею Попельнюхом А. О. та призначено підготовче засідання. Ухвалою Чигиринського районного суду Черкаської області від 05.09.2025 підготовче провадження закрито, справа призначена до судового розгляду по суті. У судовому засіданні позивачка [PERSON] заявлені позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила суд позов задовольнити. Додатково суду пояснила, що відповідач [PERSON] є біологічним батьком її дитини, проте у позасудовому порядку внести зміни до актового запису про народження їх спільної дитини відмовляється, тому наявна потреба встановити цей факт у судовому порядку. Зараз вона перебуває у відпустці по догляду за дитиною, відповідно позбавлена можливості працевлаштуватися, тому вважає за доцільне стягнути з відповідача аліменти на утримання сина. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позов визнав частково. Зокрема суду підтвердив, що беззаперечно визнає факт батьківства щодо дитини [PERSON] , [INFO] . Натомість він не погоджується із визначеним позивачкою розміром аліментів. Зокрема, він не заперечує проти стягнення із нього аліментів на утримання їх спільної із позивачкою дитини, але в розмірі 1/6 частки від його доходу. Обґрунтовуючи саме такий розмір аліментів відповідач зазначив, що [INFO] у нього народилася ще одна дитина - син [PERSON] , від стосунків з іншою жінкою. Його мати [PERSON] є пенсіонеркою за віком та отримує пенсію в мінімальному розмірі, тому він змушений утримувати і її. Відтак, у нього на утриманні вже перебуває двоє осіб - новонароджений син та непрацездатна мати. Він є особою з інвалідністю ІІ групи довічно, і хоча й отримує пенсію, однак потребує постійного лікування і реабілітації, а його заробітної плати недостатньо, щоб покрити всі ці витрати. Він надає позивачці матеріальну допомогу як аліменти на утримання сина орієнтовно у розмірі 3 000,00 грн щомісячно з червня 2025, надсилаючи кошти на картковий рахунок останньої, тому заперечує щодо стягнення із нього аліментів на утримання дитини з дня предявлення позову до суду та вважає доцільним стягувати їх з дня ухвалення рішення судом. Натомість [PERSON] не зміг детально зазначити який розмір витрат у нього йде на утримання другої дитини, і чому між розміром забезпечення двох дітей має бути різниця. Також не зміг підтвердити суду розмір витрат на лікування у зв`язку із наявністю у нього статусу особи із інвалідністю. Щодо витрат на допомогу матері зазначив, що такі витрати становлять близько 300 - 500 гривень щомісячно. Третя особа - Відділ державної\~реєстрації актів\~цивільного стану\~у місті\~Черкаси Київського\~міжрегіонального управління\~Міністерства юстиції\~України(до зміни найменування Відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ)) суду направила письмові пояснення, розгляд справи просили проводити у відсутність їх представника. Заслухавши присутніх учасників, дослідивши наявні у матеріалах справи письмові докази, судом установлені такі обставини та відповідні їм правовідносини. Наявний між сторонами спір стосується прав та обов`язків матері, батька і дитини, визначення походження дитини, а також питань виконання батьками обов`язку утримувати дитину та способів виконання цього обов`язку, у зв`язку із чим до їх правового регулювання підлягають застосуванню відповідні норми Сімейного кодексу України. Статтею 15 Конституції України гарантовано, що сім`я дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно зі ст. 7 Конвенції ООН "Про права дитини" від 20.11.1989 дитина, наскільки це можливо, повинна знати своїх батьків і мати право на їх піклування за нею. Відповідно до статті 121 Сімейного кодексу України права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу. Порядок визначення походження дитини, батьки якої не перебувають у шлюбі між собою, регламентований статтею 125 СК України, відповідно до якої якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від матері визначається на підставі документа закладу охорони здоров`я про народження нею дитини. Якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається: 1) за заявою матері та батька дитини; 3) за рішенням суду. Визнання батьківства за рішенням суду регламентовано статтею 128 СК України, з положень якої вбачається, що за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу. У абзаці 2 пункту 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 № 3 «Про застосування судами окремих норм СК України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» (надалі-Постанова) вказано, що питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. Висновки експертизи, у тому числі судово-генетичної, необхідно оцінювати з урахуванням положень ст. 212 ЦПК (1618-15), згідно з якою жоден доказ не має для суду наперед установленого значення, він оцінює докази в їх сукупності, а результати оцінки відображає в рішенні з наведенням мотивів їх прийняття чи відхилення. Сімейне законодавство України не визначає будь-яких особливостей щодо предмета доказування у даній категорії справ. Доказами у такій справі можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, а також інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, показань свідків, письмових або речових доказів, висновків експертів. Тобто при вирішенні спору про визнання батьківства мають враховуватись усі передбачені законом докази в їх сукупності. Підставою для категоричного висновку для встановлення батьківства в судовому порядку може бути результат судової молекулярно-генетичної експертизи. Під час розгляду справи судом установлено, що позивачка [PERSON] та відповідач [PERSON] з січня 2024 року перебували у стосунках, від яких [INFO] народилася дитина. Відповідно до положень ст. 133 СК України батьком дитини в актовому записі про народження батьком дитини першочергово був записаний [PERSON] . Згідно з рішенням Чигиринського районного суду Черкаської області від 21.03.2025, що набрало законної сили, задоволений позов [PERSON] до [PERSON] про виключення з актового запису відомостей про батьківство, відомості про [PERSON] як батька дитини виключені з актового запису про народження сина позивачки (а.с. 10-11). 15.05.2025 відділом ДРАЦС у м. Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Київ) видано повторне свідоцтво про народження, де відомості про батька дитини зазначені відповідно до положень ст. 135 СК України, тобто за вказівкою матері. На підтвердження наведеного суду надана копія свідоцтва про народження серії [NUMBER] , актовий запис № 6 (а. с. 12). З наданого суду повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження № 00051232382 від 15.05.2025 встановлено, що 02.01.2025 Відділом ДРАЦС у м. Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Київ) проведена реєстрація актового запису за номером 6 про народження [PERSON] , [INFO] . Відомості про батька внесені до вказаного актового запису про народження відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України (за вказівкою матері), де зазначено, що батьком є [PERSON] (а. с. 13). До основних принципів цивільного судочинства законодавцем віднесений принцип змагальності. Відповідно до статті 12 Цивільного процесуального кодексу України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а також несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. У свою чергу суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, керує ходом судового процесу, сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами, роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій, сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом, запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків. Підстави звільнення від доказування регламентовані законодавцем у статті 82 Цивільного процесуального кодексу України, відповідно до якої обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Ураховуючи наведене, а також відсутність у суду обґрунтованих сумнівів щодо достовірності визнаних сторонами обставин та добровільності їх визнання, суд оцінює встановленим та доведеним факт батьківства відповідача [PERSON] щодо малолітньої дитини [PERSON] ,\~ [INFO] . За таких обставин заявлені позовні вимоги у цій частині підлягають до задоволення. Під час розгляду заявлених позовних вимог щодо стягнення аліментів на утримання дитини суд керується таким. Відповідно до статті 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно до ч. 1 ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (ч. 3 ст. 181 СК України). Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. На підставі ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ч. 1 ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. У свою чергу мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів, що регламентовано частиною 2 статті 182 Сімейного кодексу України. Також законодавець у частині п`ятій вказаної статті визначив, що суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього таких витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Пленум Верховного Суду України у п. 17 Постанови від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснив, що, вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК України. Визначаючи розмір аліментів, який буде стягуватися з відповідача на утримання дитини суд відкидає доводи відповідача про неможливість сплати ним аліментів у визначеному позивачкою розмірі, а саме 1/4 частки заробітку (доходу) щомісячно. Зазначені висновки суду обґрунтовуються таким. Відповідач, обґрунтовуючи можливість сплачувати аліменти лише у розмірі 1/6 частки заробітку щомісячно та необхідність їх стягнення з дня ухвалення рішення, надав суду: копію свідоцтва серії [NUMBER] від 09.10.2025 про народження у нього 25.09.2025 ще однієї дитини - сина [PERSON] ; копію пенсійного посвідчення серії [NUMBER] від 17.09.2025 матері [PERSON] , яка є пенсіонеркою за віком; копію довідки до акту огляду МСЕК серії 12 ААВ № 359357 про встановлення [PERSON] з 08.02.2022 ІІ групи інвалідності безтерміново; довідку про доходи № 252 від 09.10.2025, видану Київською філією Концерну радіомовлення, радіозв`язку та телебачення, про отриману [PERSON] заробітну плату за останні 6 місяців; довідку про доходи № 1504325597582524 від 09.10.2025, видану ГУ ПФУ в Черкаській області, про отримувану [PERSON] пенсію по інвалідності за останні 6 місяців; виписки із медичної карти стаціонарного хворого [PERSON] ; платіжні інструкції щодо переказу коштів [PERSON] від [PERSON] як аліментів на утримання сина за період червень-жовтень 2025 року. Оцінюючи надані відповідачем докази, зокрема, про наявність двох утриманців, суд ураховує, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, а мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. З наданого пенсійного посвідчення матері відповідача неможливо встановити розмір пенсії, а також наявність реальної потреби в її утриманні відповідачем. У свою чергу повідомлений відповідачем розмір витрат на допомогу матері (300-500 грн щомісячно) на переконання суду не має характеру значних витрат. У свою чергу народження у відповідача ще однієї дитини не є підставою для зменшення аліментних зобов`язань перед позивачкою, оскільки право на належне забезпечення має кожна із дітей, не залежно від факту спільного проживання із батьком. Суд також звертає увагу, що обидві події - і народження у відповідача сина [PERSON] , і вихід його матері на пенсію за віком мали місце у вересні 2025 року, тобто вже після звернення позивачки до суду із вказаним позовом 13.06.2025. З довідок про доходи встановлено, що відповідач має стабільний дохід та отримує від держави пенсію по інвалідності, а отже є свідченням можливості останнього утримувати дитину. Надані суду виписки з медичної карти стаціонарного хворого хоч і вказують на періодичне проходження відповідачем лікування, однак безпосередньо не доводять розміру його витрат на лікування та реабілітацію, тому суд позбавлений можливості врахувати ці витрати під час ухвалення рішення. Суд також відкидає доводи відповідача щодо пріоритетності витрат на утримання новонародженої дитини над аліментними витратами на утримання сина [PERSON] та враховує принцип рівності у забезпеченні дітей. Окрім того, ст. 192 СК України передбачено право платника аліментів на звернення до суду із позовом про зменшення розміру аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Тобто, розмір аліментів не є постійною величиною і за визначених законом підстав може бути збільшений чи зменшений за рішенням суду. Ураховуючи, що за наслідками розгляду цивільної справи суд дійшов висновку про підтвердження факту батьківства відповідача щодо малолітнього сина [PERSON] ,\~ [INFO] , а також ураховуючи недоведеність неможливості сплати аліментів відповідачем у заявленому позивачкою розмірі дійшов висновку про задоволення позову. Згідно з ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, що спростовує посилання відповідача на можливість стягнення аліментів з дня ухвалення судом рішення. Відповідно до статті 430 Цивільного процесуального кодексу України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць (п. 1 ч. 1 вказаної статті). За таких обставин, оскільки за наслідками розгляду справи суд дійшов висновку про задоволення позову, наявні підстави для допущення негайного виконання рішення. Порядок розподіл судових витрат регламентовано статтею 141 Цивільного процесуального кодексу України, відповідно до якого судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Аналізуючи заявлені до відшкодування представником позивача судові витрати та наявні у матеріалах справи докази на їх підтвердження суд дійшов висновку, що стягненню з відповідача на користь [PERSON] підлягають понесені нею судові витрати зі сплати судового збору за подання позовної заяви в сумі 1\~211,20 грн. Також суд ураховує, що при зверненні до суду позивачкою були заявлені одночасно дві позовні вимоги, а саме про визнання батьківства та стягнення аліментів. Оскільки за позовною вимоги про стягнення аліментів позивачка була звільнена від сплати судового збору на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», розмір такого платежу мав би становити 1\~211,20 грн, оскільки заявлена вимога є позовною вимогою майнового характеру (п. 1.1.2 ч. 2 ст. 4). З урахуванням того, що відповідач відповідно до довідки до акту огляду МСЕК серії 12 ААВ № 359357 з 08.02.2022 є особою з інвалідністю ІІ групи загального захворювання безтерміново, то наведена сума судового збору підлягає компенсації за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. На підставі наведеного,

Outcome: approved