Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-13 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу. Позовні вимоги мотивує тим, що 13.07.2005р. вона уклала з відповідачкою договір позики, згідно з яким передала відповідачці грошові кошти в сумі 5000 доларів США. даний договір укладено у письмовій формі у виді розписки, яка написана власноручно [PERSON] особисто. На день подачі позову до суду відповідачкою не повернуто їй грошові кошти в сумі 5000 доларів США. На її чимсленні звернення до останньої про повернення даного боргу відповідачка щоразу вигадує різні причини щоб уникнути його повернення. До сьогоднішнього часу відповідачка ухиляється від повернення суми боргу, чим порушила взяті на себе зобов`язання. Просить стягнути з [PERSON] на її користь заборгованість згідно розписки у сумі 5000 доларів США, еквівалент у гривнях - 207 250 грн.. Позивачка в судовому засіданні позов підтримала. Пояснила, що передала кошти відповідачці [PERSON] в борг. Оскільки перебувала з відповідачкою у дружніх відносинах, то вірила їй, вона запевняла, що поверне кошти пізніше. З вказаних підстав звернулася з позовом до суду. Раніше з вимогою про повернення грошових коштів до відповідачки не зверталася. Вказала, що з`ясовувала чи є у неї грошові кошти та коли у з`явиться можливість повернути їх. На що відповідачка відповідала, що у неї відсутні кошти, є тимчасові труднощі та складне матеріальне становище, просила почекати. Позивачка просила позов задоволити. Представник відповідачки в судовому засіданні заперечив проти позову. Пояснив, що у розпискці, яка написана власноручно [PERSON] , відсутні її паспортні дані, обов`язок повернення грошових коштів та дата їх повернення, що є обов`язковим при складенні розписки. А тому, вважає, що розписка є неналежним доказом у справі. Послався на правову позицію, викладену в Постанові ВССУ № 524/4946/16-ц від 08.07.2019р. та на Постанову Верховного Суду № 499/144/17 від 28.12.2020р. Також, вказав, що строк давності звернення до суду з даним позовом закінчився. Відповідачка повідомила, що позивачка уточняла в неї наявність грошових коштів та коли вона зможе їх повернути. З вимогою про повернення грошових коштів позивачка до відповідачки не зверталася. Зазначив, що не заперечує той факт, що розписка написана власноручно відповідачкою (особисто). Просив в позові відмовити. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов наступних висновків. Згідно розписки від 13.07.2005 року слідує, що [PERSON] дає розписку в тому, що зичить гроші у [PERSON] в сумі п`ять тисяч американських доларів, в чому розписується. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно до ч. 1 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Положеннями ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 1 ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Статтями 626, 628 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до вимог ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками (ст. 1046 ЦК України). Згідно із ч.2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми. При цьому факт отримання коштів у борг підтверджує не будь-яка розписка, а саме розписка про отримання коштів, зі змісту якої можливо установити, що відбулася передача певної суми коштів від позичальника до позикодавця. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Як вбачається з положень ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-комунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно ч. 1, 2 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Позика, надана за договором безпроцентної позики, може бути повернена позичальником достроково, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до правового висновку Верховного Суду України 18.09.2013 року у справі № 6-63 цс 13, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (ч. 1 ст. 1049 ЦК України). Як роз`яснив Верховний суд України у постанові від 13 грудня 2017 року у справі №309/3458/14-ц від 13 грудня 2017 року, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Також розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником у борг із зобов`язанням її повернення та дати отримання коштів (правова позиція Верховного Суду України у справі №6-1967цс15 від 11.11.2015). Досліджуючи договори позики чи боргові розписки, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору незалежно від найменування документа і, зважаючи на встановлені результати, робити відповідні правові висновки. Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей або речей від позикодавця із зобов`язанням їх повернення та дати отримання коштів або речей. Відповідно до правового висновку Верховного Суду України 08.07.2019 у справі № 524/4946/16-ц розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг із зобов`язанням її повернення та дати отримання коштів. Тому у справах про стягнення боргу за договором позики позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання, а суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов. Згідно вимог ч.2 ст. 1049 ЦК України та розписки від 13.07.2005 момент виконання зобов`язання відповідачкою не настав, оскільки в розписці не вказано момент повернення коштів. Крім того, позивачкою не надано доказів того, що вона зверталася із вимогою до відповідачки про повернення їй коштів, наданих у борг. Твердження представника відповідачки, адвоката Петрички О.Є., про те, що надана позивачкою розписка є неналежним доказом у справі, оскільки не дотримано всіх її істотних умов, зокрема, немає зобов`язального характеру розписки, обов`язку відповідачки повернути грошові кошти, розписка містить лише інформацію про факт отримання відповідачкою коштів у позивачки та останньою не пред`явлено вимоги до відповідачки про повернення коштів - суд оцінює критично з наступних підстав. Так, оглянутий судом оригінал розписка є належним доказом, оскільки вона підтверджує факт оримання відповідачкою грошей. Зокрема, слово у розписці: "зичу" суд розцінює як факт отримання [PERSON] грошових коштів на засадах зворотності у майбутньому, а тому дана розписка є наявним підтвердженням факту виникнення боргу у відповідачки перед позивачкою. Також суд критично оцінює твердження представника позивача про сплив строку позовної давності, виходячи з наступного. Відповідно до ч.1 ст. 261 ЦК України перебіг строку позовної давності починається з дня, коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Для зобов`язань із певним строком виконання він починається зі спливом цього строку. Оскільки строк виконання боргового зобов`язання у розписці не вказаний та перебіг строку позовної давності не розпочато, а тому і строк позовної давності на даний час не сплив. Враховуючи встановлені обставини, а саме те, що момент виконання зобов`язання [PERSON] за розпискою від 13.07.2005 не настав, та оцінивши наявні у справі докази суд вважає, що позовні вимоги про стягнення боргу не ґрунтуються на вимогах чинного законодавств , у зв`язку з чим не підлягають задоволенню .

Outcome: dismissed