Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-16 00:00:00

19.03.2025 р. позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Пінг-Понг» за допомогою системи «Електронний суд» звернувся з позовом до відповідача [PERSON] ,\~в якому просив стягнути з останньої заборгованість за кредитним договором №1580743 від 09.03.2020 року у розмірі 28790 грн., судові витрати в розмірі 2422,40 грн., та витрати на правничу допомогу у розмірі 6000,00 грн. В обґрунтування позову зазначив, що 09.03.2020 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» (далі ТОВ «Мілоан») та\~ [PERSON] \~укладено кредитний договір №1580743, відповідно до умов якого відповідач отримала кредит у розмірі 10000 грн. 09.10.2020 року між ТОВ «Мілоан» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» (далі ТОВ «Діджи Фінанс») укладено Договір факторингу №03\\10, відповідно до умов якого ТОВ «Мілоан» відступило ТОВ «Діджи Фінанс» належні йому права вимоги права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами, в тому числі до [PERSON] за кредитним договором №1580743 від 09.03.2020 року. \~24.01.2022 року між ТОВ «Діджи Фінанс» та ТОВ «ФК «Пінг-Понг» укладено договір факторингу №1/15, у відповідності до умов якого ТОВ «Діджи Фінанс» відступило позивачу належні йому права вимоги права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами, в тому числі за кредитним договором №1580743 від 09.03.2020 року, укладеним між ТОВ «Мілоан» та\~ [PERSON] . Внаслідок неналежного виконання умов вказаного договору у відповідача перед позивачем виникла заборгованість, яка складає 28790 грн., з яких: 9500 грн. заборгованість за тілом кредиту, 18090 грн. заборгованість за відсотками, 1200 грн. заборгованість за комісією, у зв`язку з чим позивач вимушений звернутися до суду з даним позовом. Ухвалою суду від 31 березня 2025 року відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження із викликом сторін справи. Відповідачу встановлено строк для подання відзиву на позовну заяву. Представник позивача до суду не прибув, зазначивши в позовній заяві про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити. 18.07.2025 року від позивача через канцелярію суду (вх. № 18480 від 18.07.2025 р) надійщла заява про зміну назви позивача, з якої вбачається, що відповідно до Наказу № 70-к від 01.07.2025 року «Про зміну назви ТОВ «ФК «Пінг-Понг»», на виконання Рішення № 1778 єдиного учасника Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Пінг-Понг» від 01 липня 2025 року, перейменовано з 01.07.2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Пінг-Понг» на Товариство\~з обмеженою\~відповідальністю «Фінансова\~Компанія «Солвентіс». Позивач просить суд врахувати факт зміни назви позивача та долучити надані докази до матеріалів справи. 19 вересня 2025 р. через систему Електронний суд від позивача надійшли Додаткові пояснення у справі. 22 вересня 2025 р. через систему Електронний суд представник позивача подав заяву про розгляд справи без його участі. Відповідач у судове засідання не з`явилась. 19 серпня від відповідача через канцелярію суду (вх. № 21139 від 19.08.2025 р.) надійшов Відзив на позовну заяву, у якому відповідач не погоджується з позовними вимогами та просить суд в позові відмовити. 16 жовтня 2025 р. від відповідача надійшла заява через канцелярію суду (вх. № 26176 від 16.10.2025 р.) про розгляд справи за відсутності відповідача. Справа розглядається за відсутності учасників справи, тому у відповідності до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України\~фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Згідно з ч. 3\~ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1\~ст. 13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до\~ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Судом встановлено, що на підставі Анкети-заяви на кредит від 09.03.2020 року, ТОВ «Мілоан» та\~ [PERSON] \~ укладено кредитний договір №1580743, відповідно до умов якого відповідач отримала кредит у розмірі 10000 грн., на строк 30 днів, під 2,00% річних. Договір про споживчий кредит укладено з відповідачем у електронній формі відповідно до\~ЗУ «Про електронну комерцію»\~та підписаний шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором. ТОВ «Мілоан» виконано умови кредитного договору №1580743 від 09.03.2020 р. та надано відповідачу кредит у розмірі 10000 грн., що підтверджується платіжним дорученням №16342169 від 09.03.2020 року. У відповідності до умов кредитного договору, його підписання здійснювалось електронним підписом Позичальника, відтвореним шляхом використання одноразового ідентифікатора, який було надіслано на номер мобільного телефону вказаний Позичальником при укладанні кредитного договору №1580743 від 09.03.2020 р. 09.10.2020 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Діджи Фінанс» укладено Договір факторингу №03?10, відповідно до умов якого ТОВ «Мілоан» відступило ТОВ «Діджи Фінанс» належні йому права вимоги права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами, в тому числі до\~ [PERSON] за кредитного договору №1580743 від 09.03.2020 р. 24.01.2022 року між ТОВ «Діджи Фінанс» та ТОВ «ФК «Пінг-Понг» укладено договір факторингу №1/15,у відповідності до умов якого ТОВ «Діджи Фінанс» відступило позивачу належні йому права вимоги права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами, в тому числі за кредитним договором №1580743 від 09.03.2020 р., укладеним між ТОВ «Мілоан» та\~ [PERSON] . \~ \~ \~ \~Стаття 15 ЦК України\~закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно з\~статтею 526 ЦК України\~зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (ч. 2\~ст. 11 ЦК України). Відповідно до\~ст. 626 ЦК України\~договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства, а сам договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст.ст.\~628,\~629 ЦК України). Відповідно до\~ст. 638 ЦК України\~договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. За правилом ч. 1\~ст. 205 ЦК України\~правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Відповідно до положень ч.ч. 1, 3\~ст. 207 ЦК України\~правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами. Аналізуючи викладене, слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі\~ЦК України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що відповідає письмовій формі правочину (ст.ст.\~205,\~207 ЦК України). Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19. Згідно з\~ст. 1046 ЦК України\~за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Частиною 1\~ст. 1047 ЦК України\~договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. Відповідно до положень ч. 1\~ст. 1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 1\~ст. 1055 ЦК України\~визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі. Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені\~Законом України «Про електронну комерцію», згідно ст. 3 якого електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ч. 3\~ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»\~електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього (ч. ч. 4, 5\~ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Згідно з ч. 6\~ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»\~відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому\~ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому\~ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Відповідно до ч. 8\~ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»\~у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному\~статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Положеннями\~ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію»\~визначено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до\~Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Як вбачається з матеріалів справи, 09 березня 2020 року між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] укладено кредитний договір №1580743 шляхом підписання електронним підписом [PERSON] , в договорі зазначені всі анкетні дані відповідача, що не заперечується відповідачем у відзиві на позовну заяву. Відповідно до положень\~Закону України «Про електронну комерцію»\~вказані договори прирівнюється до укладених в письмовій формі. Таким чином, вказаний кредитний договір був підписаний позичальником [PERSON] за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора, який був надісланий первісним кредитором на номер телефону, зазначений позичальником. За приписами п.1 ч.1\~ст.512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до ч.1\~ст.513 ЦК України, правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. З \~ \~ \~ \~гідно\~ст.514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відступлення права вимоги є договірною передачею вимог первісного кредитора новому кредиторові та відбувається на підставі укладеного між ними правочину. Нормами ч.1\~ст.1077 ЦК України\~визначено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). За змістом ч.1\~ст.1078 ЦК України, предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Згідно\~ст.1081 ЦК України, клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу. Судом встановлено, що 09.10.2020 року між ТОВ «Мілоан» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» було укладено договір факторингу № 03-10, відповідно до якого ТОВ «Мілоан» відступило на користь ТОВ «Діджи Фінанс» права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами у т.ч. за кредитним договором № 1580743 від 09.03.2020 р., що укладений між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] . У свою чергу, ТОВ «Діджи Фінанс» передало грошові вимоги до Боржників Товариству з обмеженою відповідальністю «Пінг-Понг» відповідно до договору факторингу №1-15 від 24.01.2022 року, в тому числі за кредитним договором № 1580743 від 09.03.2020 р., що укладений між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] . Крім цього до матеріалів справи долучені акти прийому та передачі прав вимоги за кредитними договорами, реєстри боржників. Таким чином, ТОВ «Пінг Понг», яке відповідно до Наказу № 70-к від 01.07.2025 року «Про зміну назви ТОВ «ФК «Пінг-Понг»», на виконання Рішення № 1778 єдиного учасника Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Пінг-Понг» від 01 липня 2025 року, перейменовано з 01.07.2025 року на Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Солвентіс», наділено правом грошової вимоги до відповідача. Щодо суми заборгованості по нарахованих та заявлених до стягнення з відповідача відсотків за користування кредитними коштами суд вважає за необхідне зазначити наступне. Відповідно до ч. 1\~ст. 1048 ЦК України\~позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, припис абзацу другого частини першої\~статті 1048 ЦК України\~про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики в разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосовано лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Як наслідок, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи в разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою\~статті 1050 ЦК України, оскільки в охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою\~статті 625 цього Кодексу, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. У зазначеній постанові Верховний Суд, розглядаючи питання стягнення штрафних санкцій за договором споживчого кредитування, сформував низку правових висновків. Зокрема, Велика Палата розмежувала поняття «строк договору», «строк виконання зобов`язання» і «термін виконання зобов`язання». Поняття «строк виконання зобов`язання» і «термін виконання зобов`язання» охарактеризовані у\~ст. 530 ЦК України. Згідно з приписами її частини першої, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). З огляду на викладене строк (термін) виконання зобов`язання може збігатися зі строком договору, а може бути відмінним від нього, зокрема коли сторони погодили строк (термін) виконання ними зобов`язання за договором і визначили строк останнього, зазначивши, що він діє до повного виконання вказаного зобов`язання. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05.04.2023 (справа № 910/4518/16) не знайшла підстав для відступу від цього правового висновку. У цій же постанові Велика Палата Верховного Суду, уточняючи свій правовий висновок, який викладений у постанові від 18.01.2022 (справа 910/17048/17), щодо нарахування процентів до дня фактичного повернення кредиту відповідно до умов кредитного договору, незалежно від закінчення строку дії кредитних договорів, вказала на те, що можливість нарахування процентів поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту та розмір таких процентів залежать від підстави їх нарахування згідно з частиною другою\~статті 625 ЦК України. У подібних спорах судам необхідно здійснити тлумачення умов відповідних договорів та дійти висновку, чи мали на увазі сторони встановити нарахування процентів як міри відповідальності у певному розмірі за період після закінчення строку кредитування або після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, чи у відповідному розділі договору передбачили тільки проценти за правомірну поведінку позичальника (за «користування кредитом»). У разі сумніву слід застосовувати принцип contra proferentem (лат. verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem, тобто слова договору тлумачаться проти того, хто їх написав). В постанові Верховного Суду від 05 жовтня 2022 року у справі № 352/1950/15-ц (провадження № 61-2973св22) зазначено, що договір, як приватноправова категорія, оскільки є універсальним регулятором між учасниками цивільних відносин, має на меті забезпечити регулювання цивільних відносин, та має бути спрямований на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Тлумачення правочину - це з`ясування змісту дійсного одностороннього правочину чи договору (двостороннього або багатостороннього правочину), з тексту якого неможливо встановити справжню волю сторони (сторін). Потреба в тлумаченні виникає в разі різного розуміння змісту правочину його сторонами, зокрема при невизначеності і незрозумілості буквального значення слів, понять і термінів. Згідно з ч. 1\~ст. 637 ЦК України\~тлумачення умов договору здійснюється відповідно до\~ст. 213 цього Кодексу. Отже, при стягненні заявленої позивачем заборгованості за нарахованими процентами необхідно ґрунтуватися на чітко обумовлених між контрагентами кредитного договору умовах, якими визначено ціну кредиту, строк кредитування саме у 30 днів відповідно, а також на умовах п. п. 2.2.3 кредитного договору, згідно якого проценти нараховуються за стандартною (базовою) ставкою, що визначається п. 1.6 цього договору, яка є незмінною протягом всього строку фактичного користування кредитом позичальником, включаючи строк, що настає за терміном (датою) повернення кредиту, визначеним п. 1.4 , якщо позичальник всупереч умовам цього договору продовжує користуватись кредитом, окрім випадків, коли визначена п. 1.5.1 процентна ставка є нижчою за стандартну (базову) ставку встановлену п. 1.6 договору. Відтак, за умовами кредитного договору передбачено право кредитодавця на нарахування процентів за користування кредитними коштами також за період фактичного користування кредитними коштами у випадку неповернення позичальником кредиту у строк, визначений в договорі 08.04.2020 р. Як вбачається з розрахунку, здійсненого первісним кредитором ТОВ Мілоан, проценти нараховані з 10.03.2020 р. по 19.06.2020 р. у сумі 18090 грн. У відповідності до п. 1.5.1 кредитного договору № 1580743 від 09.03.2025 р. комісія за надання кредиту 1200 грн. яка нараховується за ставкою 12 % від суми кредиту одноразово. Позивач стверджує, що відповідачем не виконано зобов`язання зі сплати комісії за даним кредитним договором, відтак просить стягнути з відповідача 1200 грн. заборгованості за комісією. Щодо заяви відповідача про сплив строку позовної давності та необхідності відмови в позові, суд вважає за необхідне зазначити наступне. Цивільним кодексом України визначено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. ст. 255, 257 ЦК України). Статтею 264 ЦК України визначено, що перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби СОVID-19, спричиненої коронавірусом» від 11 березня 2020 року впроваджено дію карантину. Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби, строки визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 Цивільного Кодексу України були продовжені на строк дії такого карантину (п. 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України). 24.02.2022 Законом України «Про правовий режим воєнного стану в Україні» введено режим воєнного стану. Відповідно до п. 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану. Дія карантину завершена 01 липня 2023 року відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України № 651 від 27.06.2023. Тобто загальна позовна давність (три роки) для звернення до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу за означеним кредитним договором №1580743 від 09.03.2020, продовжується на термін впровадження дії карантину та воєнного стану, а отже враховуючи продовження строків позовної давності на строк дії карантину з 11.03.2020 р. та зупинення перебігу позовної давності на строк дії воєнного стану з 24.02.2022 р., позивачем не пропущений строк позовної даності з часу виникнення у нього права вимоги за означеним кредитним договором і до цього часу, а отже доводи відповідача, що позовні вимоги заявлені за межами строку позовної давності, є необґрунтованими та такими, що не відповідають дійсності З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення та з [PERSON] підлягає стягненню заборгованість за тілом кредиту в розмірі 9500 грн, заборгованість за процентами за користування кредитними коштами за період з 10.03.2020 р. по 19.06.2020 р. у сумі 18090 грн, а також 1200 грн. заборгованості за комісією. Згідно\~ст. 12 ЦПК України\~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Розподіляючи судові витрати у справі суд приходить до такого висновку. Згідно зі статтею 11 ЦПК України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо. Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги (стаття 15 ЦПК України). Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 зазначеного Закону). Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України). Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору. Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи: 1) попереднє визначення суми судових витрат (стаття 134 ЦПК України); 2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 137 ЦПК України); 3) розподіл судових витрат між сторонами (стаття 141 ЦПК України). Згідно зі статтею 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до частини першої та другої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Згідно з частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. На підтвердження складу та розміру витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги представником позивача до суду було надано: копію договору про надання правової допомоги; від 01.11.2024 р., детальний опис наданих послуг адвокатом, копію акту про підтвердження надання правничої (правової) допомоги адвокатом від 03.03.2025 р. Відповідно до акту про підтвердження надання правничої (правової) допомоги адвокатом від 03.03.2025 р. вбачається, що вартість послуг, які надавалися позивачу адвокатом складають 6000 грн. Враховуючи складність справи, з урахуванням виконаної адвокатом роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, суд вважає за необхідне зменшити їх розмір до 4000 грн. Відповідно до\~ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У зв`язку з тим, що в частині стягнення заборгованості позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Солвентіс» задоволені у повному обсязі, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 2422,40 грн. На підставі наведеного та

Outcome: approved