Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-11 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд із позовом до [PERSON] , просить стягувати щомісячно з відповідача в її користь аліменти на утримання неповнолітнього [PERSON] , [INFO] у розмірі 4000 грн, з дня подання заяви і до досягнення дитиною повноліття. Позов мотивовано тим, що вона має спільну дитину із відповідачем, проте [PERSON] добровільно не надає допомогу на утримання. Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 09.09.2025 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження та призначено справу до судового розгляду. Позивачка в судове засідання не з`явилася, від її представника надійшла заява про слухання справи у відсутності сторони позивача, позов підтримують. Відповідач в судове засідання не з`явився, не повідомив про причини неявки, відзиву на позов не надав, а тому, за відсутності заперечень позивачки, суд постановив проводити заочний розгляд справи. Розглянувши справу, судом досліджено такі докази та встановлено такі обставини. Сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 22.01.2021 який розірвано рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 17.08.2025 у справі №607/14200/25. В цьому шлюбі [INFO] народився син [PERSON] , який зареєстрований та постійно проживає спільно з мамою - [PERSON] по [ADDRESS] . Дослідивши та оцінивши докази, суд доходить такого висновку. Згідно статті 51 Конституції України та статті 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Відповідно до вимог частин першої та другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 p., яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 p. та набула чинності для України 27 вересня 1991 p., держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до частини першої ст.3 Конвенції, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Положеннями статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. В силу вимог статті 182 СК суд, при визначенні розміру аліментів, враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Оскільки неповнолітній [PERSON] зареєстрований та постійно проживає спільно з матір`ю, на її користь слід стягнути аліменти із відповідача. Зважаючи на матеріальне становище позивачки, матеріальне становище платника аліментів, його вік, працездатний, інших утриманців не має, тому, суд доходить переконання, що аліменти на утримання сина слід визначити в твердій грошовій сумі у розмірі 3000 гривень. Такий розмір аліментів приблизно відповідає (дещо більший) мінімальному рекомендованому розміру аліментів на одну дитину - розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку згідно статті 182 Сімейного кодексу України. Менший розмір аліментів, не буде достатнім для належного виховання та утримання сина та забезпечення його рівня життя, необхідного для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. При цьому, суд враховує і обов`язок матері утримувати сина. Позивачка не надала доказів спроможності відповідача сплачувати аліменти у більшому розмірі. Тому, позов підлягає до часткового задоволення. Рішення в частині стягнення аліментів за один місяць підлягає до негайного виконання. На підставі статті 141 ЦПК України, з відповідача слід стягнути в користь держави судовий збір за позовні вимоги про стягнення аліментів.

Outcome: partial