Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-13 00:00:00

До Горохівського районного суду Волинської області 16 вересня 2025 року надійшов позов [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що із відповідачем зареєстрували шлюб 20 листопада 1998 року у відділі реєстрації актів громадянського стану Луцького міськвиконкому, актовий запис №1263. Позивач вказує, що підставою для розірвання шлюбу стали кардинально різні погляди на шлюб та сім`ю, відсутність спільних інтересів, взаєморозуміння, втрата почуття любові та поваги. Близько року проживають окремо, спільного господарства не ведуть. Ухвалою Горохівського районного суду Волинської області від 17 вересня 2025 року відкрито провадження у справі, призначено справу до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження, визначено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. Позивач в судове засідання не з`явилася, проте у заяві до суду просить розгляд справи проводити у її відсутності, позов підтримує та просить його задовольнити, щодо ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не з`явився, однак подав до суду письмову заяву в якій позов не визнав та просив шлюб не розривати. Відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ст.24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім`ї за свою поведінку в ній. (ст.55 Сімейного кодексу України). Згідно положень ч.3 та ч.4 ст.56 Сімейного кодексу України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Стаття 112 Сімейного кодексу України передбачає, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що з 20 листопада 1998 року сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується Свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] виданим Відділом реєстрації актів громадянського стану Луцького міськвиконкому, запис №1263 (а.с.6). Подружжя не підтримує шлюбно-сімейні відносини, втратили почуття взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, мають протилежні погляди на шлюб та сім`ю, спільні інтереси відсутні. З огляду на викладене, беручи до уваги визнання позову відповідачем, суд дійшов висновку, що рішення позивача про розірвання шлюбу є виваженим та свідомим, причини з яких позивач наполягає на розірванні шлюбу є обґрунтованими, подальше спільне життя подружжя і збереження сім`ї стали неможливими, поновлювати сімейно-шлюбні відносини сторони наміру не мають. Крім того, суд не має права примушувати жінку або чоловіка до підтримання, відновлення або продовження сімейних відносин, а вільність та рівність цих стосунків та можливість припинення шлюбу є їх основою, що законодавчо закріплено у нормах Сімейного кодексу України, тому позов підлягає задоволенню. Відповідно до ст.141 Цивільного процесуального кодексу України, ухвалюючи рішення суд вирішує питання про розподіл судових витрат між сторонами. Враховуючи положення ст.141 ЦПК України, суд ухвалює стягнути з відповідача на користь позивача витрати по сплаті судового збору в розмірі 1211,20 грн, які сплачено позивачем при зверненні з цим позовом до суду та підтверджено відповідною квитанцією.

Outcome: approved