Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-15 00:00:00

У червні 2025 року [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , від імені яких на підставі договору про надання правової допомоги діє адвокат Віхерко Н.О., звернулись до суду з позовом до Старокостянтинівської міської ради Хмельницької області про визнання права власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] . Свої позовні вимоги обґрунтовують тим, що вищезазначене домоволодіння було побудоване у 1973 році та належить до суспільної групи колгоспний двір. Станом на 15 квітня 1991 року головою колгоспного двору був [PERSON] , членами цього колгоспного двору були [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , а отже домоволодіння є спільною сумісною власністю усіх його членів та кожен з них має рівну частку у ньому (по 1/4 частці). Проте вони право власності не оформляли. [INFO] помер [PERSON] . Після його смерті відкрилась спадщина на 1/4 частку домоволодіння, на яку мала право в порядку спадкування за законом дружина [PERSON] . Таким чином [PERSON] має право на частку домоволодіння (1/4 частка належить їй, як члену колгоспного двору + 1/4 частка, на яку вона має право в порядку спадкування після смерті чоловіка [PERSON] ), а [PERSON] та [PERSON] мають право кожна на 1/4 частку в домоволодінні, як члени колгоспного двору. В позасудовому порядку позивачі не можуть оформити своє право власності на домоволодіння через відсутність правовстановлюючого документа, тому просять визнати за ними право власності на дане нерухоме майно в заявлених частках. Ухвалою Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 27 червня 2025 року у справі відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче засідання. Ухвалою Старокостянтинівського районного суду хмельницької області від 15 липня 2025 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Представник позивачів подала до суду заяву, якою підтримала позовні вимоги за обставин на їх обґрунтування, просила справу розглянути без участі сторони позивачів. Представник відповідача направив до суду заяву, де при вирішенні справи поклався на розсуд суду і також просив судовий розгляд здійснювати у його відсутність. У відповідності до ч.2\~ст.247 ЦПК України\~фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалась. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновків про наступне. Відповідно до ст.ст.\~1216-1218\~ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Статтею 1261 ЦК України визначено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народженні після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] в с. Криниця Старокостянтинівського району Хмельницької області, що підтверджується даними свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 17 серпня 2017 року виконавчим комітетом Пеньківської сільської ради Старокостянтинівського району Хмельницької області. Згідно довідки виконавчого комітету Пеньківської сільської ради Старокостянтинівського району Хмельницької області за №26 від 17 січня 2018 року на день смерті [PERSON] був зареєстрований та проживав по [ADDRESS] . В склад його сім`ї входила дружина [PERSON] . Факт перебування в шлюбі [PERSON] та [PERSON] підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] , виданого 16 квітня 1977 року Пеньківською сільською радою Старокостянтинівського району Хмельницької області. Згідно копій матеріалів спадкової справи за №614/2017, заведеної 11 жовтня 2017 року Старокостянтинівською державною нотаріальною конторою Хмельницької області до майна померлого [INFO] [PERSON] , вбачається, що єдиною його спадкоємицею являється дружина [PERSON] , яка частково вже оформила спадкові права за законом на інше спадкове майно. За даними виписки з погосподарської книги Пеньківського старостинського округ виконавчого комітету Старокостянтинівської міської ради Хмельницької області за №28/109 від 26 травня 2025 року згідно записів погосподарської книги Пеньківської сільської ради с. Криниця (1991-1995 роки) станом на 15 квітня 1991 року домогосподарство по [ADDRESS] відносилось до суспільної групи «колгоспний двір», головою двору зареєстрований [PERSON] , [INFO] , членами двору зареєстровані [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Як вбачається з технічного паспорту на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] , виготовленого 25 квітня 2025 року, житловий будинок було збудовано 1973 року. Відповідно до довідки комунального підприємства «Бюро технічної інвентаризації Старокостянтинівської міської ради» від 28 квітня 2025 року за №3191 право власності на вищевказане домоволодіння не зареєстроване. Згідно до\~ст.123 ЦК\~Українського РСР в редакції від 18 липня 1963 року (далі ЦК УРСР) майно колгоспного двору належить його членам на праві спільної сумісної власності. Розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Відповідно до положень ч.1\~ст.120 ЦК УРСР майно колгоспного двору належить його членам на праві спільної сумісної власності. Колгоспний двір це родинно-трудове об`єднання осіб, які використовують майно двору для ведення підсобного господарства і сімейних потреб. У відповідності до\~ст.125 ЦК УРСР\~при поділі колгоспного двору його майно ділиться між дворами, що знов утворюються, відповідно до часток їх членів і з врахуванням господарських потреб кожного з дворів. Право вимагати поділу колгоспного двору мають повнолітні члени двору, що є членами колгоспу. Поділ майна, належного колгоспному двору і збереженого після припинення колгоспного двору, провадиться за правилами статей\~123\~і\~126\~цього\~Кодексу. В силу вимог\~ст.126 ЦК\~УPCP працездатний член колгоспного двору втрачає право на частку в майні двору; якщо він не менше трьох років підряд не брав участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору. Це правило не застосовується, якщо член двору не брав участі у веденні господарства в зв`язку з призовом на строкову військову службу, навчанням в учбовому закладі або хворобою. Відповідно до роз`ясень, даних в п. 6\~постанови Пленуму Верховного Суду України №20 від 22 грудня 1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», до правовідносин, які виникли до 15 квітня 1991 року, тобто до набрання чинності\~Законом України «Про власність», застосовується діюче на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватись за нормами, що регулювали власність цього двору, зокрема: право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглось після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні; розмір частки члена двору визначається, виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних; згідно зі ст.4 Постанови Верховної Ради України «Про введення в дію Закону «Про власність» загальні правила спадкування щодо частки члена колгоспного двору в майні двору застосовуються з 01 липня 1990 року. Оскільки житловий будинок по [ADDRESS] належить до суспільної групи\~колгоспний двір і станом на 15 квітня 1991 року головою та членами цього колгоспного двору були відповідно [PERSON] та [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , тому будинок є спільною сумісною власністю усіх його членів, кожен з яких має рівну частку у цьому будинку по 1/4 частці (1:4=1/4). Листом завідувача Старокостянтинівської державної нотаріальної контори Хмельницької області Заворотної Т.В. від 13 травня 2025 року за №702/02-14 позивачці [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті чоловіка [PERSON] через відсутність правовстановлюючого документу на заявлене домоволодіння. Відповідно до п.23 постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України №7\~від 30\~травня 2008\~«Про судову\~практику у\~справах про\~спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до ст.328\~ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом. Відповідно до статті 2\~Закону України\~«Про державну\~реєстрацію речових\~прав на\~нерухоме майно\~та їх\~обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Згідно зі ст.\~3\~зазначеного Закону речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 01 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації. Отже, право власності на збудоване до набрання чинності Законом України\~«Про державну\~реєстрацію речових\~прав на\~нерухоме майно\~та їх\~обтяжень» нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його спорудження, а не виникає у зв`язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого права, а не підставою його виникнення. Таким чином, виникнення права власності на житлові будинки, споруди, в тому числі на житлові будинки, які відносились до колгоспного двору, не залежить від державної реєстрації цього права. При вирішенні спорів щодо майна колишнього колгоспного двору, яке придбане до 15 квітня 1991 року, належить застосовувати норми, що регулювали власність цього двору до вказаної дати, зокрема, право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Колгоспний двір був припинений 15 квітня 1991 року із введенням в дію Закону України «Про власність», а тому станом на 15 квітня 1991 року [PERSON] та [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] належало право власності на частку майна у колгоспному дворі кожному, як його членам, що не втратили право на частку в його майні. Після смерті [PERSON] його частка в даному домоволодінні в порядку спадкування за законом перейшла дружині [PERSON] . Таким чином, [PERSON] має право на частку домоволодіння (1/4 частка належить їй, як члену колгоспного двору + 1/4 частка, на яку вона має право в порядку спадкування після смерті чоловіка [PERSON] ), [PERSON] та [PERSON] мають право кожна на 1/4 частку в домоволодінні, як члени колгоспного двору. Суд, дослідивши докази та з`ясувавши обставини справи дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими і такими, що не порушують прав інших осіб та підлягають задоволенню у повному обсязі. Оскільки позивачі не наполягали на стягненні судових витрат, тому їх слід залишити за ними.

Outcome: approved