Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-13 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить розірвати шлюб, зареєстрований 03.11.2018 Харківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного тану Головного територіального управління юстиції у Харківській області; стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/3 частини усіх видів заробітку (доходів) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку до досягнення нею повноліття та стягнути з [PERSON] аліменти у розмірі 5000 грн щомісяця на її утримання до досягнення донькою [PERSON] , [INFO] , трьох років, тобто до [INFO] . Свій позов мотивувала тим, що 03.11.2018 в Харківському міському відділенні державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області, вони з відповідачем уклали шлюб, актовий запис №5466. Від шлюбу мають двох дітей, сина - [PERSON] , [INFO] , та доньку [PERSON] , [INFO] . Остаточно шлюбно-сімейні відносини між ними припинені рік тому, коли вона з дітьми змушена була залишити відповідача і мешкати окремо. З цього часу ніяких відносин не підтримують, живуть окремо, ведуть окремо господарство, кожен з них має свій окремий бюджет. Причиною припинення шлюбних відносин стала поведінка відповідача, який з часом втратив інтерес до родини, до неї, до виховання їх спільних дітей. Через це, між ними часто виникали сварки, які принижували їх обох. Маючи намір зберегти сім`ю заради їх дітей, вона неодноразово просила відповідача змінити своє ставлення до обов`язків, покладених на нього як на чоловіка та батька дітей, проте її зусилля залишилися безрезультатними. Окрім того, оскільки вони не дійшли згоди щодо утримання їх спільних дітей, а у добровільному порядку [PERSON] матеріальної допомоги не надає, вона вимушена звернутися до суду із позовними вимогами про стягнення з нього аліментів. Разом з цим, на теперішній час, у зв`язку з тим, що [INFO] народилася донька, вона не працює, здійснюючи за нею догляд, просила також стягнути із відповідача аліменти на її утримання щомісяця до досягнення донькою трьох років. Ухвалою судді від 21.07.2025 відкрито провадження та вирішено провести розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) учасників справи у судове засідання. У судовому засіданні позивач [PERSON] свої позовні вимоги підтримала повністю просила задовольнити. Наполягала на розірванні шлюбу з [PERSON] та на стягненні аліментів. Вказала, що з 10.08.2024 вона з відповідачем не проживає, відповідач матеріальної допомоги не надає, дітьми не цікавиться. Через постійні сварки, діти жили у постійному стресі, внаслідок чого дитина має проблеми з мовленням. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини своєї неявки суду не повідомив. Представник відповідача адвокат Жмуркова В.Ю. у судовому засіданні проти позовних вимог позивачки заперечувала, посилаючись на відзив на позовну заяву представника відповідача адвоката Барського Д.О. Вказала, що узгодивши позицію із своїм довірителем, щодо розірвання шлюбу покладалася на розсуд суду, щодо стягнення аліментів на дітей та дружину, заперечувала, оскільки він не працює та не має самостійного доходу, матеріально залежить від своїх родичів. У задоволенні позовних вимог в цій частині просила відмовити. Разом з цим, 09.09.2025 від представника відповідача адвоката Барського Д.О. до суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому останній вказав, що вимоги, викладені у позовній заяві не визнають, вважають їх неправомірними та таким, що не підлягають задоволенню з наступних підстав. Обов`язок щодо виховання дітей покладено на обох батьків, відповідач на теперішній час не має жодного доходу взагалі, при цьому він визнає дітей. При цьому, позивач, як мати, виконує своїх обов`язків щодо забезпечення дітей, а саме, вона не працює, не має стабільного доходу. За весь час подружнього життя [PERSON] використовувала грошові кошти, які отримувала на забезпечення дітей, як від держави, так і кошти [PERSON] , призначені для забезпечення дітей не за їх цільовим призначенням. В той час, як відповідач забезпечував родину, позивач не працювала та не прагнула працювати, кошти, передбачені для забезпечення дітей використовувала на задоволення своїх потреб та потреб своїх близьких родичів. При цьому, позивачем не надано суду жодного доказу, на підтвердження того, що відповідач може надавати матеріальну допомогу, на яку вона претендує, що є однією з основних умов для стягнення аліментів на утриманні дружини, вказана позовна вимога задоволенню не підлягає. Розмір аліментів, які позивач просить суд стягнути на утримання дітей та її утримання до досягнення дитиною трьох років необґрунтовано завеликий, документально не підтверджений. Не погоджуються також і з вимогою щодо стягнення судових витрат, оскільки вони документально не підтверджені. За таких обставин просили позовні вимоги про стягнення аліментів залишити без розгляду. 17.09.2025 від позивачки на адресу суду надійшла відповідь на відзив, у якій остання зазначає, що діти [PERSON] , [PERSON] на час припинення шлюбних відносин та до теперішнього часу зареєстровані та проживають разом із нею, їх матір`ю, що підтверджується довідками про зняття на облік внутрішньо переміщеної особи від 20.04.2022 №6342-7500271876, від 20.04.2022 №6342-7500271877 та від 15.04.2024 №6342-5003234921, а також місцем реєстрації останньої за адресою: [ADDRESS] . Доказів того, що діти проживали разом із батьком та перебували на його утриманні відповідачем не надано. Обов`язок батьків утримувати своїх дітей виникає з моменту їх народження та зберігається до досягнення дітьми повноліття. До того ж обов`язок утримувати дитину у рівній мірі покладається як на матір, так і на батька, причому обов`язком особистим, індивідуальним, а не солідарним. Відсутність офіційного доходу не є підставою для несплати аліментів в України, оскільки закон зобов`язує утримувати дитину до повноліття. Крім того, слід зазначити, що відповідач має неофіційний дохід, так як купує їжу, одяг, взуття та сплачує послуги адвоката тощо. Що стосується витрат на правничу допомогу, то позивачем під час подання позовної заяви було надано копію договору про надання правової допомоги та акт узгодженої вартості надання правничої допомоги від 16.07.2025, в якому чітко зазначено вид, характер та обсяг виконаних адвокатом послуг та те, що послуги виконані у повному обсязі. Таким чином, вважає, що є усі підстави для стягнення з відповідача на користь позивачки витрат на професійну правничу допомогу. Суд, з`ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, приходить до таких висновків. Судом встановлено, що 03.11.2018 Харківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області, за актовим записом №5466, між сторонами зареєстрований шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим 03.11.2018 (а.с. 6). Від даного шлюбу сторони мають малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданим 20.05.2020 Харківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданим 21.03.2024 Першим відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (а.с. 7, 8). Згідно довідки про реєстрацію місця проживання особи за відомостями Департаменту реєстрації Харківської міської ради від 11.05.2019 місце проживання [PERSON] зареєстровано за адресою: [ADDRESS] (а.с.11). Згідно довідки від 20.04.2022 №6342-7500271876 про взяття на облік внутрішньо-переміщеної особи [PERSON] , зареєстроване місце проживання: [ADDRESS] , за фактичною адресою перебування: [ADDRESS] (а.с.13). Згідно довідки\~від 20.04.2022\~№6342-7500271877\~про взяття\~на облік\~внутрішньо-переміщеної\~особи [PERSON] , зареєстроване місце проживання: [ADDRESS] , за фактичною адресою: [ADDRESS] (а.с.14). Згідно довідки\~від 15.04.2024\~№6342-5003234921\~про взяття\~на облік\~внутрішньо-переміщеної\~особи [PERSON] , зареєстроване місце проживання: [ADDRESS] , за фактичною адресою: [ADDRESS] (а.с.15). Згідно відомості з Державного реєстру фізичних осіб платників податків про джерела/суми нарахованого доходу, нарахованого (перерахованого) податку та військового збору станом на 04.09.2025 №2029-25-05453, [PERSON] за період з червня 2024 року по липень 2025 року інформація щодо джерел/сум виплачених доходів та утриманих податків в Державному реєстрі фізичних осіб-платників податків відсутня (а.с.41). Сім`я не склалася, шлюб існує формально, шлюбні відносини не підтримують. Сторони не живуть однією сім`єю, не ведуть спільне господарство та мають роздільний бюджет. Їхні спільні діти [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , проживають із позивачкою і перебувають повністю на її утриманні. Позивач категорично наполягає на розірванні шлюбу, переконана, що примирення з відповідачем неможливе, відповідач у вирішенні цього питання поклався на розсуд суду. Відповідно до ст. 3 СК України, сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сімейні відносини регулюються лише в тій частині, у якій це є допустимим і можливим з точки зору інтересів їх учасників та інтересів суспільства. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства (ст. 7 СК України). Згідно зі ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану, що передбачено ч.1 ст.21 СК України. Згідно з ч.1 ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10.12.48, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то, відповідно, відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Відповідно до ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу, яка передбачає, що позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Згідно ст.112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Таким чином, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, який ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. За таких обставин, коли обов`язки дружини та чоловіка зі спільного піклування про побудову сімейних відносин на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги припинені, подальше збереження шлюбу є не можливим. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що причини з яких позивач наполягає на розірванні шлюбу є обґрунтованими, подальше спільне життя подружжя і збереження сім`ї стали не можливим, оскільки сторони не підтримують сімейно-шлюбних стосунків, поновлювати сімейно-шлюбні відносини наміру не мають, збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, а тому позов в частині розірвання шлюбу підлягає задоволенню. Згідно ч. 2 ст. 114 СК України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. За змістом статті 180 СК України закріплений обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Положеннями ст. 27 Конвенції ООН про права дитини визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового та духовного розвитку. Сюди входить належне харчування, житло, одяг. Батьки несуть відповідальність за забезпечення належного життєвого рівня дитини. Держава має вживати необхідних заходів щодо надання допомоги батькам у здійсненні цього права. Згідно із ч.1 ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно ч.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно ч. 1, 2 ст.155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Згідно ч.ч.1, 2 ст.181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. Відповідно до ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно ч.1 ст.183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує:1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Статтею 7\~Закону України\~«Про державний\~бюджет на\~2025\~рік» від 19.11.2024\~№ 4059-IX\~передбачено,\~що прожитковий\~мінімум для\~дітей віком\~до 6\~років становить\~2563\~гривні;\~дітей віком\~від 6\~до 18\~років \~3196\~гривні; працездатних осіб - 3028 гривень. Виходячи з\~вищевикладеного,\~враховуючи матеріальне\~становище позивача,\~з якою\~проживають діти,\~а також\~виходячи із\~засад розумності\~та справедливості,\~з урахуванням\~утримання малолітніх\~дітей з\~боку позивача,\~для забезпечення\~їх належного\~матеріального утримання\~та гармонійного\~розвитку,\~суд убачає\~підстави для\~задоволення позовних\~вимог і\~в частині\~стягнення аліментів\~на утримання\~дітей в розмірі\~1/3\~частини усіх\~видів заробітку\~(доходів)\~щомісячно,\~але не\~менше 50%\~прожиткового мінімуму\~на дитину\~відповідного віку\~до досягнення\~нею повноліття. Суд вважає, що такий розмір аліментів на утримання дітей забезпечить належний фізичний та моральний розвиток дітей, не суперечитиме законодавчо встановленому мінімальному розміру аліментів на дитину та відповідатиме потребам дітей, при цьому не порушить права відповідача. Доводи представника відповідача про неможливість останнім сплачувати аліменти, оскільки він не працює та не має взагалі ніякого доходу, судом до уваги не приймаються, оскільки утримувати своїх дітей до їх повноліття, піклуватися про їх розвиток, є обов`язком батьків, про що зазначено вище. Позиція відповідача щодо неможливості сплачувати аліменти з інших причин суду не доведена та не підтверджена/спростована жодними доказами, які б давали суду підстави не погодитися із позицією позивачки щодо розміру заявлених вимог в частині стягнення аліментів на утримання малолітніх дітей, як то доказами про його стан здоров`я, наявність інших дітей, непрацездатних батьків тощо. Відсутність у відповідача грошових коштів спростовується, серед іншого, участю у справі двох представників відповідача - адвокатів Барського Д.О. та Жмуркової В.Ю., що в свою чергу передбачає понесення грошових витрат. Разом з цим, суд зауважує, що відповідач є молодою, здоровою, працездатною людиною, має можливість працевлаштуватися та надавати допомогу позивачці. Відповідно до ч.8 ст.7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватись з максимально можливим врахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Відповідно до положень ч.ч.1, 2 ст.75 СК України дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Згідно з ч.1 ст.76 СК України розірвання шлюбу не припиняє права особи на утримання, яке виникло у неї за час шлюбу. Згідно ст.77 СК України утримання одному з подружжя надається другим із подружжя у натуральній або грошовій формі за їхньою згодою. За рішенням суду аліменти присуджуються одному з подружжя, як правило, у грошовій формі. Аліменти сплачуються щомісячно. За взаємною згодою аліменти можуть бути сплачені наперед. Відповідно до положень ст. 84 СК України, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років; право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу; право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має і в разі розірвання шлюбу. Частинами першою, другою статті 80 СК України визначено, що аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів одному з подружжя суд визначає з урахуванням можливості одержання утримання від повнолітніх дочки, сина, батьків та з урахуванням інших обставин, що мають істотне значення. Виходячи з положень, які містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», при вирішенні питання щодо стягнення аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трьох років, суд бере до уваги стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; стан здоров`я та матеріальне становище отримувача аліментів, відсутність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних дружини, батьків, повнолітніх дітей; сімейний стан платника аліментів, наявність у платника аліментів зобов`язань зі сплати аліментів на дитину за рішенням суду, наявність нерегулярного, мінливого, невизначеного доходу. Таким чином, сімейним законодавством передбачено право дружини-матері на утримання чоловіком-батьком до досягнення дитиною трирічного віку незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Подання суду доказів того, що дружина, з якою проживає дитина, потребує матеріальної допомоги, не є обов`язковим, оскільки право на аліменти належить дружині-матері незалежно від цієї обставини. У зв`язку із доглядом за дитиною донькою [PERSON] , [INFO] , якій на момент подачі позовної заяви було менше трьох років, позивачка не мала змоги працювати та утримувати себе. Дослідивши матеріали справи, всебічно проаналізувавши обставини в їх сукупності, надавши оцінку зібраним у справі доказам, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному, об`єктивному та всебічному з`ясуванні усіх обставин справи, суд прийшов до наступних висновків. Обов`язок відповідача утримувати своїх неповнолітніх дітей, а також дружину, у певних випадках навіть після розірвання шлюбу, випливає з положень діючого сімейного законодавства. При визначенні розміру аліментів суд враховує факт проживання неповнолітніх дітей з матір`ю, вік дітей, вартість життя на теперішній час та необхідність здійснення витрат для забезпечення соціально-побутових потреб, розвитку, здоров`я дітей, матеріальне становище та стан здоров`я платника аліментів, який є молодою людиною працездатного віку, інших утриманців не встановлено, а тому суд дійшов до висновку, що позовні вимоги [PERSON] про стягнення аліментів є обґрунтованими, такими, що відповідають переліченим нормам закону. При цьому, заявлені вимоги позивача щодо стягнення аліментів на її утримання до досягнення донькою трьох років розмір у розмірі 5000, 00 грн належним чином необґрунтовані, поданими суду доказами не доведені, а тому позов в цій частині, слід задовольнити частково, і стягувати з відповідача аліменти на утримання дружини до досягнення донькою [PERSON] трьохрічного віку у розмірі 2000, 00 грн. Доказів, які б спростовували вищевикладене, сторонами не надано. Суд вважає, що такий розмір аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трирічного віку забезпечить належну матеріальну підтримку дружині, при цьому не порушить права відповідача. У відповідності до положень ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд допускає негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць відповідно до п.1 ч.1ст.430 ЦПК України. Крім того, відповідно до ст. 264 ЦПК України, суд під час ухвалення судового рішення вирішує питання як розподілити між сторонами судові витрати. Згідно ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до частини першої ст.137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Частиною 4 ст.137 ЦПК України передбачено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. При визначенні суми відшкодування витрат на професійну правничу допомогу суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. На підтвердження понесених витрат, позивачем було надано договір №05 від 16.07.2025 укладений між адвокатом Файзулаєвою М.Х. та [PERSON] , згідно якого у звязку із здійсненням правової роботи клієнт вносить платіж у сумі 2\~500, 00 грн, акт узгодження вартості надання правничої допомоги від 16.07.2025 (а.с. 9, 17). З урахуванням обставин у цій справі, зокрема, складності справи, обсягу наданих адвокатських послуг і виконаних робіт у межах підготовки справи до судового розгляду та під час такого, суд вважає заявлений розмір витрат позивача за надані послуги правничої допомоги, який підлягає сплаті в порядку компенсації є співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, а тому суд дійшов висновку про задоволення витрат на правову допомогу в сумі 2 500, 00 грн. Відповідно до статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивачки підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору у зв`язку із задоволенням позову в частині розірвання шлюбу у розмірі 1\~211, 20 грн та в дохід держави 1\~211, 20 грн у зв`язку із задоволенням позову в частині стягнення аліментів.

Outcome: partial