Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-14 00:00:00

У квітні 2025 року [PERSON] звернулася до Фастівського міськрайонного суду Київської області з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав відносно неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] . Вимоги позову обґрунтовані тим, що позивач та відповідач з 2011 року перебували у зареєстрованому шлюбі. Від цього шлюбу сторони мають неповнолітню доньку [PERSON] . Рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 08.02.2017 року шлюб між сторонами розірвано. Крім того, суд стягнув зі [PERSON] , [INFO] , аліменти на користь [PERSON] , [INFO] , на утримання малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , у розмірі частини усіх видів заробітку (доходу), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з 06.01.2017 і до досягнення дитиною повноліття. Позивач зазначає, що дитина проживає з нею, спору щодо проживання доньки між сторонами не було, відповідач самоусунувся від спілкування з дитиною, злісно ухиляється від сплати аліментів, ніякої іншої матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. У 2019 році позивач зверталася із позовною заявою до суду з вимогою про позбавлення відповідача батьківських прав. Суд відмовив їй у задоволенні позову. З того часу позивач став впевненішим у своїй бездіяльності стосовно дитини та став ще пасивніше ставитись до доньки, відкрито виражаючи приниження, іронію та насмішки в її адресу. З 2017 року і по цей час відповідач з дитиною не бачиться, не цікавиться нею, не піклується про її фізичний, моральний та матеріальний стан. Не спілкується з дитиною взагалі, не дбає про її самоусвідомлення, не сприяє засвоєнню загальновизнаних норм моралі, не надає доступу до культурних та інших духовних цінностей. Донька не отримує від відповідача жодного привітання на свята, навіть у телефонному режимі в день її народження. Оскільки відповідач самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків, позивач звернулася до суду з цим позовом. Фастівський міськрайонний суд Київської області ухвалою від 26 травня 2025 року відкрив провадження у справі та призначив її до розгляду у підготовче судове засідання в порядку загального позовного провадження на 25.06.2025. Витребував у Органу опіки та піклування виконавчого комітету Фастівської міської ради Київської області висновок щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] стосовно неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] . 25.06.2025 розгляд справи відкладено на 28.07.2025 у зв`язку із ненаданням органом опіки та піклування висновку щодо доцільності позбавлення батьківських прав. Ухвалою суду від 28.07.2025 продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів. Фастівський міськрайонний суд Київської області ухвалою від 27 серпня 2025 року закрив підготовче провадження у цивільній справі та призначив її до розгляду по суті на 17.09.2025. 17.09.2025 розгляд справи відкладено на 01.10.2025 року. 01.10.2025 розгляд справи відкладено на 15.10.2025 року. Позивач в судовому засіданні підтримала вимоги позову з підстав, що викладені у ньому, просила його задовольнити. Пояснила, що у 2019 році вона зверталась до суду з аналогічним позовом. Суд надав відповідачу шанс, він оплатив великий борг по аліментах, проте з дитиною контакт не налагодив, продовжив її уникати. Дитина закінчила садочок без батька, без батька пішла до школи. Відповідач ніколи не цікавився навчанням та життям доньки, не вітав її з будь-яким святами, навіть не надсилав смс. Останні 8 років спілкування батька з донькою відсутнє взагалі. У 2017 році відповідач звертався до органу опіки із заявою про визначення йому годин спілкування із донькою, але потім не підтримав цю заяву. До органу опіки за викликами він не з`являвся. Позивач з`явилася на засідання комісії та не була проти встановлення графіку побачень батька з дитиною. Проте через неодноразові неявки батька його заява залишена без розгляду. Зараз він має іншу сім`ю та інші прагнення. Також позивач повідомила, що під час сумісного проживання з відповідачем він постійно проявляв зневажливе ставлення до дитини, ображав її словесно, бив, карав, булив, називав товстою, нецензурно виражався. Донька постійно скаржилась на це позивачці. Донька ідо сьогодні постійно намагається схуднути, пам`ятає все це і страждає. Крім цього, він систематично вчиняв домашнє насильство стосовно позивачки, яке проявлялось у формі фізичного та психологічного насильства. Ці дії відбувались у присутності дитини і дуже шкодило її психо-емоційному стану. Він постійно говорив, що дитина йому не потрібна. Донька боїться батька. Вона від нього бачила лише агресію та сварки замість батьківської турботи та опіки. За останні 8 років донька та відповідач віддалились як дитина та батько, вони чужі один одному. Між ними відсутнє спілкування у будь-якій формі, з боку відповідача відсутня матеріальна підтримка дитини. На запитання суду позивач пояснила, що ще у 2017 році донька переживала, що батько її покинув та усунувся від спілкування з нею. Останні кілька років вона ставиться агресивно до згадок про нього, але точно не сумує за ним. Вона хоче змінити своє по батькові за іменем дідуся. Остання зустріч відповідача і доньки була перед судовим засіданням у 2019 році. Він в коридорі назвав її товсто. Це все, що він їй тоді сказав. Відповідач знає, у якій школі навчається дитина, де вона проживає, йому відомі номери телефонів позивачки та доньки. Позивач намагалась після 2019 року налагодити спілкування між батьком та донькою, телефонувала йому. Він не брав телефон, заблокував номери. Останній раз позивач намагалась телефонувати відповідачу на початку війни, бо панікувала, але номер був заблокований. Також позивач додала, що причиною їхнього з відповідачем розлучення стало те, що він її бив на очах у дитини. Двічі вона зі струсом мозку перебувала у лікарні, також зверталась до поліції. Дитина постійно говорить, що не хоче такого життя як раніше і боїться батька. На запитання суду позивач зазначила, що вважає необхідним застосувати до відповідача крайній захід (позбавлення батьківських прав), незважаючи на воєнні події в країні та ризики, що пов`язані з цим, оскільки у випадку, якщо з нею щось станеться і доньці доведеться жити з батьком, то відповідач зруйнує життя дитини, він її знищить, буде пити і бити, вона буде нещасна і ніхто не зможе її захистити від цього монстра. Він зламає дитині життя. Він зовсім не опікується нею майже 10 років, тому якщо дитині доведеться його в подальшому утримувати, то це буде вкрай несправедливим для неї тягарем. Дитина сама просить, щоб її батька позбавили батьківських прав стосовно неї. Говорила, що це б було найкращим подарунком для неї у житті. Позивач хоче допомогти дитині так влаштувати своє життя, щоб якщо з нею щось трапилось, то дитина була б захищена та не мусила бути зі своїм батьком. Відповідач у судове засідання не з`явився вдруге, про день, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином на підготовче судове засідання 25.06.2025, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення (позову з додатками та копії ухвали суду про відкриття провадження у справі) (а.с. 47). Водночас у подальшому надіслана судом на адресу відповідача кореспонденція повернулася до суду без вручення з відміткою уповноваженого працівника Укрпошти «адресат відсутній за вказаною адресою». Відповідач відзив на позовну заяву до суду не подав, причини неявки суду не повідомив, заяв чи клопотань про відкладення розгляду справи до суду не подавав. Представник Органу опіки та піклування виконавчого комітету Фастівської міської ради Київської області Папко О.С. у судовому засіданні висловила свою думку про обгрунтованість вимог позову та наявність підстав для його задоволення з посиланням на наданий висновок щодо доцільності позбавлення відповідача батьківських прав стосовно спільної з позивачем дитини. Додала, що з відомої їй у цій справі та ситуації між сторонами в справі вона знає, що кожного разу, коли батько потрібен дитині, то він уникає своїх обов`язків, а засідання не з`являється. Навіть коли дитина звернулась із заявою про зміну прізвища, він не відреагував, не з`явився, не висловив свою думку щодо цього, запрошувальні листи не отримує. Також він тривалий час не сплачує аліменти на утримання дитини. Дитина проживає з позивачкою, яка покращила її житлові умови. За час навчання батько не цікавився успіхами дитини. Всі ці обставини у сукупності дають підстави для позбавлення відповідача батьківських прав. Крім того, зазначила, що особисто спілкувалась з дитиною і дівчинка їй пояснила, що не має бажання спілкуватись із батьком. Вона про нього знає і пам`ятає весь негатив, який він приніс у її життя. Вважає, що дитина та батько втратили емоційно-психологічний зв`язок. Навіть коли почалась війна, то батько не покликав доньку до себе у безпечне місце, адже він проживає у будинку, а позивачка з дитиною у квартирі, де менш безпечно під час обстрілів. Він не шукав спосіб спілкуватись з дитиною та не цікавиться її долею навіть у такі непрості часи. Представник Органу опіки вважає, що позбавлення відповідача батьківських прав у спірних правовідносинах відповідає якнайкращим інтересам дитини. Опитана у судовому засіданні донька сторін у справі [PERSON] , [INFO] , повідомила суду, що вона не бачила батька з 2019 року і не спілкувалась з ним ще довше. У 2019 році під час очікування початку розгляду справи батько висловився дуже образливо на її адресу. З того часу вона зрозуміла, що батько не змінився і не має наміру ставитись до неї краще. На запитання суду повідомила, що батько ніколи їй не телефонував, ніколи не вітав з жодним святом. Вона не має бажання, щоб батько змінив свою поведінку, бо вже не сумує за ним. Батько раніше робив багато речей, які її лякали і вона його боїться і дотепер. На запитання суду зазначила, що розуміє яке питання розглядається судом, роз`яснені судом наслідки їй зрозумілі і не заперечує проти позбавлення її батька стосовно неї батьківських прав. Навпаки, вона давно цього дуже бажає. На всі запитання суду дівчинка відповідала впевнено та без остраху. Суд створив учасникам справи належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів та копій позовної заяви з доданими до неї документами, а також надав строк для подачі відзиву, заперечень, пояснень. Крім того, суд враховує, що Верховний Суд у постанові від 10.05.2023 року у справі № 755/17944/18 зазначив, що довідка поштового відділення з позначкою про неможливість вручення судової повістки у зв`язку «відсутній за вказаною адресою» вважається належним повідомленням сторони про дату судового розгляду. Зазначене свідчить про умисне неотримання судової повістки. Також Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі № 911/3142/19 виклав правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду. Неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею (ч. 1 ст. 223 ЦПК України). Зважаючи на те, що суд вжив усі необхідні передбачені процесуальним законодавством заходи щодо повідомлення відповідача про розгляд справи, у встановлений судом строк відповідач не подав до суду письмовий відзив на позов, суд вирішує справу за наявними матеріалами, відповідно до правил частини 8 статті 178 ЦПК України. Згідно зі ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання, та не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин, не подав відзив, а позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи наявність передбачених ст. 280 ЦПК України умов для цього, суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Заслухавши присутніх у судовому засіданні учасників справи, думку дитини сторін у справі, з`ясувавши обставини, які мають значення для вирішення справи, дослідивши докази, якими обґрунтовуються вимоги заяви, перевіривши фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини суд встановив таке. Позивач та відповідач перебували у шлюбі, який розірваний рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 08.02.2017 року у справі № 381/71/17. Прізвище після розірвання шлюбу позивача « [PERSON] » (а.с. 5). Від цього шлюбу сторони мають неповнолітню доньку [PERSON] , [INFO] , про що свідчать відомості свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с. 4). Рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 08 лютого 2017 року стягнуто з [PERSON] , [INFO] аліменти на користь [PERSON] , [INFO] , на утримання малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , у розмірі частини усіх видів заробітку (доходу), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з 06.01.2017 і до досягнення дитиною повноліття (а.с.5). Відповідно до висновку Органу опіки та піклування Фастівської міської ради Київської області від 18.11.2019 № 06-23/5966, Орган опіки та піклування вважає за доцільне, та таким, що відповідає інтересам дитини позбавлення батьківських прав громадянина [PERSON] , [INFO] , відносно доньки [PERSON] , [INFO] . Відповідно до акту обстеження матеріально-побутових умов, складеного депутатом Фастівської міської ради VII скликання [PERSON] від 27.11.2019, проведено обстеження матеріально-побутових умов [PERSON] . В результаті вивчення встановлено, що [PERSON] , 1976 року народження проживала і проживає за адресою: [ADDRESS] з сином [PERSON] , 1999 року народження та донькою [PERSON] , 2011 року народження. В квартирі є газ, вода, світло, опалення. [PERSON] працює у міськвиконкомі. Сама оплачує комунальні послуги, навчання сину і доньці в позашкільних закладах міста. Батько доньки не приймає участі у вихованні дитини, аліменти не платить, має заборгованість, з донькою не спілкується (а.с.30). Відповідно до свідоцтва про зміну імені виданого Фастівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Фастівському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ), [PERSON] 18 червня 2021 року змінила прізвище. Її прізвище після державної реєстрації зміни імені: [PERSON] (а.с.23). Відповідно до довідки виданої Виконавчим комітетом Фастівської міської ради Київської області від 22.07.2021 року №638, [PERSON] , 1976 року народження проживає за адресою: [ADDRESS] з донькою [PERSON] , 2011 року народження та сином [PERSON] , 1999 року народження. Батько [PERSON] вихованням доньки не займається, за місцем прописки дитини не з`являється (а.с.25). Згідно з відомостями розрахунку заборгованості зі сплати аліментів на утримання дитини, наданого Фастівським ВДВС у Фастівському районі Київської області ЦМУ МЮ (м. Київ), станом на 13.03.2024 заборгованість по аліментах складає 151280,73 грн (а.с.16-18). Згідно з відомостями розрахунку заборгованості зі сплати аліментів на утримання дитини, наданого Фастівським ВДВС у Фастівському районі Київської області ЦМУ МЮ (м. Київ), станом на 24.04.2024 заборгованість по аліментах складає 191430,73 грн (а.с.12-15). Згідно з відомостями характеристики, виданої Фастівським академічним ліцеєм №2 від 23.05.2024, [PERSON] навчається у закладі з 1 класу. Дівчинка здібна, має гарну пам`ять, логічне мислення, відповідально ставиться до навчання. За результатами навчання має достатній рівень знань, пропусків без поважних причин немає. Зростає в родині з мамою та старшим братиком, де приділяється значна увага навчанню та вихованню дитини. Мама бере активну участь у житті класу, систематично відвідує батьківські збори. Тато жодного разу не цікавився навчанням та вихованням дитини. З учителями зв`язку не має, батьківські збори не відвідує (а.с.24). Згідно з довідкою виданою Комунальним підприємством Фастівської міської ради «Фастівська житлово-експлуатаційна контора» № 07-6954 від 27.04.2025, [PERSON] , 1976 року народження проживає за адресою: [ADDRESS] . Разом з нею проживає її донька [PERSON] , 2011 року народження. Дитина за цією проживає з народження. Вихованням дитини займається одна мама. Батько [PERSON] за цією адресою не проживає, вихованням не займається, доньку не відвідує (а.с.20). Згідно з відомостями характеристики, виданої Фастівським академічним ліцеєм №3 від 29.04.2025, [PERSON] навчається у закладі з 7 класу. Під час навчання зарекомендувала себе як старанна, дисциплінована, працелюбна, уважна учениця. Володіє навчальним матеріалом на достатньому та високому рівнях. Мама, [PERSON] контролює навчання і приділяє належну увагу вихованню доньки, організовує правильне проведення вільного часу, моніторить поводження дитини в мережі інтернет та інформаційну гігієну, забезпечує високий рівень навчання дитини, постійно підтримує зв`язок з класним керівником, регулярно відвідує батьківські збори, бере активну участь у житті класу та школи. Батько, [PERSON] , з сім`єю не проживає, за період навчання у Фастівському ліцеї №3 із дитиною не спілкувався. У вихованні дитини участі не бере. З класним керівником на зв`язок не виходив, не батьківські збори не з`являвся (а.с.20). Відповідно до висновку Органу опіки та піклування Фастівської міської ради Київської області від 03.09.2025, № 06-23/4915, врахувавши протокол №10, рішення виконавчого комітету Фастівської міської ради №486 від 27.08.2025, орган опіки та піклування виконавчого комітету Фастівської міської ради вважає доцільним позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] , відносно малолітньої доньки, [PERSON] , [INFO] . Нормативно-правове обґрунтування. Відповідно до частини першої статті 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права, а норми Конституції України є нормами прямої дії. Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України). Відповідно до частини 3 статті 51 Конституції України, сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно із частиною 7 статті 7 СК України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Відповідно до статті 9 Конвенції про права дитини, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Згідно зі статтею 18 Конвенції про права дитини, батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до частини першої статті 19 Конвенції про права дитини, держава вживає усіх необхідних заходів з метою захисту дитини від відсутності піклування або недбалого ставлення до неї з боку батьків. Відповідно до частин першої, другої статті 27 цієї Конвенції, кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до частини восьмої статті 7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Згідно зі статтею 141 СК України, мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Статтею 150 СК України передбачений обов`язок батьків щодо виховання та розвитку дитини. Згідно із частинами 2 та 4 статті 155 СК України, батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною 1 статті 164 СК України, зокрема, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Висновки суду. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, на предмет їх належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, надавши оцінку зібраним у справі доказам в цілому та кожному доказу окремо, суд дійшов до таких висновків. У цій справі спір стосується питання позбавлення відповідачів батьківських прав. Суд враховує, що позбавлення особи батьківських прав є, з одного боку, засобом захисту прав дитини, а з іншого ? заходом впливу на батьків, які неналежним чином виконують свої батьківські обов`язки стосовно дитини. Першочергово суд бере до уваги, що взаємне задоволення батьків і дітей від товариства одне одного становить фундаментальний елемент «сімейного життя». Інтереси дитини вимагають збереження зв`язків дитини з її сім`єю, за винятком випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною, і це може завдати шкоди здоров`ю та розвитку дитини (див., наприклад, пункт 143 рішення Європейського Суду з прав людини (далі ? ЄСПЛ) від 14 березня 2017 року у справі «KB та інші проти Хорватії», заява № 36216/13). Розрив таких зв`язків означає відрізання дитини від її коріння, що можна зробити лише в дуже виняткових випадках, необхідно зробити все для збереження особистих стосунків і, якщо і коли це доречно, для «відбудови» сім`ї. У цьому контексті ЄСПЛ підкреслив, зокрема, зобов`язання держави вживати заходів для збереження зв`язку між батьками та дитиною, наскільки це можливо (див., наприклад, пункт 48 рішення ЄСПЛ від 13 жовтня 2015 року у справі «СH проти Італії, заява № 52557/14). Вирішення питання про позбавлення відповідача батьківських прав охоплюється статтею 8 Конвенції і є втручанням у його право на повагу до свого сімейного життя, яке в свою чергу не є абсолютним. Водночас суд зауважує, що втручання у право на повагу до сімейного життя не становить порушення статті 8 Конвенції, якщо воно здійснене «згідно із законом», відповідає одній чи кільком законним цілям, про які йдеться в пункті 2, і до того ж є необхідним у демократичному суспільстві для забезпечення цих цілей (пункт 50 рішення ЄСПЛ від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України», заява № 31111/04). Підстави для позбавлення батьківських прав, що закріплені у статті 164 СК України, є вичерпними, і жодні інші обставини не можуть бути підставою для позбавлення батьківських прав одного з батьків. Тлумачення пункту 2 частини 1 статті 164 СК України дозволяє зробити висновок про те, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема, ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини, передбачені статтею 166 СК України. Звертаючись до суду з цим позовом, позивач як підставу для позбавлення батьківських прав зазначає пункт 2 частини першої статті 164 СК України, тобто ухилення відповідачем від виконання своїх обов`язків щодо виховання дітей та/або забезпечення здобуття ними повної загальної середньої освіти, також вказала на відсутність з боку відповідача матеріальної допомоги на утримання дітей, не забезпечення ним ні першочергових необхідних потреб дітей, ні вирішення будь-яких питань, що стосуються життя дітей. З огляду на вказане суд вважає беззаперечним у цій справі те, що втручання у право відповідача має законні підстави. Також суд знаходить, що таке втручання спрямоване на захист «прав і свобод» дитини і відповідно воно має законну мету у значенні пункту 2 статті 8 Конвенції. Визначаючи чи є захід щодо втручання у право відповідача необхідним в демократичному суспільстві, суд, беручи до уваги обставини справи у цілому, розглядає також підстави, наведені для виправдання застосованого заходу, на предмет їх відповідності та обґрунтованості відповідно до пункту 2 статті 8 Конвенції. Беззаперечно, що аналіз того, що має найкраще задовольняти «інтереси дитини», є дуже важливим у таких справах (пункт 53 рішення ЄСПЛ у справі «Хант проти України»). Суд наголошує, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагає ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. ЄСПЛ у своїй прецедентній практиці вказує, що оцінюючи те, чи був оскаржуваний захід «необхідним у демократичному суспільстві», суд має розглянути, чи у світлі справи в цілому причини, наведені для виправдання оскаржуваного заходу, були «відповідними та достатніми» для цілей статті 8 Конвенції. З цією метою Суд повинен з`ясувати, чи національні суди провели поглиблений аналіз усієї сімейної ситуації та цілого ряду факторів, зокрема факторів фактичного, емоційного, психологічного, матеріального та медичного характеру, і здійснили збалансовану та обґрунтовану оцінку відповідних інтересів кожної особи, постійно піклуючись про те, яке рішення було б найкращим для дитини. Суд також повинен буде визначити, чи процес ухвалення рішення, розглядаючи його в цілому, був справедливим і забезпечив заявниці необхідний захист її інтересів, гарантований статтею 8 Конвенції (див. пункт 47 рішення ЄСПЛ від 30 червня 2020 року у справі «Ілля Ляпін проти росії», заява № 70879/11). Суд підкреслює, що у спірних правовідносинах на перше місце ставляться «якнайкращі інтереси дитини» (стаття 3 Конвенції ООН про права дитини). Важливо, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Верховний Суд виробив сталий підхід щодо застосування положень статі 8 Конвенції у поєднанні зі статтею 164 СК стосовно того, що врахував суд першої інстанції під час вирішення спору відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК. Так, ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками (постанова Верховного Суду від 08 травня 2019 року у справі № 409/1865/17-ц). Верховний Суд неодноразово звертав увагу на те, що тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Крім того, зазначені чинники, повинні мати систематичний та постійних характер (постанова Верховного Суду від 04 березня 2021 року у справі № 756/6112/18). Доведення обставин свідомого, умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, які можуть бути підставою позбавлення останньої батьківських прав, покладено на позивача (див. постанову Верховного Суду від 29 травня 2020 року у справі № 739/2159/18). Верховний Суд у постанові від 29.09.2021 року у справ № 459/3411/18 зазначив, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. З огляду на вказане за результатами розгляду цієї справи суд дійшов таких висновків. У цій справі суд встановив, що відповідач не відповідає вимогам, необхідним для виховання дітей, він своїми свідомими та регулярними діями та бездіяльністю заподіює шкоду своїй дітині, не дбає про неї, не виховує її, не надає їй доступ до культурних та інших духовних цінностей, його безвідповідальний спосіб життя та морально-етичні переконання становлять загрозу для здоров`я та розвитку дитини, спілкування дитини з відповідачем порушувало права дитини на безпечне дитинство, а також на захист, піклування, виховання. Суд обґрунтовано вважає відсутньою у спірних правовідносинах можливість відновлення зв`язків між батьком та дитиною, оскільки суд встановив повну й абсолютну свободу доступу відповідача до дитини і його свідоме уникання та небажання виконувати батьківські обов`язки та дбати про дитину. Також суд встановив, що відповідач проявляв зневажливе ставлення до дитини, ображав її словесно, бив, карав, булив, називав товстою, нецензурно виражався. Крім цього, він систематично вчиняв домашнє насильство стосовно позивачки, яке проявлялось у формі фізичного та психологічного насильства та відбувалось у присутності дитини. З огляду на це суд вважає, що така бездіяльність відповідача свідчить про наявність правових підстав для позбавлення його батьківських прав і відповідатиме найкращим інтересам дитини. Відповідно до ст. 24 Лісабонського договору, діти мають право на захист і турботу, необхідну для їхнього благополуччя. Усі дії, що стосуються дітей, повинні керуватися найкращими інтересами дитини. У п. 100 рішення у справ «Мамчур проти України» Суд Справедливості зазначив що у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним. При оцінці та визначення найкращих інтересів дитини суд враховує такі елементи: погляди дитини, індивідуальність дитини, збереження сімейного оточення і підтримання відносин, піклування, захист і безпеку дитини, вразливе положення дитини, право дитини на здоров`я, право дитини на освіту та розвиток. У цих правовідносинах, співставляючи інтереси окремої особи, в право якої здійснюється втручання (відповідача), враховуючи суспільні інтереси та інтереси дитини, суд вважає, що позбавлення відповідача батьківських прав буде кращим заходом для дитини, ніж зворотне, оскільки таке позбавлення батьківських прав впливає на обставини щодо виховання і розвитку дитини, створює додаткові умови щодо її безпечного виховання, захисту її здоров`я, сприяє захисту її прав взагалі, а невжиття такої процедури створює умови для зловживання відповідачем своїми правами стосовно дитини. Суд також керується тим, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу за доведеності винної поведінки батьків, яка суперечить інтересам дитини, і неможливості змінити цю поведінку. Окремо суд бере до уваги те, що, відповідно до частини першої та другої статті 3 Конвенції ООН про права дитини, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків. Суд безальтернативно встановив у цій справі, що у взаємовідносинах батька (відповідача) з дитиною наявна стала відсутність між ними будь-якого психо-емоційного зв`язку, спілкування, а також стійке, свідоме та непохитне небажання відповідача відновити та встановити контакт із дитиною, його винне та свідоме нехтування своїми батьківськими обов`язками, усунення від піклування про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, не забезпечення необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; відсутність бажання до спілкування з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надання дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяння засвоєнню дитиною загальновизнаних норм моралі; не виявленні інтересу до внутрішнього світу дитини; не створення умов для отримання дитиною освіти. Крім цього, під час розгляду цієї справи суд бере до уваги виявлені та перевірені судом факти вчинення відповідачем домашнього насильства (психологічного, фізичного) стосовно дитини та за її присутності (частина четверта статті 22 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»). Також суд бере до уваги, що матеріали справи та пояснення учасників справи у судовому засіданні свідчать про те, що відповідачу достовірно відомо про порушення позивачем процедури позбавлення його батьківських прав стосовно його дитини. Водночас, відповідач будь-якого інтересу до спрямованих до нього вимог позову протягом всього часу розгляду справи у суді не виявив, заперечень щодо суті позовних вимог не подав. На думку суду, така його поведінка свідчить про байдуже ставлення до долі дитини. Відповідно до висновку Органу опіки та піклування Фастівської міської ради Київської області від 03.09.2025, № 06-23/4915, врахувавши протокол №10, рішення виконавчого комітету Фастівської міської ради №486 від 27.08.2025, орган опіки та піклування виконавчого комітету Фастівської міської ради вважає доцільним позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] , відносно малолітньої доньки, [PERSON] ., [INFO] . Суд бере до уваги висновок органу опіки та піклування, оскільки він належно обґрунтований, у ньому наведено достатньо підстав та аргументів, які вказують на доцільність позбавлення відповідача батьківських прав, а також позитивного впливу такого рішення на інтереси дитини. Крім цього, за підсумками розгляду справи суд встановив, що батьківські обов`язки стосовно дитини батько не виконує. Також суд встановив, що після постановлення Фастівським міськрайонним судом Київської області рішення від 12 червня 2020 року у справі 381/4428/19 про відмову у задоволенні позову про позбавлення відповідача батьківських прав останній висновки не зробив, стосунки з дитиною не відновив, а навпаки віддалився та продовжив свідомо ухилятись від виконання своїх батьківських обов`язків. Зазначені факти як кожен окремо, так і в сукупності можна розцінювати як ухилення батьком від виховання своєї дитини, свідоме нехтування ним своїми обов`язками, за наявності винної поведінки. Суд враховує, що позбавлення батьківських прав є винятковим заходом, який тягне за собою вагомі правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини. Це означає, що позбавлення батьківських прав допускається лише, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо і лише при наявності вини в діях батьків. Позбавлення батьківських прав ? це насамперед спосіб захисту прав і інтересів дитини, направлений на позитивний результат у долі неповнолітньої дитини. В цій справі суд достовірно встановив, що у спірних правовідносинах мотиви для позбавлення батьківських прав є доречними і достатніми, рішення про позбавлення батьківських прав здатне забезпечити належний захист дитини з огляду на проведений судом ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, висновок органу опіки ґрунтується на достатній доказовій базі. З огляду на викладене суд вважає, що під час розгляду справи знайшли підтвердження обставини того, що відповідач без поважних причин свідомо нехтує своїми батьківськими обов`язками, передбаченими ст. 150 СК України, за власною ініціативою самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків стосовно дитини, без поважних причин залишив її без батьківської уваги та турботи, при цьому наявна відсутність перешкод у спілкуванні з дитиною, а отже поведінка відповідача стосовно дитини є свідомим нехтуванням ним своїми батьківськими обов`язками. На думку суду, у спірних правовідносинах за відсутності доказів щодо наявності між дитиною та батьком зв`язку, який визначається як сімейне життя, відсутність взагалі протягом тривалого часу будь-якого контакту внаслідок такої свідомої поведінки відповідача позбавлення відповідача батьківських прав не становитиме втручання в значенні пункту 2 статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод у право відповідача на повагу до його сімейного життя, яке гарантується пунктом 1 статті 8 цієї Конвенції. Між інтересами дітей та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага, і при дотриманні такої рівноваги особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Батьківські права засновані на спорідненості батьків з дітьми, водночас ухилення від виконання батьківських обов`язків є в силу закону підставою для позбавлення батьківських прав. З наведених вище обставин, суд вважає, що у спірних правовідносинах наявні підстави, передбачені пунктом 2 частини 1 статті 164 СК України, для позбавлення відповідача батьківських прав щодо його дітей і це сприятиме захисту якнайкращих інтересів дітей. Отже, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову. Водночас, суд роз`яснює, що, відповідно до ч. 1 ст. 169 ЦПК України, мати, батько, позбавлені батьківських прав мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Розподіл судових витрат. Відповідно до ч. 1 , п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно із п. 1 ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З урахуванням результату вирішення цієї справи з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору в розмірі 1211,20 грн.

Outcome: approved