Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-14 00:00:00

Відповідач позовні вимоги визнав, щодо їх задоволення не заперечував, просив розглянути справу у його відсутності. Представник позивачки [PERSON] [PERSON] позовні вимоги підтримав, просив про розгляд справи без його участі. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення\~ у справі можливо\~ постановити при проведенні підготовчого судового засідання. В ході розгляду справи судом були дослідженні наступні докази: копія витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 14.06.2011р.; копія свідоцтва про право на спадщину за законом від 14.06.2011р. № 1868; копія витягу про державну реєстрацію прав від 25.07.2011р. про реєстрацію житлового будинку; копія технічного паспорту на житловий будинок із надвірними спорудами та господарськими будівлями, розташований по [ADDRESS] ; копія звіту експерта від 08.04.2025р. про проведення незалежної оцінки вартості нерухомості; копія довідки №100 ТОВ «Ренійське БТІ» від 15.08.2025р. Судом в ході судового розгляду справи встановлено, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 14.06.2011р. № 1868 відповідачу рахується належним на праві власності житловий будинок із надвірними спорудами та господарськими будівлями, розташований по [ADDRESS] . У 2014 р. між позивачкою та [PERSON] була досягнута домовленість про купівлю-продаж належного йому житлового будинку із надвірними спорудами та господарськими будівлями, розташованого по [ADDRESS] , сторони досягли усної домовленості щодо відчуження нерухомості, письмово вони договір купівлі-продажу не оформлювали. Тоді ж позивачка передала відповідачу гроші за купівлю житлового будинку, а відповідач передав позивачці нерухомість, ключі, документи на будинок (які були в нього в наявності). У майбутньому відповідач пообіцяв позивачці засвідчити договір купівлі-продажу нерухомості в нотаріальному порядку. Після вчинення правочину позивачка перейшла мешкати у придбаний будинок, зробила там ремонт, сплачує всі необхідні комунальні платежі. З метою нотаріального засвідчення правочину позивачка неодноразово зверталась до відповідача, однак [PERSON] від посвідчення договору ухилявся, на прохання позивачки про зустріч не реагує, мотивуючи нестачею вільного часу, матеріальними труднощами та ін. Незважаючи на це, з 2014р. відповідач у спірному житловому будинку не з`являвся, його речей там немає, будь-яких вимог або претензій до позивачки він не пред`являв, вважаючи, що він продав житловий будинок, отримав за його купівлю гроші, передав його позивачці, фактично припинив будь-які обов`язки щодо утримання нерухомості та володіння нею. Отже, з 2014р. житловий будинок цілком перейшов у володіння та розпорядження позивачки, вона утримує його, розпоряджається доглядом за ним, зв`язатися із відповідачем будь-яким чином та домовитися про переоформлення нерухомості в даний час неможливо. Незважаючи на це, позивачка фактично, відкрито володіє нерухомістю в цілому, стежить за її технічним станом, сплачує за утримання комунальні послуги з 2014р. і до теперішнього часу, вона користується вищевказаною нерухомістю, яка весь цей час не витребувалася із володіння позивачки відповідачем. Таким чином, [PERSON] вважає, що має право на вищевказаний житловий будинок з підстав ст. 344 ЦК України, а саме за набувальною давністю. Вивчивши матеріали справи та надані документи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивачки обґрунтовані і підлягають задоволенню, оскільки її доводи знайшли своє належне підтвердження в судовому засіданні. Оскільки щодо позовних вимог, обставин справи сторони не заперечують, визнають їх, суд вважає, що факти, які обґрунтовують заявлені вимоги і мають значення для справи встановлені, у зв`язку із чим немає необхідності у підтвердженні їх доказами засобом дослідження показань свідків. Як було встановлено судом, позивачка у справі у 2014р. досягла домовленості із відповідачем щодо купівлі-продажу житлового будинку. Договір купівлі-продажу у письмовому порядку вона із відповідачем не укладала, однак всі документи на будинок останній їй передав, саму нерухомість також. У 2014р. відповідач виїхав зі спірної житлоплощі, питання про утримання відповідної нерухомості перейшло до позивачки, участі у сплаті комунальних послуг відповідач не приймає. Вже більше 10 років позивачка утримує житловий будинок, доглядає за його технічним станом та сплачує всі належні платежі. Будь-яких домовленостей із відповідачем щодо розподілу витрат, пов`язаних із утриманням будинку, немає. Виходячи із ситуації, що склалася в даній справі, вбачаються підстави для визнання за позивачкою права власності на житловий будинок в порядку набувальної давності. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Згідно із\~ч.\~4\~ст.\~344\~ЦК України\~право власності\~за набувальною\~давністю на\~нерухоме майно,\~транспортні засоби,\~цінні папери\~набувається за\~рішенням суду. За ч.\~1,\~3\~ст.\~397\~ЦК України\~володільцем чужого\~майна є\~особа,\~яка фактично\~тримає його\~у себе. Фактичне володіння майном вважається правомірним, якщо інше не випливає із закону або не встановлено рішенням суду. Як виходить з доводів позивачки, з 2014р. по теперішній час вона безперервно, відкрито володіє житловим будинком, сплачує всі належні платежі, як власник нерухомості, розпоряджається ним, проводить ремонти, використовує його за цільовим призначенням та ін. За весь час володіння позивачкою будинком відповідач не пред`являв до неї жодних вимог про витребування нерухомості (грошової компенсації), документів на нього, не брав участі в утриманні нерухомості та не ніс витрат по сплаті належних платежів. На момент розгляду справи в суді відповідач своєю заявою підтвердив доводи позивачки, викладені у позові, визнав позовні вимоги, відзиву на позов не надав. Таким чином, суд встановив, що володіння позивачкою житловим будинком (що належить відповідачу) є добросовісним, правомірним, відкритим (позивачка, вважаючи себе власником будинку, сплачувала комунальні платежі за його утримання, розпоряджається житлом та ін.) та безперервним. Таким чином, суд вважає, що житловий будинок цілком з законних підстав перейшов у володіння та користування [PERSON] , внаслідок чого остання набула право власності на нього за набувальною давністю. Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. З урахуванням викладених позивачкою та досліджених у судовому засіданні обставин, суд вважає можливим задовольнити її вимоги щодо визнання за нею права власності на майно за набувальною давністю.

Outcome: approved