Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-13 00:00:00

У травні 2025 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до Акціонерного товариства «Сенс Банк» (далі - АТ «Сенс Банк»), за участю третіх осіб: Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), приватного виконавця Юхименко О. Л., у якому просить визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис від 13 березня 2020 року № 10071, винесений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харою Наталією Станіславівною, щодо стягнення з неї заборгованості в сумі 21 317,12 грн. Позовні вимоги обґрунтувала тим, що 28 травня 2019 року між нею та Акціонерним товариством «Альфа-Банк» (нова назва AT «Сенс Банк») укладено договір позики (кредиту) № 491005454. Зазначає, що отримані в позику кошти, частково повернула у відповідності до графіку погашення заборгованості, однак частину боргу не змогла сплатити у зв`язку з фінансовими проблемами. Протягом тривалого часу жодних звернень від кредитора їй не надходило, однак нещодавно усі наявні в неї карткові рахунки було заблоковано, з них почали списувати кошти. Для з`ясування підстав блокування рахунків та стягнення в примусовому порядку коштів, вона звернулась за правовою допомогою до адвоката Симоненка Т. В. 05 травня 2025 року у відповідь на адвокатський запит приватний виконавець Юхименко О. Л. направив постанову про відкриття виконавчого провадження ВП [NUMBER] з кодом доступу до його матеріалів та супровідним листом, копію оферти на укладання кредиту, копію анкети-заяви, копію виконавчого напису нотаріуса від 13 березня 2020 року № 10071. Через систему доступу сторін до матеріалів виконавчого провадження asvpweb.minjust.gov.ua, що міститься на офіційному сайті Міністерства юстиції України, з використанням ідентифікатора доступу: 48088В2БА091, її представником було досліджено матеріали виконавчого провадження № [NUMBER], відкритого 13 квітня 2020 року. Вказує, що адвокатом з`ясовано, що підставою для примусового стягнення з неї заборгованості в рамках згаданого вище виконавчого провадження став виконавчий напис нотаріуса від 13 березня 2020 року № 10071, винесений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харою Н. С. Наразі, як зазначає позивач, свідоцтво на право заняття нотаріальною діяльністю приватного нотаріуса Хари Н.С. скасоване, що підтверджується відповідним листом Міністерства юстиції України. Позивач заперечує проти наявності у неї заборгованості в сумі 21 317,12 грн і зазначає про відсутність доказів безспірності наявної в неї заборгованості, що визначені пунктом б частини другої Постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» від 29 червня 1999 року № 1172, які є обов`язковими для підтвердження безспірності заборгованості боржника документа, а саме засвідченої стягувачем виписки з рахунку боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувана про непогашення заборгованості та інші. Таким чином, як стверджує позивачка, виконавчий напис від 13 березня 2020 року № 10071 вчинено з грубими порушеннями порядку вчинення виконавчих написів нотаріусами. Зауважила, що при вчиненні виконавчого напису у приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Хари Н. С. були відсутні: докази отримання нею конкретної суми кредитних коштів; відомості про будь-яке погашення заборгованості (розрахунок погашення кредиту); докази звернення кредитора до неї, як до боржника, з вимогою ліквідувати заборгованість; виписка з її банківського рахунку, як боржника; детальний розрахунок розміру заборгованості (в матеріалах виконавчого провадження наявний лише паспорт кредиту з орієнтовним графіком погашення боргу та умовами кредитування). На думку позивача у приватного нотаріуса не було підстав вважати, що розмір її заборгованості перед стягувачем, а також сума штрафних санкцій та процентів, що зазначені у виконавчому написі, є безспірними. Крім того, позивач зазначає про те, що ані відповідачем, ані нотаріусом не було надіслано їй повідомлення і вимоги про необхідність погашення коштів, що б надало сторонам можливість врегулювання спірної ситуації в досудовому порядку. Процесуальні дії Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15 травня 2025 року визначено суддю Святошинського районного суду м. Києва Твердохліб Ю. О. та справа передана судді (а. с. 27, 28). Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 20 травня 2025 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомленням (виклику) сторін (а. с. 30). Відповідно до частини п`ятої статті 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Оскільки розгляд справи відбувається в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи, особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не викликались. Положеннями статті 174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. У червні 2025 року у системі «Електронний суд» представник третьої особи Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиціїБашук Юлія Олександрівна сформувала пояснення та просила суд ухвалити обґрунтоване та законне рішення. У червні 2025 року у системі «Електронний суд» представник AT «Сенс Банк» Махніцький Геннадій Юльяновичсформував відзив та просив суд відмовити у позові повністю. Відзив мотивував тим, що кредитний договір містив усі істотні умови, які у письмовій формі скріплено підписом позивача. Позивачка не довела, в чому саме полягає спірність суми боргу, що вказана у виконавчому написі. Законодавством не передбачалось в обов`язковому порядку направлення вимоги боржнику. Не передбачено такого способу захисту прав, як визнання виконавчих написів (актів чи дій) нотаріуса такими, що не підлягають виконанню. Вивчивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до наступного. Фактичні обставини справи Судом встановлено, що 13 березня 2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хара Н. С. вчинено виконавчий напис, який зареєстровано в реєстрі за № 10071, за яким запропоновано стягнути з [PERSON] , яка є боржником за кредитним договором від 28 травня 2019 року № 491005454, укладеним з АТ «Альфа-Банк» (на тепер АТ «Сенс Банк»). У вказаному виконавчому написі зазначено наступне: строк платежу за кредитним договором від 28 травня 2019 року № 491005454 настав. Боржником допущено прострочення платежів. Стягнення заборгованості проводиться за період з 31 серпня 2019 року до 05 грудня 2019 року. Сума заборгованості складає 20 667,12 грн, у тому числі прострочена заборгованість за сумою кредиту - 578,21 грн, прострочена заборгованість за комісією та процентами - 1 871,59 грн, строкова заборгованість за сумою кредиту - 18 184,23 грн; строкова заборгованість за комісією та процентами - 33,09 грн. За вчинення цього виконавчого напису нотаріусом на підставі статті 31 Закону України «Про нотаріат» стягнуто плати із стягувача АТ «Сенс Банк» у розмірі 650,00 грн, яка підлягає стягненню з боржника на користь стягувача. Загальна сума, яка підлягає стягненню з боржника, яким є [PERSON] , на користь АТ «Сенс Банк» складає 21 317,12 грн. Виконавчий напис від 13 березня 2020 року № 10071 вчинено на підставі статей 87-91 Закону України «Про нотаріат» та пункту 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. Мотиви, з яких виходить суд при розгляді цієї справи та застосовані ним норми права Нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом (стаття 18 Цивільного кодексу України). Згідно з частиною першою статті 39 Закону України «Про нотаріат» порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом та іншими актами законодавства України. Для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України (стаття 87 Закону України «Про нотаріат»). Частиною першою статті 88 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Підпунктом 3.2 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, визначено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів (далі - Перелік), затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. Відповідно до пункту 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, нотаріально посвідчені договори, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно (крім випадку, передбаченого пунктом 1-1 цього переліку). Для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Позивач, як на підставу для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, посилається про те, що при вчиненні виконавчого напису у приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Хари Н. С. були відсутні: докази отримання нею конкретної суми кредитних коштів; відомості про будь-яке погашення заборгованості (розрахунок погашення кредиту); докази звернення кредитора до неї, як до боржника, з вимогою ліквідувати заборгованість; виписка з її банківського рахунку, як боржника; детальний розрахунок розміру заборгованості (в матеріалах виконавчого провадження наявний лише паспорт кредиту з орієнтовним графіком погашення боргу та умовами кредитування). Таким чином позивач вважає, що у приватного нотаріуса не було підстав вважати, що розмір її заборгованості перед стягувачем, а також сума штрафних санкцій та процентів, що зазначені у виконавчому написі, є безспірними. У постанові від 15 січня 2020 року у справі № 305/2082/14-ц Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що «сам факт звернення кредитора до суду не є підставою для визнання заборгованості спірною, позаяк спірність заборгованості з урахуванням положень чинного законодавства визначається не за суб`єктивним ставленням кредитора чи боржника до неї, а за об`єктивним закріпленням такого виду заборгованості у Переліку. Ураховуючи вищезазначене, Велика Палата Верховного Суду вважає за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, зокрема статті 88 Закону України «Про нотаріат», викладеного у постанові Верховного Суду України від 04 березня 2015 року у справі № 640/5240/13-ц (провадження № 6-27цс15). Таким чином, вирішуючи питання правомірності вчинення виконавчого напису у розумінні статті 88 Закону України «Про нотаріат» слід враховувати, що наявність спору в суді за позовом кредитора до боржника про стягнення суми заборгованості за кредитним договором не спростовує висновок про безспірність заборгованості цього боржника та жодним чином не свідчить про неправомірність вчинення виконавчого напису. Велика Палата Верховного Суду також звертає увагу на те, що спір про право, який унеможливлює вчинення виконавчого напису і, як наслідок, зумовлює певну правову реакцію нотаріуса, міг вбачатися нотаріусом винятково із заяви боржника про зупинення виконавчого провадження, поданої відповідно до частини четвертої статті 42 Закону України «Про нотаріат» і обґрунтованої тим, що боржник звернувся до суду із відповідною позовною заявою про оспорювання заборгованості, а також на підставі отриманого від суду повідомлення про надходження його позовної заяви. Але навіть такі обставини свідчили б про існування спору про право, проте не змінювали б правової характеристики цього виду заборгованості як безспірної. Так, оскільки позивач у встановленому законом порядку не спростував належними і допустимими доказами того, що сума заборгованості за кредитним договором на дату вчинення нотаріусом оспорюваного виконавчого напису була іншою, ніж та, яка запропонована в ньому до стягнення; не надав доказів часткового чи повного погашення заборгованості, Велика Палата Верховного Суду вважає, що суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про законність вчинення нотаріусом виконавчих написів». Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що [PERSON] не підтвердила належними та допустимими доказами свої заперечення щодо того, що заборгованість є спірною, а тому виконавчий напис нотаріуса є законним і підлягає виконанню, а позовні вимоги не підлягають задоволенню. Розподіл судових витрат Судові витрати суд розподіляє між сторонами у відповідності до положень частини першої, пункту 2 частини другої статті 141 ЦПК України. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed