Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-15 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача. [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини та зміну способу стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей із твердої грошової суми на частку від доходу. Свої вимоги позивач обґрунтувала тим, що 06.05.2009 року вона вперше уклала шлюб із відповідачем [PERSON] , який 04.11.2011 року був розірваний на підставі рішення Косівського районного суду Івано-Франківської області. 07.08.2013 року позивач та відповідач повторно зареєстрували шлюб за актовим записом № 3 у виконавчому комітеті Малорожинської сільської ради, Косівського району, Івано-Франківської області. Цей шлюб сторони розірвали 17.08.2018 року. 11.03.2022 року Косівським відділом ДРАЦС у Косівському районі Івано- Франківської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) між [PERSON] та [PERSON] повторно укладено шлюб про що здійснено актовий запис за № 45. Через непорозуміння та неможливість спільного проживання сторони шлюб розірвали та спільно не проживають. Шлюб між позивачем та відповідачем востаннє розірвано за рішенням Косівського районного суду Івано-Франківської області від 25.06.2024 року по справі № 347/702/24 (п. 7 додатків до позову). У шлюбах із [PERSON] у сторін народилося троє спільних дітей: [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] . За останнім рішенням Косівською районного суду Івано-Франківської області від 18.02.2025 року по справі № 347/2220/24 визначено місце проживання малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] із матір`ю. На даний час позивач проживає з трьома неповнолітніми дітьми окремо від їх батька. Всі троє дітей проживають з позивачем за спільним зареєстрованим місцем проживання у [ADDRESS] . За рішенням Косівською районною суду Івано-Франківської області від року по справі № 347/2323/18, із [PERSON] на утримання дитини [PERSON] стягуються аліменти у розмірі 1800 гривень щомісячно до його повноліття, а на утримання сина [PERSON] - кошти в розмірі 1300 гривень щомісячно до його повноліття. Позивач стверджує, що аліменти на утримання найменшої дитини [PERSON] не призначалися, примусово не стягуються та батьком дитини не сплачуються. Достатньої і належної участі у вихованні та матеріальному утриманні дітей батько участі не бере. Оскільки батько систематично та стабільно у належній мірі добровільно не утримує найменшу дитину [PERSON] , є необхідність у встановленні та стягненні аліментів на утримання наймолодшої за віком дитини. В той же час є потреба у зміні способу стягнення аліментів на утримання інших двох неповнолітніх дітей. Позивач стверджує, що з 29.01.2019 року істотно змінилися обставини та матеріальні потреби дітей, зросли законодавчо визначені прожиткові мінімуми на дітей відповідного віку. Матеріальне становище платника аліментів покращилося, а у [PERSON] зросли потреби на утримання дітей. [PERSON] на товари та послуги постійно зростають як і потреби дітей. Належний рівень утримання трьох дітей я одна забезпечити не н змозі, оскільки діти потребують догляду і матеріального утримання, а позивач офіційно не працює. Натомість, відповідач, проживаючи окремо, не бере відповідної участі у матеріальному утриманні їхніх спільних неповнолітніх дітей [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Позивач здійснює основні матеріальні витрати на лікарські засоби у разі нездужання дітей, оплату за гуртки та витрати навчання. Також несе значні матеріальні витрати на придбання одягу, продуктів харчування, бере участь в оплаті комунальних послуг, проведенні дозвілля і відпочинку, забезпечую інші потреби дітей. Син [PERSON] перейшов до 10 класу, а син [PERSON] , - до 5 класу Косівського ліцею № І імені Ярослава Мудрого Косівської міської ради, Косівського району, Івано-Франківської області. [PERSON] відвідує заклад дошкільної освіти (ясла-садок) «Горобинка» Косівської міської рази. Навчальний та виховний процес дітей потребує додаткових витрат, оплат за навчання, одяг, гуртки, відпочинок, дозвілля, харчування, тощо. Позивачу відомо, що відповідач заробляє значні кошти, займається підприємницькою діяльністю. Він здійснював будівництво будівель та споруд у присілку Центр, що у с. Малий Рожин Косівського району Івано-Франківської області. Володіє і користується кількома транспортними засобами, окремі з яких оформив на родичів, батька похилого віку. Він є фізичною особою-підприємцем та видом діяльності вантажні перевезення та у його користуванні зареєстровані транспортні засоби. Із 18.03.2023 року відповідач став бенефіціаром, засновником, власником та одночасно директором ТОВ «Сентранс» за кодом СДРПОУ 45388138. Основним видом діяльності ТОВ є перевезення небезпечних вантажів та небезпечних відходів вантажними автомобілями, міжнародні перевезення вантажними автомобілями. Задекларований дохід ТОВ із 2023 року суттєво змінився і збільшився у 2024 році із 69100 грн. до 6 667 600 грн. Таким чином, позивач стверджує, що існують законні підстави для зміни способу стягнення аліментів на інших двох дітей із твердої грошової суми, оскільки стягнення аліментів у частці від доходів платника аліментів слугуватиме найкращим інтересам дітей. У зв`язку з вище наведеним, позивач просила змінити спосіб стягнення аліментів на утримання двох неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , присудженого за рішенням Косівського районного суду Івано-Франківської області від 29.01.2019 року по справі № 347/2323/18 у твердій грошовій сумі на спосіб стягнення аліментів у частці від доходу платника аліментів [PERSON] , [INFO] . Окрім того [PERSON] просила стягувати із відповідача на її користь, аліменти на утримання трьох неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , у розмірі половини (1/2) частки з усіх видів його доходів (заробітку), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і не більше десяти прожиткових мінімумів на кожну дитину відповідного віку, до досягнення дітьми повноліття, починаючи стягнення із часу звернення із позовною заявою до суду. Також, позивач просила стягнути з відповідача витрати на правничу допомогу у розмірі 8000 гривень. Відповідачу було забезпечено право подати відзив на позовну заяву, однак такий не було подано. Заяви, та клопотання учасників справи. Позивач в судове засідання не з`явилася, однак подала заяву, в якій просила проводити розгляд справи без її участі (а.с. 56). Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив (а.с. 54). Процесуальні дії у справі. Ухвалою від 15.09.2024 року позовну заяву [PERSON] прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін та призначено справу до судового розгляду. Судом також було розміщено (оприлюднено) на веб-порталі Судової влади України оголошення про виклик у судове засідання по справі №347/1767/25 відповідача [PERSON] (а.с. 50). Враховуючи те, що відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив, жодних заяв від нього не надходило, та у строк встановлений судом відповідач відзив на позов не подав, будь-яких інших клопотань та заяв від відповідача подано до суду не було, відтак у відповідності до ч. 8 ст. 178 ЦПК України, суд вважає за можливе провести розгляд справи за наявними у справі матеріалами. З урахуванням положень ст. 280 ЦПК України суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд доходить такого висновку. Фактичні обставини, встановлені судом, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. Згідно з копією паспорту громадянина України у вигляді айді картки, [PERSON] народилася [INFO] , у с. Річка, Косівського району Івано-Франківської області (а.с.8). Відповідно до копії свідоцтв про народження серії [NUMBER] виданого повторно 22.03.2024року, [PERSON] народився [INFO] , [PERSON] народився [INFO] [PERSON] народився [INFO] а їх батьками записані [PERSON] та [PERSON] (а.с.9-11). Рішенням Косівського районного суду Івано-Франківської області від 17 серпня 2018 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано (а.с.12). Згідно рішення Косівського районного суду Івано-Франківської області від 29 січня 2019 року позов [PERSON] задоволено частково, ухвалено стягувати з [PERSON] на утримання неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] в розмірі - 1800 грн. щомісячно, та [PERSON] , [INFO] в розмірі - 1300 грн щомісячно, до досягнення ними повноліття. Рішенням Косівського районного суду від 25.06.2025 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано (а.с.14-17). Відповідно до рішення Косівського районного суду Івано-Франківської області від 18.02.2025 року, визначено місце проживання малолітніх дітей: [PERSON] , року народження. [PERSON] [INFO] , з матір`ю [PERSON] . [INFO] , за адресою: [ADDRESS] . Рішенням Косівського районного суду Івано-Франківської області від 06 серпня 2020 року ухвалено стягувати на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , по 1200 грн. щомісячно до досягнення ним повноліття, a також на утримання дружини [PERSON] , в розмірі - 1000 грн. щомісячно до досягнення дитиною трьох років (а.с.24-25). Згідно даних із ресурсу «Опендатабот» щодо виду діяльності, бенефеціара, власника, директора [PERSON] та задекларованих доходів ТОВ «Сентранс», [PERSON] веде свою діяльність як фізична особа-підприємець (а.с.26-34). Відповідно до витягів з реєстру Косівської територіальної громади, [PERSON] та її діти [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] зареєстровані та проживають з адресою: [ADDRESS] (а.с.35-38). Згідно з актом обстеження матеріально-побутових умов за адресою [ADDRESS] , [PERSON] проживає разом з трьома неповнолітніми дітьми за вище вказаною адресою: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (а.с. 39). Зміст спірних\~правовідносин. Спірні правовідносини між сторонами виникли у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем (батьком) обов`язку щодо утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , та наміром позивача змінити розмір аліментів, шляхом зміни способу стягнення аліментів на неповнолітніх [PERSON] , та [PERSON] . Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. До спірних правовідносин, які виникли між сторонами, підлягають застосуванню норми Конституції України, Сімейного кодексу України, Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року № 2402-III (далі Закон № 2402-III) та Закон України «Про Державний бюджет України на 2021 рік». Так, утримання дитини до досягнення нею повноліття є обов`язком батьків (стаття 51 Конституції України). Положеннями ст. 180 Сімейного кодексу України визначено, що батьки зобов`язані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття. Відповідно до ст. 1, 2 Закону України «Про охорону дитинства» батьки зобов`язані забезпечити дітям умови для достатнього фізичного, духовного та культурного розвитку. В силу дії ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. За приписами ч. 2 ст. 182 цього кодексу мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Зважаючи на положення частини 2 статті 10 ЦПК України суд також враховує норми статей 3, 18, 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, відповідно до яких в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 182 СК України, встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Як передбачено ч. 1 ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до статті 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2025 рік» прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років становить 2563 гривні, для дітей віком від 6 до 18 років становить 3196 гривень. Застосовані судом вищенаведені норми права регулюють спірні правовідносини та визначають обсяг суб`єктивних прав та юридичних обов`язків, якими наділені сторони в цих правовідносинах. Мотивована оцінка наведених учасниками справи аргументів щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] . Судом встановлено на підставі безпосередньо досліджених та оцінених наявних у справі доказів, що у сторін за час спільного проживання народилося троє спільних дітей: [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] . Всі троє дітей проживають з матір`ю [PERSON] та знаходяться на повному її утриманні. За рішенням Косівською районною суду Івано-Франківської області від 29.01.2019 року по справі № 347/2323/18, із [PERSON] на утримання дитини [PERSON] стягуються аліменти у розмірі 1800 гривень щомісячно до його повноліття, а на утримання сина [PERSON] - кошти в розмірі 1300 гривень щомісячно до його повноліття. Позов про стягнення аліментів на утримання [PERSON] , [INFO] , позивач не заявляла. Суд зазначає, що обов`язок щодо утримання та виховання своїх дітей покладено на обох батьків і вони в рівній мірі зобов`язані їх утримувати до досягнення ними повноліття. Факт відсутності у батька або матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не знаходиться в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розмірів аліментів. Ця обставина не звільняє батьків від обов`язку по утриманню дитини. Крім того, суд звертає увагу про відсутність будь-яких фактичних даних, які б свідчили про непрацездатність відповідача або його незадовільний стан здоров`я, чи наявність інших утриманців, а, відтак, давали б суду підстави вважати, що відповідач не зможе сплачувати аліменти у визначеній позивачкою частці від свого заробітку (доходу). Суд позбавлений можливості надати оцінку аргументам відповідача, оскільки такі ним не наведені, а сам відповідач в судове засідання не з`явився. Враховуючи, що обов`язок утримувати дітей є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька, інтереси дітей при визначенні розміру аліментів, відсутність добровільного вирішення сторонами питання участі батька в утриманні дітей, суд дійшов до переконання про наявність правових підстав для стягнення з відповідача аліментів на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] [INFO] . Суд зауважує, що право вибору способу стягнення аліментів належить тому з батьків, разом з яким проживають діти. Мотивована оцінка наведених учасниками справи аргументів щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову про зміну способу стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] . Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду і пов`язує таку заміну із способом їх присудження (ч. 3 ст. 181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст. ст. 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням. З огляду на наявність імперативного дозволу змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. ст. 183, 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у певній твердій грошовій сумі на аліменти у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини та навпаки). Як встановлено судом вище на підставі рішення Косівською районного суду Івано-Франківської області від 29.01.2019 року по справі № 347/2323/18, із [PERSON] на утримання дитини [PERSON] стягуються аліменти у розмірі 1800 гривень щомісячно до його повноліття, а на утримання сина [PERSON] - кошти в розмірі 1300 гривень щомісячно до його повноліття. Позивач покликаючись на необхідність зміни розміру аліментів, що стягуються на двох дітей, шляхом зміни способу стягнення аліментів з твердої частки, на частку від доходів, просила змінити спосіб стягнення аліментів на дітей [PERSON] та [PERSON] . Отже, враховуючи вищевикладені обставини, беручи до уваги необхідність створення для дітей такого рівня життя, який був би достатнім для їхнього фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку, а також зважаючи на приписи статті 13 ЦПК України, суд вважає, що в цій частині позов також слід задовольнити та змінити спосіб стягнення аліментів на утримання двох неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Отже, підсумовуючи вищевикладене, суд дійшов до висновку про стягнення із [PERSON] , [INFO] , на користь [PERSON] , [INFO] , аліменти на утримання трьох неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , у розмірі половини (1/2) частки з усіх видів його доходів (заробітку), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і не більше десяти прожиткових мінімумів на кожну дитину відповідного віку, до досягнення дітьми повноліття. Щодо початку строку стягнення аліментів. Відповідно до вимог ст. 191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Тому стягнення аліментів на [PERSON] [INFO] , слід розпочати з дня коли позивач звернулась із позовом до суду - з 26 серпня 2025 року. Відповідно до п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року стягнення та виплата аліментів в новому розмірі, а так само припинення їх стягнення, здійснюється виключно з дня набрання законної сили рішенням суду. Стягнення аліментів на [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] в новому розмірі розпочати з часу набрання рішенням законної сили. Щодо стягнення витрат на правову допомогу. Оцінюючи обґрунтованість заявлених вимог про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правову допомогу, суд враховує, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду (ч.3 ст.133 ЦПК України). Суд виходить із диспозиції ч.1 ст. 137 ЦПК України, у відповідності до якої витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Так, згідно ч.2 ст.137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, визначаються згідно з умовами договору про надання правової допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись. Згідно з п. 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30.09.09 р. № 23-рп/2009 у справі № 1-23/2009 правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права. Отже, з викладеного слідує, що до правової допомоги належать: консультації та роз`яснення з правових питань; складання заяв, скарг та інших документів правового характеру; представництво тощо. Конституційний Суд України зазначив і про те, що гарантування кожному права на правову допомогу в контексті ч. 2 ст.3, ст.59 Конституції України покладає на державу відповідні обов`язки щодо забезпечення особи правовою допомогою належного рівня. Такі обов`язки обумовлюють необхідність визначення в законах України, інших правових актах порядку, умов і способів надання цієї допомоги. За змістом положень статті 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" від 05 липня 2012 року № 5076-VI гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. При цьому, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо,

Outcome: approved