Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-08 00:00:00

1. Описова частина Короткий зміст позовної заяви 26.02.2025р. [PERSON] через свого представника адвоката Хегая О.Б. звернувся до суду із позовом до фізичної особи-підприємця [PERSON] про стягнення передплати за закупівлю автозапчастин та надання послуг з технічного обслуговування та ремонту транспортного засобу (а.с. 1-2). В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що ФОП [PERSON] є директором ТОВ «Магнум Карс». 22.11.2024 позивач надав ФОП [PERSON] з метою проведення робіт з технічного обслуговування та закупівлі автозапчастин транспортний засіб Volkswagen Tiguan, 2019 року випуску, ідентифікаційний номер [NUMBER] , д.н.з. [NUMBER] , що належить позивачу на підставі договору комісії № 54428 від 25.07.2024. Відповідно до п. 2.1. договору комісії № 54428 від 25.07.2024р. ТОВ «Магнум Карс» надав послуги позивачу з підбору, огляду, бронювання, забезпечення придбання, організації доставки та розмитнення автотранспортного засобу за рахунок та в інтересах позивача. ТОВ «Магнум Карс» свої зобов`язання за договором комісії № 54428 від 25.07.2024 виконав в повному обсязі. Після проведення митного оформлення, відповідач ФОП [PERSON] запропонував надати послуги з проведення ремонтних робіт, необхідних для відновлення транспортного засобу, оскільки придбаний автомобіль був після ДТП. 21.11.2024 сторони домовились про проведення ремонтних робіт та закупівлю необхідних для цього автозапчастин. Одним із видів економічної діяльності відповідача є послуги з технічного обслуговування та ремонту автотранспортних засобів. Згідно рахунку на оплату від 21.11.2024 відповідач надав позивачеві перелік та вартість необхідних автозапчастин та ремонтних робіт на суму 94993 грн. Позивач оплатив рахунок на банківський рахунок відповідача у розмірі 94993 грн. З 21.11.2024 до середини січня 2025 року автомобіль позивача стояв на території станції техобслуговування відповідача, жодних ремонтних робіт відповідач не проводив, запчастини, за придбання яких сплатив позивач, відповідач не закуповував. Усередині січня 2025 року позивач забрав транспортний засіб з території станції техобслуговування відповідача, після чого відповідач обіцяв йому повернути раніше сплачені кошти в розмірі 94\~993 грн., проте станом на день подання позову кошти не повернув. Не реагує на телефоні дзвінки. Враховуючи вищевикладене, просив стягнути з відповідача передплату за закупівлю автозапчастин та надання послуг з технічного обслуговування та ремонту транспортного засобу у розмірі 94 993 грн., а також покласти судові витрати на відповідача. Заяви учасників процесу по суті справи. Відповідач правом надання відзиву відповідно до ст. 178 ЦПК України не скористався. Рух справи. Ухвалою судді від 03.03.2025р. вирішено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження (а.с. 19). Підготовче засідання у справі закрите 05.06.2025 та справа призначена до судового розгляду (а.с. 38). Представник позивача - адвокат Хегай О.Б. в заяві від 05.06.2025 просив проводити розгляд справи за відсутності представника позивача, позовні вимоги підтримав, проти ухвалення заочного рішення не заперечував (а.с. 36-37). Відповідач ФОП [PERSON] в судові засідання, призначені на 27.03.2025, 06.05.2025, 05.06.2025, 02.09.2025 та 09.10.2025 не\~з`явився,\~про дати\~та час\~слухання справи\~повідомлявся належним\~чином шляхом направлення судової кореспонденції на підтверджену адресу місця його реєстрації та оголошення про виклик особи, конверти, якими направлялась поштова кореспонденція повернулись до суду з відміткою «за закінченням терміну зберігання». Також про дати та час слухання справи відповідач повідомлявся через систему «Електронний суд» у відповідності до ч. 6 ст. 128 ЦПК України, згідно із якою судова повістка надсилається до електронного кабінету відповідного учасника справи. Заяв про розгляд справи за його відсутності відповідач не надавав, з клопотанням про відкладення розгляду справи до суду не звертався. Згідно з ч. 1 ст. 223\~ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Враховуючи, що відповідач, виходячи з положень ч. 8, ч. 11\~ст. 128 ЦПК України, вважається належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, згідно зі\~ст. 280 ЦПК України, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Згідно з ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, враховуючи неявку в судове засідання всіх учасників справи, розгляд справи здійснюється без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Фактичні обставини справи, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. Судом встановлено, що 25.07.2024 між позивачем [PERSON] та ТОВ «Магнум Карс» укладено договір комісії № 54428 (а.с. 7-12). Відповідно до п. 2.1. договору комісії № 54428 від 25.07.2024р., ТОВ «Магнум Карс», надав послуги позивачу з підбору, огляду, бронювання, забезпечення придбання, організації доставки та розмитнення автотранспортного засобу за рахунок та в інтересах позивача. На підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серія [NUMBER] позивачеві [PERSON] належить транспортний засіб Volkswagen Tiguan, 2019 року випуску, ідентифікаційний номер [NUMBER] , державний номерний знак [NUMBER] (а.с. 4). Як вказує\~позивач,\~21.11.2024\~він домовився\~із ФОП\~ [PERSON] \~про проведення\~ремонтних робіт\~автомобіля Volkswagen Tiguan, 2019 року випуску та закупівлю для цього необхідних автозапчастин. Відповідач надав позивачеві перелік та вартість необхідних автозапчастин та ремонтних робіт, що відображено у рахунку на оплату від 21.11.2024 на суму 94993 грн. (а.с. 5). Відповідно до копії квитанції №223089344 позивач 22.11.2024 здійснив оплату на банківський рахунок відповідача у розмірі 94 993 грн, призначення платежу: оплата послуг згідно рахунку від 21.11.2024 (а.с. 6). Позивач вказує, що до цього часу ремонтні роботи автомобіля Volkswagen Tiguan, 2019 року випуску з боку відповідачем не здійснено, необхідні запчастини не придбані. 2. Мотивувальна частина Мотиви, з яких виходив суд, застосовані норми права та висновки суду. За приписами ч. 1 ст. 2 ЦПК завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1\~ст. 4 ЦПК України). Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 13 ЦПК суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.\~Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За загальними правилами статей 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або іншим способом, що встановлений договором або законом. Згідно зі статтею 64 Конституції України право на судовий захист не може бути обмежене. Правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорювані права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Така правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 16.09.2015 року №21-1465а15. Загальні положення про правочини визначено в статтях 202-214 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Виконання зобов`язань, реалізація, зміна та припинення певних прав у договірному зобов`язанні можуть бути зумовлені вчиненням або утриманням від вчинення однією із сторін у зобов`язанні певних дій чи настанням інших обставин, передбачених договором, у тому числі обставин, які повністю залежать від волі однієї із сторін. Відповідно до ч. 2 ст. 530 ЦК України, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час, крім випадків, установлених законом про банки і банківську діяльність. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Згідно з частинами першою та другою статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї зі сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом. Відповідно до ч.1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо інше не встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Згідно з ч.1 ст. 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. В частині першій статті 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до статті 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові. Глава 61 ЦК України у параграфах 2 - 4 регулює окремі різновиди договорів підряду. Тому загальні норми параграфа 1 глави 61 Цивільного кодексу України можуть застосовуватись до окремих видів договорів підряду, передбачених цим Кодексом. Юридичний аналіз зазначених правових положень дозволяє зробити висновок про те, що договір підряду є одним з цивільно-правових договорів, який має власне правове регулювання умов його укладення та визначає особливості захисту сторонами такого договору своїх прав та інтересів у процесі його виконання. Підстави для реалізації замовником права на односторонню відмову від договору підряду визначено положеннями ч.ч. 2,3,4 ст. 849, ч. 2 ст. 852, ч. 3 ст. 858 ЦК України. Відповідно до ч. 2. ст. 849 ЦК України, якщо підрядник своєчасно не розпочав роботу або виконує її настільки повільно, що закінчення її у строк стає явно неможливим, замовник має право відмовитися від договору підряду та вимагати відшкодування збитків. Згідно з частиною третьою статті 12 та частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України). У частині другій статті 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно з частиною першою статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Відповідач, всупереч вимогам ч. 1 ст. 81 ЦПК України не надав жодних доказів на спростування обставин зазначених у позовній заяві. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. З урахуванням того, що відповідачем не розпочато роботу з ремонту автомобіля, то позивач як замовник має право відмовитися від договору підряду та вимагати відшкодування збитків. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог. Розподіл судових витрат. Щодо судового збору. На підставі ст. 141 ЦПК України у зв`язку із задоволенням позову із відповідача підлягає стягненню сплачений судовий збір в сумі 1\~211,20 грн. (а.с. 15). На підставі наведеного та

Outcome: approved