Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-14 00:00:00

Позивач Комунальне підприємство «Харківські теплові мережі» (далі КП «ХТМ») звернулося до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] в якому просить стягнути солідарно з відповідачів заборгованість в розмірі 62\~924,59 грн., а саме: 24 516,22 грн. - за послугу з постачання теплової енергії за період з 01.06.2021 по 30.04.2025; 1029 грн. - за абонентську плату за Індивідуальним договором з постачання теплової енергії за період з 01.06.2022 по 30.04.2025; 35968,33 грн. - за послугу з постачання гарячої води за період з 01.06.2021 по 30.04.2025; 596,40 грн. - за абонентську плату за Індивідуальним договором з постачання гарячої води за період з 01.06.2022 по 30.04.2025; 614,72 грн. - за послугу з технічного обслуговування внутрішньобудинкових систем теплопостачання за період з 01.06.2021 по 30.04.2025; 199,92 грн. - за послугу з технічного обслуговування внутрішньобудинкових систем постачання гарячої води за період з 01.06.2021 по 30.04.2025, а також судові витрати в розмірі 3028 грн. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідачі мешкають за адресою: [ADDRESS] , та є споживачами послуг КП «ХТМ». Внаслідок неповної та несвоєчасної сплати послуг у боржників утворилась заборгованість 62\~924,59 грн., а саме: 24 516,22 грн. - за послугу з постачання теплової енергії за період з 01.06.2021 по 30.04.2025; 1029 грн. - за абонентську плату за Індивідуальним договором з постачання теплової енергії за період з 01.06.2022 по 30.04.2025; 35968,33 грн. - за послугу з постачання гарячої води за період з 01.06.2021 по 30.04.2025; 596,40 грн. - за абонентську плату за Індивідуальним договором з постачання гарячої води за період з 01.06.2022 по 30.04.2025; 614,72 грн. - за послугу з технічного обслуговування внутрішньобудинкових систем теплопостачання за період з 01.06.2021 по 30.04.2025; 199,92 грн. - за послугу з технічного обслуговування внутрішньобудинкових систем постачання гарячої води за період з 01.06.2021 по 30.04.2025. Ухвалою Слобідського районного суду м. Харкова від 18.06.2025 року було відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження та призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні. В судове засідання представник позивача не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, а також вказав, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідачі [PERSON] ,\~ [PERSON] \~та [PERSON] до судового засідання не з`явились, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, відзив на позов до суду не подали. Представник відповідачів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] - [PERSON] до судового засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. У наданому до суду відзиві на позов зазначив, що як вбачається з розрахунку заборгованості, долученого позивачем до матеріалів позовної заяви, ним нарахована заборгованість за період з 01.06.2021 по 30.04.2025 року на загальну суму 62 924, 59 грн. З наведеного вбачається, що позивач вже в липні 2021 року знав про порушене право і міг звертатися за його відновленням до суду в межах строків позовної давності, проте цього не зробив. У зв`язку з чим заявляю про застосування строків позовної давності до позовних вимог за період з 01.06.2021 по 16.06.2022 року (3 роки до дня подання позовної заяви). Таким чином нарахування за період з 01.06.2021 по 16.06.2022 року є такими, що не підлягають задоволенню. Треті особи [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] до судового засідання не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Розглянувши матеріали справи, дослідивши надані докази в їх сукупності, судом приходить до наступного. Згідно зі ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ст.ст. 4, 5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 3 ст.\~12\~ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що відповідачі зареєстровані та мешкають за адресою: [ADDRESS] , та є споживачами послуг з постачання теплової енергії та гарячої води, за абонентську плату за Індивідуальним договором з постачання теплової енергії та гарячої води, з технічного обслуговування внутрішньобудинкових систем теплопостачання та гарячої води, які надаються КП «Харківські теплові мережі». Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 08.06.2023 року у справі № 641/4965/21, провадження № 2/641/160/2023 позовні вимоги КП «ХТМ» до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за послуги з теплопостачання було задоволено частково. Стягнуто в рівних частках з\~\~ [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] \~\~на користь КП «ХТМ» заборгованість за опалення в розмірі 63 650,81 грн., 3% річних у розмірі 2499,48 грн., інфляційні витрати - 6359,57 грн., та витрати по сплаті судового збору у розмірі 1332,26 грн., а всього 73\~842,12 грн. Відповідно до інформації з ЄДРСР вказане рішення суду набрало законної сили 11.07.2023 року. Крім того заочним рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 11.11.2024 року у справі № 641/5905/24, провадження № 2/641/2607/2024 позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості було задоволено частково. Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] в порядку регресу витрати по сплаті комунальних послуг в розмірі 14768,42 грн. Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] в порядку регресу витрати по сплаті комунальних послуг в розмірі 14768,42 грн. Стягнуто в рівних частинах з [PERSON] , [PERSON] на користь [PERSON] витрати по сплаті судового збору в розмірі 968,96 грн. Відповідно до інформації з ЄДРСР вказане рішення суду набрало законної сили 19.12.2024 року. Відносини, що виникають у процесі надання та споживання житлово-комунальних послуг регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги» № 2189-VIII від 09.11.2017 року. У відповідності до пункту 2 частини 1 статті 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» до житлово-комунальних послуг належать комунальні послуги з постачання теплової енергії, постачання гарячої води. Статтею 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» № 2189-VIII від 09.11.2017 року визначено, що фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги є індивідуальним споживачем. Згідно п. 5 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» № 2189-VIII від 09.11.2017 року індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Відповідно до\~\~положень\~ ст.\~1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року № 1875-IV, чинного на момент виникнення спірних правовідносин (далі - Закон України від 24 червня 2004 року № 1875-IV), житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил. Такі послуги надаються споживачу - фізичній чи юридичній особі, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу. Комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газопостачанням, опаленням, а також вивезення побутових відходів у порядку, встановленому законодавством. Частиною першою статті 19\~Закону України\~«Про житлово-комунальні\~послуги» встановлено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Відповідно до пункту 1 частини третьої статті 20\~Закону України\~«Про житлово-комунальні\~послуги» споживач зобов`язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору. Обов`язок по укладанню договору про надання житлово-комунальних послуг покладено законодавцем як на споживача, так і на виконавця. Як свідчить тлумачення статті 526\~ЦК\~України цивільне законодавство містить загальні умови виконання зобов`язання, що полягають у його виконанні належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Це правило є універсальним і підлягає застосуванню як до виконання договірних, так і недоговірних зобов`язань. Недотримання умов виконання призводить до порушення зобов`язання. Пунктом 5 частини третьої статті 20\~Закону\~України\~«Про житлово-комунальні\~послуги» споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. У частині першій статті 19\~Закону\~України\~«Про житлово-комунальні\~послуги» передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, проте відповідно до пункту 1 частини першої статті 20\~цього\~Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20\~Закону\~України\~«Про житлово-комунальні\~послуги» обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути єдиною підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15 та підтверджена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 751/3840/15-ц (провадження № 14-280цс18). Статтею 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що розмір плати за комунальні послуги розраховується, виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку. Частиною 6 ст. 19 Закону України «Про теплопостачання» передбачено, що споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. Відповідно до ст. 68 Житлового кодексу України наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги. Відповідно до пп. 1 п. 30 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року № 630 (далі Постанова №630), споживач зобов`язаний оплачувати послуги в установлені договором строки. Відповідно до п. 18 Постанови № 630 розрахунковим періодом для оплати послуг, якщо інше не визначено договором, є календарний місяць. Оплата послуг здійснюється не пізніше 20 числа місяця, наступного за розрахунковим періодом (місяцем), якщо договором не встановлено інший строк. Порядок формування та затвердження цін і тарифів на житлово-комунальні послуги встановлені ст. 31 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» № 1875-IV від 24.06.2004 року. До повноважень позивача не входить зменшення або збільшення тарифів, встановлених для оплати наданих послуг. Крім того, положеннями ч. 1 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» № 2189-VIII від 09.11.2017 року встановлено, що споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Приписами ч. 1 ст. 530 ЦК України визначено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідачі є споживачами послуг КП «ХТМ» і не в повному обсязі сплачують за надані послуги з опалення та гарячу воду. З наданого розрахунку вбачається, що протягом тривалого часу відповідачі не в повному обсязі здійснювали оплату за надані позивачем послуги, внаслідок чого в них утворилася заборгованість в розмірі 62\~924,59 грн., а саме: 24 516,22 грн. - за послугу з постачання теплової енергії за період з 01.06.2021 по 30.04.2025; 1029 грн. - за абонентську плату за Індивідуальним договором з постачання теплової енергії за період з 01.06.2022 по 30.04.2025; 35968,33 грн. - за послугу з постачання гарячої води за період з 01.06.2021 по 30.04.2025; 596,40 грн. - за абонентську плату за Індивідуальним договором з постачання гарячої води за період з 01.06.2022 по 30.04.2025; 614,72 грн. - за послугу з технічного обслуговування внутрішньобудинкових систем теплопостачання за період з 01.06.2021 по 30.04.2025; 199,92 грн. - за послугу з технічного обслуговування внутрішньобудинкових систем постачання гарячої води за період з 01.06.2021 по 30.04.2025. Відповідно до\~ч.\~1,\~ч.\~2\~ст.\~625\~ЦК України,\~боржник не\~звільняється від\~відповідальності за\~неможливість виконання\~ним грошового\~зобов`язання; боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Як вбачається з матеріалів справи КП «ХТМ» надавало відповідачам зазначені вище послуги, відповідачі їх одержували і не відмовилися від них у встановленому законом порядку. Окрім того, відповідачі офіційно, у встановленому чинним законодавством порядку не відмовилися від послуг, які надавало їм КП «ХТМ», власного розрахунку заборгованості наданих послуг до суду не надали, а тому в них виник обов`язок сплатити ці послуги. Враховуючи, що відповідачі належним чином зобов`язання щодо оплати комунальних послуг не виконали, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог КП «Харківські теплові мережі». При цьому, з матеріалів справи вбачається, що представник відповідачів [PERSON] просить застосувати\~до позовних\~вимог наслідки\~пропуску строку\~позовної давності,\~про що\~зазначив у\~наданому до\~суду відзиві\~на позов. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Частинами четвертою, п`ятою статті 267 ЦК України передбачено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Відповідно до пункту 5 Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням короновірусної хвороби СОVID-19» від 30.03.2020 № 540-IX, який набрав чинності 02.04.2020 року, Розділ «Прикінцеві та перехідні положення Цивільного кодексу України доповнено пункт 12, відповідно до якого під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Згідно із постанови Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 р. № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби СОVID-19, спричиненої коронавірусом SАRS-СоV-2» в Україні встановлено карантин з 12 березня 2020 року, який діяв до 30.06.2023 року, а тому позовна давність на території України подовжувалась на строк дії карантину. Крім того, згідно з п.12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, яким було доповнено Цивільний кодекс\~України відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 30.03.2020 № 540-ІХ, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені у тому числі статтями 257 та 258 ЦК України, продовжуються на строк дії такого карантину. Даним законом були внесені зміни, у тому числі, і до ст. 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні». Відповідно до наведених змін карантин було визнано форс-мажорною обставиною (обставиною непереборної сили). Розділом II Прикінцеві положення Закону № 530 було визначено, що цей закон набирає чинності з дня його опублікування. Опублікування даного закону відбулося в офіційному виданні Голос України №51 від 17.03.2020. З вищенаведеного слідує, що з 17.03.2020 року карантин на законодавчому рівні було визнано обставиною непереборної сили та, відповідно, з даного моменту має застосовуватися правило п. 1 ч. 1 ст. 263 ЦК України щодо зупинення строків позовної давності. Згідно з пунктом 17 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, у період дії воєнного стану в Україні, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану. Воєнний стан в Україні введено 24 лютого 2022 року і до теперішнього часу не припинено і не скасовано, таким чином з 24 лютого 2022 року перебіг позовної давності зупинено Також відповідно до положень\~Закону України «Про внесення змін до розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України щодо поновлення перебігу позовної давності», з 04.09.2025 року було відновлено перебіг строків позовної давності, які діяли до введення воєнного стану. Враховуючи, що з даним позовом до суду КП «Харківські теплові мережі» звернулося 16.06.2025 року, а період стягнення позивач зазначає з 01.06.2021 року по 30.04.2025 року, то суд дійшов висновку про те, що строк позовної давності за позовними вимоги за вказаний період не сплив, а тому заява представника відповідачів Захарова О.С. про застосування строків позовної давності задоволенню не підлягає. Відповідно до ст.\~76\~ЦПК\~України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст.\~89\~ЦПК\~України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.\~\~Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ст.\~81\~ЦПК\~України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача про стягнення з відповідачів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] заборгованості з постачання теплової енергії та гарячої води, за абонентську плату за Індивідуальним договором з постачання теплової енергії та гарячої води, з технічного обслуговування внутрішньобудинкових систем теплопостачання та гарячої води за період з 01.06.2021 року по 30.04.2025 року в розмірі 62\~924,59 грн., підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: approved