Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-16 00:00:00

24 грудня 2024 року представник [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] адвокат Панчелюга К.М. за допомогою підсистеми ЄСІТС «Електронний суд» звернулась до Індустріального районного суду міста Дніпропетровська із позовною заявою [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] до Авдіївської міської військово-цивільної адміністрації Покровського району Донецької області про визнання права власності. В обґрунтування позову зазначено, що 02.02.1999 року Виконавчим комітетом Авдіївської міської ради згідно з рішенням від 02.02.1999 року за №118 було видано свідоцтво про право власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 50,5 кв.м. на праві спільної часткової власності [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] (по 1/4 частці кожному). Право власності на вищевказане нерухоме майно зареєстровано в БТІ м.Донецька за реєстровим №5026 від 16.02.1999 року. [INFO] син співвласників [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 22.09.2004 року. На момент смерті [PERSON] не перебував у шлюбі, не мав дітей, був зареєстрований та постійно проживав за адресою вищевказаної квартири разом з батьками. Таким чином, батьки померлого [PERSON] , які постійно проживали разом із ним, фактично прийняли спадщину після його смерті, і належна йому частка квартири (1/4) має бути розподілена між ними порівну. На даний час у позивачів виникла необхідність внести відомості про право власності на вказану квартиру до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. При зверненні до державного реєстратора з відповідною заявою щодо реєстрації інформації про право власності на спірну квартиру, було отримано відмову, оскільки неможливо отримати від БТІ інформацію про зареєстровані права до 01 січня 2013 року. Враховуючи наведене, позивачі вимушені звернутись до суду з даним позовом в якому просять визнати право спільної часткової власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] , а саме: за [PERSON] - 3/8 часток, за [PERSON] - 3/8 часток, за [PERSON] - 1/4 частка. Ухвалою судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 25 грудня 2024 року позовну заяву залишено без руху і надано позивачам строк для усунення недоліків, який не перевищує десяти днів з дня отримання копії ухвали. 31 грудня 2024 року представник [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] адвокат Панчелюга К.М. за допомогою підсистеми ЄСІТС «Електронний суд» подала до суду заяву про усуненні недоліків, після чого позовна заява подана з дотриманням вимог ст.ст. 175-177 ЦПК України Ухвалою судді Індустріального районного суду міста Дніпропетровська Мачуського О.М. від 07 січня 2025 року позов прийнято до розгляду та відкрито провадження у справу в порядку загального позовного провадження. Ухвалою Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 13 березня 2025 року закрито підготовче провадження та призначено цивільну справу № 202/15023/24 до судового розгляду по суті. Відповідно до Закону України Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» щодо зміни найменувань місцевих загальних судів № 4273-IX від 26.02.2025 року, який набрав чинності 25.04.2025 року, найменування Індустріального районного суду міста Дніпропетровська змінено на Індустріальний районний суд міста Дніпра. 03 червня 2025 року представник [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] адвокат Панчелюга К.М. за допомогою підсистеми ЄСІТС «Електронний суд» подала до суду клопотання про зупинення провадження у справі до набрання законної сили судовим рішенням у цивільній справі № 569/10211/25 за заявою про встановлення факту родинних відносин між [PERSON] та її дітьми - [PERSON] (померлим [INFO] ) та [PERSON] . Ухвалою судді Індустріального районного суду міста Дніпра Мачуського О.М. від 04 червня 2025 року провадження по справі №202/15023/24 було зупинено до набрання законної сили судовим рішенням, ухваленим за результатом розгляду цивільної справи № 569/10211/25 за заявою [PERSON] , заінтересовані особи: [PERSON] , [PERSON] , про встановлення факту родинних відносин. 10 вересня 2025 року представник [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] адвокат Панчелюга К.М. за допомогою підсистеми ЄСІТС «Електронний суд» подала до суду клопотання про поновлення провадження по справі та призначення справи до судового розгляду, оскільки 17 липня 2025 року Рівенським міськрайонним судом Рівенської області ухвалено рішення по справі №569/10211/25, яке набрало законної сиди 19 серпня 2025 року. Ухвалою судді\~Індустріального районного\~суду міста\~Дніпра Мачуського\~О.М.\~11\~вересня 2025\~року поновлено провадження по цивільній справі. Позивачі та їх представник в судове засідання не з`явились, натомість представник позивачів адвокат Панчелюга К.М. подала заяву про розгляд справи без участі сторони позивачів, позовні вимоги підтримує в позовні обсязі, просить їх задовольнити. Представник відповідача Авдіївської міської військової адміністрації Покровського району Донецької області Малярчик Е.Е. в судове засідання не з`явилась, натомість подала до суду заяву в якій просила розглянути справу без її участі та зазначила, що Авдіївська МВА Покровського району Донецької області не заперечує проти задоволення позовних вимог. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги у їх сукупності та взаємозв`язку, об`єктивно оцінивши усі наявні докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення заяв по суті, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, з огляду на наступне. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло (бланк ЯГТ. Зак. № 5861-2000) від 02.02.1999 року, виданого Виконавчим комітетом Авдіївської міської ради, згідно з рішенням року № 118 від 02.02.1999 року, посвідчено, що квартира, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , дійсно належить на праві приватної спільної власності в рівних частках Туранській Прасковії Кіндратіївні, [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Зворотна сторона даного свідоцтва про право власності на житло містить реєстраційний надпис про те, що квартира в рівних частках зареєстрована Донецьким бюро технічної інвентаризації на праві приватної власності за [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , й 16.02.1999 року записана в реєстрову книгу № 32 за реєстровим номером 5026. Даний запис закріплений підписом начальника та печаткою БТІ м. Донецька. У технічному паспорті на квартиру [ADDRESS] , загальною площею 50,50 кв.м, складеного 28.01.1999 року начальником БТІ м. Донецька, зазначено, що власником даної квартири є [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , реєстровий номер 5026. [INFO] у віці 27 років помер син позивачів [PERSON] , [PERSON] - [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 22 вересня 2004 року відділом реєстрації актів цивільного стану Авдіївського міського управління юстиції Донецької області, та витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження № 00047668221 від 26.10.2024 року. Окрім того, рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від17.07.2025 року, ухваленого у справі №569/10211/25 встановлено факт родинних відносин між фізичними особами, а саме громадянка України [PERSON] , є матір`ю: [PERSON] , який помер [INFO] у віці 27 років у місті Авдіївка Донецької області; [PERSON] . Після смерті [PERSON] , залишилось спадкове майно частка квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] . Спадкоємцями після смерті [PERSON] є його батьки позивачі у справі [PERSON] (мати) та [PERSON] (батько). Рішенням про відмову в проведенні реєстраційних дій № 71544445 від 12 лютого 2024 року, державний реєстратор прав на нерухоме майно Департаменту цифрової трансформації та забезпечення надання адміністративних послуг рівненської міської ради рівненської області Ларіонової А.Ю. розглянувши заяву 01.02.2024 року за реєстраційним номером 59231328, відмовила у проведенні реєстраційної дії, оскільки неможливо отримати від БТІ інформацію про зареєстровані права до 01 січня 2013 року на об`єкт за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується листом Авдіївської міської військової адміністрації Покровського району Донецької області № 0329/01-26 від 07.02.2024 року. Відповідно до ст.\~41\~Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Відповідно до ст.\~316\~ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Частиною першою статті 321\~ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно); майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності; право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом; спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. Статтею 368 ЦК України передбачено, що спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Відповідно до п. 1.4. наказу Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України №121 від 09.06.98 «Про затвердження Інструкції про порядок державної реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна, що перебувають у власності юридичних та фізичних осіб» (далі Наказ),чинний на момент реєстрації права власності, державній реєстрації в бюро технічної інвентаризації підлягають об`єкти нерухомості, розташовані на всій території України (населених пунктах, військових містечках, військових частинах, аеропортах, річкових і морських портах, заповідниках, заказниках, на дорогах, полігонах і т.п.). Пунктами 1.5., 1.6. Наказу передбачено, що державну реєстрацію права власності на об`єкти нерухомого майна здійснюють державні комунальні підприємства - бюро технічної інвентаризації; державна реєстрація права власності на об`єкти нерухомого майна в бюро технічної інвентаризації є обов`язковою для власників, незалежно від форми власності. Розділом 2 Наказу передбачено, що реєстрація права власності провадиться на підставі правовстановлювальних документів за заявою; відповідальний працівник БТІ на підставі цих документів робить запис у реєстровій книзі; на оригіналі та копії правовстановлюваного документа робиться реєстраційний напис з посиланням на реєстровий номер та дату реєстрації; до інвентаризаційної справи додається копія правовстановлювального документа, довідка про належність об`єкта нерухомого майна з підписом особи, відповідальної за реєстрацію. Проаналізувавши надані суду документи, можливо дійти висновку, що позивачам та померлому [PERSON] дійсно у приватну спільну сумісну власність в рівних частках надано квартиру [ADDRESS] , право власності якої на підставі свідоцтва про право власності на житло від 02.02.1999 року, виданого Виконавчим комітетом Авдіївської міської ради, згідно з рішенням року № 118 від 02.02.1999 року, зареєстровано 16.02.1999 року БТІ м. Донецька і записано у реєстрову книгу № 32 за реєстровим номером 5026. При цьому, реєстрацію права власності на спірну квартиру здійснено у відповідності до Інструкції № 121. Відповідно до п.3 ст.3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації. Речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації (ч.2 ст.3 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Як встановлено в ході судового розгляду, архівні справи на паперових носіях щодо об`єктів нерухомого майна та проведену до 01.01.2013 року державну реєстрацію на нерухоме майно, розташоване в м. Авдіївка, до 2014 року зберігалися в БТІ м. Ясинувата Донецької області. Згідно з Переліком територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією, затвердженим наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22.12.2022 року №309, зі змінами, вся територію Донецького району, у тому числі м.Ясинувата з 07.04.2014 року відноситься до територій України, які тимчасово окуповані Російською Федерацією. Відомості про перевезення реєстраційних справ та інших архівних документів вищезазначених БТІ відсутні. Наведене вказує на неможливість отримання документів щодо реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна м. Авдіївка Донецької області, проведені БТІ до 01.01.2013 року, зокрема, й на спірну квартиру. З приписів статті 392\~ЦК України слідує, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Стаття 392\~ЦК України не породжує, а підтверджує наявне у позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності. При цьому, передумовою для застосування ст.\~392\~ЦК України є відсутність іншого, крім судового, шляху для відновлення порушеного права. Позивачем у позові про визнання права власності є особа, яка вже є власником. Статтею 328\~ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відсутність реєстрації спірного майна в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, а також неможливість витребування реєстраційних документів у відповідного бюро технічної інвентаризації, яке здійснювало реєстрацію права власності, що пов`язано з перебуванням на тимчасово окупованій території України, позбавляє позивачів іншого, крім судового, шляху для відновлення порушеного права - реєстрації права власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] , у визначеному законом порядку. З урахуванням наведеного, суд доходить висновку про обґрунтованість вимог позивачів щодо визнання за ними права приватної спільної сумісної власності на даний об`єкт нерухомого майна, в частках, визначених свідоцтвом про право власності на житло від 02.02.1999 року, по 1/4 за кожним. Щодо вимоги про визнання за [PERSON] , [PERSON] в порядку спадкування після смерті сина [PERSON] права власності на належну останньому 1/4 частку спірної квартири, суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України). Статтею 1218 ЦК України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою (ч. 1\~ст. 1220 ЦК України). Згідно вимог ч. 1 ст.\~1268\~ЦК України спадкоємець за заповітом чи законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї (ч. 3 ст. 1268 ЦК України). Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини ( ч. 1 ст. 1270 ЦК України). Частиною 1 ст. 1273 ЦК України встановлено, що спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого\~статтею 1270\~цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» судам надано роз`яснення, що будь-яка особа, яка постійно проживала разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається такою, що своєчасно прийняла спадщину. Як встановлено судом, спадкоємцями померлого [PERSON] є його батьки позивачі у справі [PERSON] ,та [PERSON] , які зареєстровані та постійно проживали разом з сином в спірній квартирі. Відомості про відмову позивачів [PERSON] , [PERSON] від прийняття спадщини, після смерті їх сина [PERSON] , матеріали справи не містять. Отже, [PERSON] , [PERSON] є спадкоємцями, які прийняли спадщину після смерті сина [PERSON] на спадкове майно, що складається з 1/4 частки квартири [ADDRESS] . Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ч. 5 ст. 1268 ЦК України). Спадкоємець,\~який прийняв\~спадщину,\~може одержати\~свідоцтво про\~право на\~спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (ч.ч. 1,3 ст. 1296 ЦК України). Спадщина, що залишилась після смерті [PERSON] (1/4 частка спірної квартири) не перейшла до держави, не визнана відумерлою, право власності спадкодавця не припинено. При цьому, єдині його спадкоємці за законом - батьки [PERSON] , [PERSON] вважаються такими, що прийняли спадщину після смерті матері, оскільки проживали разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, та протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, не заявили про відмову від неї. Водночас,\~у позивачів відсутні умови для одержання у нотаріуса свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті спадкодавця через відсутність реєстрації спірного майна в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, та неможливість отримати від БТІ інформацію про зареєстровані права до 01 січня 2013 року на об`єкт за адресою: [ADDRESS] . Згідно зі статтею 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачений ст. 16 ЦК України. За змістом ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення. Відповідно до пункту 1 статті 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року право особи на доступ до суду, зокрема, включає в себе право на розгляд справи судом із «повною юрисдикцією», тобто судом, що має достатні та ефективні повноваження щодо оцінки доказів, встановлення обставин, належного поновлення прав особи за результатами розгляду справи по суті (п. 70 рішення Європейського суду з прав людини від 28 червня 1990 року у справі "Обермейєр проти Австрії" ; п. 155 рішення Європейського суду з прав людини від 4 березня 2014 року у справі "Гранд Стівенс проти Італії"). Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Аналогічну правову позицію викладено, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі № 338/180/17, від 11.09.2018 у справі №905/1926/16 та від 30.01.2019 у справі № 569/17272/15-ц. Враховуючи наведене, ефективним способом захисту порушених прав позивачів [PERSON] , [PERSON] є визнання за ними в рівних частках, в порядку спадкування після смерті сина [PERSON] , який помер [INFO] , права власності на належну останньому 1/4 частку квартири [ADDRESS] . Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] до Авдіївської міської військово-цивільної адміністрації Покровського району Донецької області про визнання права власності, є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Outcome: approved