Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-19 00:00:00

У позовній\~заяві представник\~позивача ТОВ «Фінансова компанія «Айкон Дебт Коллекшн» (далі - ТОВ «ФК «Айкон Дебт Коллекшн») просить стягнути з відповідача [PERSON] кредитну заборгованість за договором № 1104440 від 01.10.2020 в загальній сумі 10872,05 гривень. Вимоги обґрунтовано тим, що 01.10.2020 між ТОВ «Лінеура Україна» та відповідачем укладено кредитний договір № 1104440, за умовами якого відповідачу надано кредит в сумі 7000,00 грн на споживчі цілі на 15 днів під 1,9% день. Право вимоги за цим договором набуло ТОВ «ФК «Айкон Дебт Коллекшн» на підставі договору відступлення права вимоги № 2-07/09/2021 від 07.09.2021 року, укладеного із ТОВ «Сіті Фінанс Груп», яке, у свою чергу, набуло права вимоги до відповідача за указаним кредитним договором на підставі укладеного із первісним кредитором ТОВ «Лінеура Україна» договору факторингу № 1-07092021 від 07.09.2021. Станом на 12.06.2025 заборгованість відповідача перед позивачем становить 10872,05 гривень, з яких: 6916,40 грн прострочена заборгованість за сумою кредиту, 3955,65 грн прострочена заборгованість за процентами. Провадження в справі відкрито ухвалою суду від 21 серпня 2025 року, розгляд позову постановлено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. У зв`язку з поверненням адресованого відповідачу поштового відправлення з копією вказаної ухвали без вручення за закінченням строку зберігання, ухвалою від 18 вересня 2025 року судом постановлено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. В судове засідання сторони не з`явились. В позовній заяві представник позивача просив розглянути справу за його відсутності та висловив згоду на ухвалення заочного рішення. Відповідач про розгляд справи по суті двічі у встановленому порядку був повідомлений, у тому числі шляхом публікації судового оголошення на офіційному сайті судової влади, однак в судові засідання не з`явився, відзиву на позов не подав, про причини неможливості розгляду справи за його відсутності не сповістив. Верховний Суд у постанові від 18.03.2021 в справі № 911/3142/19 висловив правову позицію про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а у даному випадку, суду. З огляду на викладене суд провів заочний розгляд позову відповідно до положень ст.ст.280, 281 ЦПК України. Аналізом доказів по справі суд встановив такі фактичні обставини. 01 жовтня 2020 року у відповідності до Закону України «Про електронну комерцію» ТОВ «Лінеура Україна» та [PERSON] уклали договір № 1104440 про надання коштів на умовах споживчого кредиту. За умовами договору ТОВ «Лінеура Україна» надає [PERSON] кредитні кошти в сумі 7000,00 грн на строк 15 днів шляхом перерахування у безготівковій формі на його платіжну картку, зазначену в особистому кабінеті, з реквізитами [NUMBER] . Кредит надається на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт ( [PERSON] ) зобов`язується повернути кредит, сплатити відсотки за користування кредитом та виконати інші умови, передбачені цим договором (п.1.2, п.1.3, п.2.1). Процентна ставка фіксована та залежить від фактичного виконання клієнтом умов договору, у зв`язку із чим поділяється на знижену 0,01% та стандартну 1,90% (п.1.4). Нарахування процентів здійснюється на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування кредитом, але не більше 90 календарних днів поспіль з моменту виникнення прострочення, виходячи із фактичної кількості днів у місяці та у році, тобто метод «факт/факт» (п.3.1). Аналогічні умови кредитування відображені в паспорті споживчого кредиту, з яким відповідач ознайомився та підписав електронним підписом перед підписанням кредитного договору. Перерахування 01 жовтня 2020 року кредитних коштів в сумі 7000,00 грн на картку [NUMBER] підтверджується листом ТОВ «Універсальні платіжні рішення» № 2643_250715122621 від 15.07.2025. 07.09.2021 року між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «ФК «Сіті Фінанс Груп» укладено договір факторингу № 1-07092021, на підставі якого та з урахуванням доданого до нього реєстру боржників ТОВ «ФК «Сіті Фінанс Груп» набуло права вимоги до [PERSON] за кредитним договором № 1104440 від 01.10.2020 на загальну суму заборгованості 10872,05 грн, яка складається із тіла кредиту в сумі 6916,40 грн та відсотків в сумі 3955,65 грн. 07.09.2021 року між ТОВ «ФК «Сіті Фінанс Груп» та ТОВ «ФК «Айкон Дебт Коллекшн» укладений договір відступлення права вимоги № 2-07/09/2021, за умовами якого ТОВ «ФК «Сіті Фінанс Груп» відступило ТОВ «ФК «Айкон Дебт Коллекшн» право вимоги до боржників, зазначених у Додатку № 1 до цього договору. Відповідно до витягу з реєстру прав вимоги до ТОВ «ФК «Айкон Дебт Коллекшн» перейшло право вимоги до [PERSON] за кредитним договором № 1104440 від 01.10.2020 на загальну суму заборгованості 10872,05 грн, яка складається із тіла кредиту в сумі 6916,40 грн та відсотків в сумі 3955,65 грн. 13.06.2025 ТОВ «ФК «Айкон Дебт Коллекшн» надіслало [PERSON] повідомлення про необхідність погашення кредитної заборгованості в загальній сумі 10872,05 грн. За змістом ст.ст.626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Статтю 639 ЦК України передбачено, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». Згідно із ст.3 Закону України «Про електрону комерцію» електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. За змістом ст.11 Закону України «Про електрону комерцію» електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Положеннями ст.12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису відповідно до вимог законів України "Про електронні документи та електронний документообіг" та "Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги", за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Згідно зі ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Частиною 1 статті 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст.ст.610, 611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно з ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. За змістом ч.ч.1, 2 ст.10561 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Відповідно до п.1 ч.1 ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно із ст.514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч.2 ст.516 ЦК України якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. У частині 1 статті 517 ЦК України визначено, що первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. За договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника) (ч.1 ст.1077 ЦК України). Досліджені в справі докази свідчать, що укладений між первісним кредитором ТОВ «Лінеура Україна» та відповідачем [PERSON] кредитний договір № 1104440 від 01.10.2020 відповідає приписам Закону України «Про електронну комерцію», відповідачем підписаний одноразовим ідентифікатором, а тому договір вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі, у ньому визначені усі істотні умови для даного виду договорів. Після підписання кредитного договору у його сторін виникли взаємні права та обов`язки щодо надання у кредит коштів і їх повернення зі сплатою відповідних відсотків за користування. Надання відповідачу кредитних коштів в сумі 7000,00 грн належним чином документально підтверджено. Позивач ТОВ «ФК «Айкон Дебт Коллекшн» приєднаними до позову договорами відступлення права вимоги та факторингу з реєстрами боржників довів набуття ним права вимоги до відповідача за кредитним договором, а відтак є належним позивачем у спірних правовідносинах. Надана позивачем виписка з особового рахунку за кредитним договором № 1104440 по сумі і складових заборгованості відповідає реєстру боржників, узгоджується з умовами кредитного договору, у тому числі щодо строку кредитування та нарахованих процентів. Загальна сума кредитної заборгованості відповідача складає 10872,05 грн, з яких: тіло кредиту - 6916,40 грн, відсотки - 3955,65 грн. Доказів погашення відповідачем цієї заборгованості повністю чи частково матеріали справи не містять та суду не надано. Згідно ч.3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Таким чином, дослідженими у справі доказами повно та об`єктивно доведено, що відповідач взятого на себе зобов`язання щодо погашення кредиту та сплати відсотків за його користування належним чином не виконав, тим самим порушив умови договору, у зв`язку із чим у нього утворилась заборгованість в загальній сумі 10872,05 грн, яка підлягає стягненню на користь позивача в судовому порядку. Виходячи з викладеного, суд вважає заявлені позовні вимоги обґрунтованими і доведеними, тому позов підлягає повному задоволенню. Згідно із ч.1 ст.141 ЦПК України сплачений за позовом судовий збір слід покласти на відповідача. Крім цього, представник позивача просить стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу в сумі 10500,00 грн. На підтвердження цієї вимоги до позову додано: договір про надання правової допомоги № 09/07/2025 від 09.07.2025, укладений між ТОВ «ФК «Айкон Дебт Коллекшн» та адвокатом Пархомчуком С.В.; акт про отримання правової допомоги від 15.09.2025; рахунок №15.09.2025-9 від 15.09.2025; платіжну інструкцію № 995 від 15.09.2025. У розділі 3 договору визначена ціна договору та порядок розрахунку. Згідно із п.3.1 вартість правової допомоги адвоката (гонорар) обчислюється, виходячи із фактично затрачених годин роботи адвоката (погодинна оплата), та розраховується, виходячи з вартості години роботи адвоката, яка встановлюється сторонами у розмірі 2000,00 грн за одну годину фактично витраченого часу на надання правової допомоги. В акті про отримання правової допомоги зазначено такі види наданих правових послуг: - зустріч та консультація щодо перспектив судового врегулювання кредитної заборгованості 1 год 2000 грн; - складання та подання до суду позовної заяви, моніторинг, аналіз судової практики 2,5 год - 5000,00 грн; - інші клопотання, заяви до суду 1,5 год 3000,00 грн; Канцелярські витрати 500,00 грн. Загальна вартість послуг 10500 грн. Питання витрат, пов`язаних з правничою допомогою адвоката, урегульоване ст.137 ЦПК України. Разом з цим, під час вирішення питання про відшкодування витрат на правничу допомогу суд у кожному конкретному випадку виходить із фактичних обставин окремо взятої справи, її доказової бази, ураховує складність справи, обсяг і складність виконаної адвокатом роботи, значимість таких дій у справі із дотриманням принципу співмірності та розумності судових витрат, критерію реальності адвокатських витрат, а також критерію розумності їхнього розміру. Без дотримання зазначених вимог рішення суду не може вважатися законним і справедливим. Саме про такий підхід у питання витрат на професійну правничу допомогу висловив Верховний Суд у додатковій постанові від 07 серпня 2024 року в справі № 686/18768/22. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування в справі, що свідчить про те, що витрати на правову допомогу повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами. Проте, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі її витрати на адвоката, якщо,

Outcome: approved