Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-15 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог. Адвокат Зольнікова В.О., яка діє в інтересах [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , третя особа: Служба у справах дітей, сімей та молоді Золочівської селищної ради, в якому просить: позбавити [PERSON] , [INFO] , батьківських прав стосовно її сина: [PERSON] , [INFO] . Позов обґрунтований тим, що позивач і відповідач проживали однією сім`ю без реєстрації шлюбу і у них [INFO] народився син: [PERSON] . В подальшому відповідач почала часто вживати спиртні напої, вчиняла сварки, не працювала та взагалі пішла жити до іншого чоловіка, не дбала про добробут сім`ї та дитини, не займалася вихованням та утриманням сина, не виконувала своїх батьківських обов`язків, фактично самоусунулась від їх виконання, матеріальної допомоги сину не надає, не опікується його здоров`ям, зростанням, розвитком, не цікавиться його життям, не відвідує та не вітає на свята та день народження. Аморальна поведінка відповідачки негативно позначилась на психологічному стані сина, його виховані, розвитку, засвоєнню ним загальновизначених норм моралі. Більше шести років тому позивач припинив сімейні стосунки з відповідачкою, проживають окремо, син проживає з батьком та бабусею та знаходиться на повному утриманні батька. 27.05.2018 укладено декларацію з лікарем [PERSON] , який надає первинну медичну допомогу, та який наглядає за станом здоров`я дитини, де законним представником зазначений саме батько-позивач у справі [PERSON] . Службою у справах дітей 22.07.2024 було обстежено житлові умови позивача та його малолітнього сина, які є задовільними. Участь у справі сторін та інших учасників справи. Позивач в судове засідання не з`явився, його інтереси представляла адвокат Зольнікова В.О. У судовому засіданні представник позивача - адвокат Зольнікова В.О. підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити. Відповідач у судове засідання не з`явилася, причину неявки не повідомила, про місце, дату та час судового засідання за зареєстрованим місцем проживання була належним чином повідомлена, шляхом направлення рекомендованого поштового відправлення. Відповідач відзив на позовну заяву не подала. Третя особа - представник Служби у справах дітей Золочівської селищної ради Перова Н.О. просила позов задовольнити. Згідно з ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив. За таких обставин, з урахуванням того, що відповідач, будучи належним чином повідомлена про дату та час розгляду справи не з`явилася у судове засідання, не подала відзив на позов, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Фактичні обставини справи, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. [PERSON] народився [INFO] , його батьками є: батько [PERSON] , мати [PERSON] , що підтверджується ксерокопією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого Малорогозянською сільською радою Золочівського району Харківської області, актовий запис № 04 (а.с.11). Із ксерокопії паспорту серії [NUMBER] [PERSON] , [INFO] ,зареєстрована за адресою: Харківська область, Богодухівський (колишній Золочівський) район, с. Гур`їв Козачок (а.с. 12). [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою: Харківська область, Богодухівський (колишній Золочівський) район, с. Перемога, що підтверджується ксерокопією паспорту [NUMBER] (а.с. 9). З довідки старости Малорогозянського старостинського округу Задері Л. №14.5-01-09/81 від 15.07.2024 вбачається, що [PERSON] , [INFO] , зареєстрований і фактично проживає на території [ADDRESS] і має склад сім`ї: мати - [PERSON] , [INFO] , та син - [PERSON] , [INFO] (а.с. 13). 22.07.2024 начальником ССДСМ Золочівської селищної ради Н.Перовою, головним спеціалістом ССДСМ Золочівської селищної ради Т.Фартушною було проведено обстеження умов проживання, про що складено акт з якого вбачається, що за адресою: [ADDRESS] житло складається з 3-х кімнат: 1 зала, 2 спальні, кухня, ванна кімната, умови проживання: задовільні, у будинку чисто, охайно, опалення змішане (газове, пічне), в наявності побутова техніка, меблі, речі особистого вжитку. Для виховання та розвитку створені такі умови: у [PERSON] окрема спальня, місце для навчання, наявні засоби для дистанційного навчання (ноутбук), в наявності речі особистого вжитку, одяг та взуття по сезону. За цією адресою проживають і мають постійне місце реєстрації: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Стосунки у родині дружні (а.с. 14). Відповідно до декларації № 0000-2016-157Е від 27.05.2018 вона укладена з лікарем [PERSON] , який надає первинну медичну допомогу, та який наглядає за станом здоров`я дитини, де законним представником пацієнта, а саме [PERSON] , [INFO] , зазначений батько - [PERSON] (а.с 15). Заочним рішенням Золочівського районного суду Харківської області від 12.04.2013 позовні вимоги [PERSON] задоволено. Позбавлено батьківських прав [PERSON] , [INFO] , стосовно її доньок: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , та передано дітей [PERSON] та стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання доньок - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] в розмірі 200 грн на кожну дитину щомісяця, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з послідуючою індексацією згідно з законом, починаючи з 21.02.2013 та до досягнення дітьми повноліття. (а.с. 16-18). Висновком органу опіки та піклування Золочівської селищної ради від 31.01.2025 № 02-01-19/79 визначено доцільним позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] , стосовно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Висновок мотивований тим, що аморальна поведінка матері негативно позначається на психологічному стані сина, його вихованні, розвитку. Мати з`явилася до служби та надала письмові пояснення про те, що не заперечує проти позбавлення її батьківських прав, наголосивши, що не хоче спілкуватися з сином та підтримувати його не має можливості. На даний час вихованням та доглядом за дитиною займається баба [PERSON] (а.с. 35-36). В судовому засіданні представник служби у справах дітей Золочівської селищної ради Перова Н.О. надала пояснення, що відповідач тривалий час не проживає з сином, не відвідує його, не цікавиться його життям, веде аморальний спосіб життя. Вважає доцільним позбавити відповідача батьківських прав. Допитана у якості свідка [PERSON] пояснила, що вона є матір`ю позивача, онук на даний час проживає з нею, син перебуває на військовій службі. Відповідач веде аморальний спосіб життя, зв`язку з дитиною вона не підтримує, материнський інстинкт у неї відсутній. Судом в судовому засіданні була заслухана думка дитини [PERSON] в присутності представника Служби у справах дітей Золочівської селищної ради Перової Н.О., який пояснив, що проживає на даний час із бабусею, мама до нього не приходить і його життям не цікавиться. Батько є військовослужбовцем. Застосовані норми права, мотиви та висновки суду. Відповідно до ч. 3 ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю (батьком). Забезпечення найкращих інтересів дитини - дії та рішення, що спрямовані на задоволення індивідуальних потреб дитини відповідно до її віку, статі, стану здоров`я, особливостей розвитку, життєвого досвіду, родинної, культурної та етнічної належності та враховують думку дитини, якщо вона досягла такого віку і рівня розвитку, що може її висловити (абз. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про охорону дитинства»). Відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці ( ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства»). Положеннями ч. 7 ст. 7 СК України визначено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно з ч. 1 ст. 152 СК України право дитини на належне батьківське виховання, забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом. Частиною четвертою статті 155 СК України передбачено, що ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Підстави позбавлення батьківських прав передбачені ч. 1, 4 ст. 164 Сімейного кодексу України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Під час ухвалення рішення про позбавлення батьківських прав суд бере до уваги інформацію про здійснення соціального супроводу сім`ї (особи) у разі здійснення такого супроводу. Тлумачення п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Згідно зі ст. 166 СК України позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька/матері, так і для дитини. Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Крім того, зазначені чинники повинні мати систематичний та постійних характер. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо і лише при наявності вини у діях батьків. Вказані правові висновки викладені в постанові Верховного Суду у складі Касаційного цивільного суду від 25 січня 2023 року у справі №462/4705/19. Таким чином, при вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьками обов`язків по вихованню, а також встановити, що батько чи мати ухиляється від їх виконання свідомо, тобто, систематично, незважаючи на всі інші заходи попередження та впливу, продовжує не виконувати свої батьківські обов`язки, і такі засоби впливу виявилися безрезультатними. Отже, позбавлення батьківських прав відноситься до крайньої міри відповідальності, а це означає, що застосовується ця міра судом тоді, коли всі інші засоби впливу виявилися безрезультатними. Верховний Суд неодноразово наголошував на тому, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який слід розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків. Зокрема, вказаний правовий висновок викладено в постановах Верховного Суду від 29 липня 2021 року у справі №686/16892/20, від 03 серпня 2022 року у справі №306/7/20, від 07 грудня 2022 року у справі №562/2695/20, від 11 січня 2023 року у справі №461/7447/17. Європейський суд з прав людини, практика якого відповідно до ч. 4 ст. 10 ЦПК України та ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосовується судами як джерело права, зауважує, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зав`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у найкращих інтересах дитини буде збереження її зав`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (рішення від 16 липня 2015 року у справі за заявою «MAMCHUR v. UKRAINE», № 10383/09, § 100). Якщо рішення мотивується необхідністю захистити дитину від небезпеки, має бути доведено, що така небезпека справді існує. При ухваленні рішення про відібрання дитини від батьків може виникнути необхідність врахування низки чинників. Можливо, потрібно буде з`ясувати, наприклад, чи зазнаватиме дитина, якщо її залишать під опікою батьків, жорстокого поводження, чи страждатиме вона через відсутність піклування, через неповноцінне виховання та відсутність емоційної підтримки, або визначити, чи виправдовується встановлення державної опіки над дитиною станом її фізичного або психічного здоров`я. З іншого боку, той факт, що дитина може бути поміщена в середовище, більш сприятливе для її виховання, не виправдовує примусового відібрання її від батьків. Такий захід не можна також виправдовувати виключно посиланням на ненадійність ситуації, адже такі проблеми можна вирішити за допомогою менш радикальних засобів, не вдаючись до роз`єднання сім`ї, наприклад, забезпеченням цільової фінансової підтримки та соціальним консультуванням (рішення від 18 грудня 2008 року у справі за заявою «Saviny v. Ukraine», № 39948/06, § 50). Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (рішення від 07 грудня 2006 року у справі за заявою «HANT v. UKRAINЕ», № 31111/04, § 54). При вирішенні такої категорії спорів суди повинні мати на увазі, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, вирішення сімейних питань, на який вони йдуть лише у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особистості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку. Суди повинні зважувати на те, що позбавлення батьківських прав на дитину вже несе в собі негативний вплив на свідомість дитини, та застосовувати цей захід як крайню міру впливу та захисту прав дитини. Верховний Суд неодноразово наголошував на тому, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який необхідно розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків (див. постанови Верховного Суду від 29 липня 2021 року у справі № 686/16892/20, від 11 вересня 2020 року у справі № 357/12295/18, від 29 квітня 2020 року у справі № 522/10703/18, від 13 квітня 2020 року у справі № 760/468/18, від 11 березня 2020 року у справі № 638/16622/17). Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Враховуючи те, що, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який слід розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків суд дійшов висновку, що в даному випадку відсутні підстави для задоволення позову та позбавлення [PERSON] батьківських прав. При розгляді даної справи судом не встановлено, що відповідачка ухиляється від виконання батьківських обов`язків свідомо, тобто, що вона систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжує не виконувати свої батьківські обов`язки, оскільки такі обставини не підтверджені належними та допустимими доказами. У справі відсутні докази застосування до відповідачки заходів впливу у вигляді попередження з боку органів внутрішніх справ, притягнення до адміністративної відповідальності за неналежне виконання батьківських обов`язків, бесіди, попередження з боку органу опіки та піклування, органів місцевого самоврядування. Досліджені судом докази дійсно підтверджують обставини окремого проживання відповідачки із своєю дитиною та дають суду підстави вважати, що відповідачка у певній мірі дійсно не виконує свої батьківські обов`язки щодо малолітнього сина [PERSON] . Водночас позивачем не доведено, що поведінка відповідачки стосовно дитини є свідомим нехтуванням нею своїми батьківськими обов`язками, а не збіг життєвих обставин, які склалися навколо неї. Також ані матеріали справи, ані висновок органу опіки не містять обгрунтувань та відповідних доказів, що змінити поведінку відповідачки неможливо. Позивачем також не доведено та не надано суду доказів, в чому полягає захист інтересів дитини шляхом позбавлення матері стосовно сина батьківських прав. Суд переконаний, що позбавлення батьківських прав відповідачки стосовно своєї малолітньої дитини не буде сприяти захисту інтересів останньої, як і не буде стимулювати відповідачку до належного виконання своїх обов`язків. Згідно з частиною шостою статі 19 СК України суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Висновок органу опіки та піклування має рекомендаційний характер для суду та як доказ підлягає дослідженню та оцінці судом на основі всіх наявних в матеріалах справи доказів у їх сукупності та взаємозв`язку (постанови Верховного Суду від 07 лютого 2022 року у справі № 759/3554/20, від 10 листопада 2023 року у справі № 401/1944/22, від 15 листопада 2023 року у справі № 932/2483/21). На переконання суду відсутні підстави для врахування висновку органу опіки та піклування про доцільність у судовому порядку вирішення питання щодо позбавлення відповідачки батьківських прав, з огляду на його необґрунтованість. У зазначеному висновку містяться лише посилання на ухилення [PERSON] від виконання своїх батьківських обов`язків, без зазначення конкретних даних, які б об`єктивно характеризували відповідачку як особу, яка не здійснює своїх батьківських обов`язків. Підставою для висновку про доцільність розірвання кровної спорідненості між матір`ю та дитини зазначено лише те, що відповідач проживає окремо від дитини та не здійснює батьківських обов`язків. Суд позбавлений можливості встановити, на підставі чого служба у справах дітей дійшла висновку про аморальну поведінку матері. Жодних доказів про аморальну поведінку матері матеріали справи не містять. У висновку органу опіки та піклування не містяться навіть посилання на докази, на яких грунтуються такі висновки. В судовому засіданні представник служби у справах дітей Перова Н.О. посилаючись на аморальну поведінку відповідачки посилалась тільки на слова матері позивача, який є військовослужбовцем, що критично оцінюється судом. Правових підстав для висновку про доцільність розірвання кровної спорідненості між матір`ю та дитиною, як і застосованих органом опіки та піклування заходів щодо налагодження чи покращення їх взаємовідносин, не зазначено. Обставин, які б свідчили про необхідність застосування крайнього заходу впливу щодо матері дитини, наявності з боку матері реальної загрози для благополуччя малолітнього сина, його здоров`я та розвитку, у висновку не наведено та судом не встанолвено. Розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин (рішення Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України», пункт 49). Наявності таких обставин у цій справі судом не встановлено. Верховний Суд у постанові від 8 жовтня 2025 року у справі № 742/5135/24 наголосив на тому, що очевидно, що сімейні відносини мають складний характер, і сім`я може переживати як найкращі, так й найгірші часи. Суду доволі складно зробити висновок про те, що сімейні стосунки неможливо врятувати, і тому суд має позбавляти батьків такого шансу тільки в тому разі, якщо вони становлять реальну загрозу для благополуччя дитини. Простої бездіяльності з боку матері може бути недостатньо для того, щоб зробити висновок про наявність виняткових обставин, за яких можливо позбавити її батьківських прав. З метою забезпечення найкращих інтересів дитини, за обставин цієї справи, не виправдано позбавляти матір права на контакт з дитиною і її виховання. Позбавлення матері всіх батьківських прав не відповідає критерію пропорційності. Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків (п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про позбавлення та поновлення батьківських прав»). Таким чином, беззаперечні докази винної поведінки та свідомого нехтування своїми обов`язками відповідачкою, які б свідчили про злісне ухилення нею від виховання своєї дитини і як наслідок необхідність застосування крайнього заходу у вигляді позбавлення батьківських прав, у матеріалах справи відсутні. Разом з тим, як було зазначено вище, відповідачка дійсно у певній мірі не виконує свої батьківські обов`язки стосовно малолітньої дитини, однак враховуючи, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу, необхідність та пропорційність застосування якого за обставин цієї справи не доведено, суд дійшов висновку про передчасність прийняття такого рішення та недоцільність позбавляти відповідачку батьківських прав, однак слід попередити її про необхідність зміни свого ставлення до обов`язку по вихованню дитини. Аналізуючи наведене вище у своїй сукупності позивачем, що є його процесуальним обов`язком, не доведено умисне ухилення [PERSON] , як матері, від виконання своїх обов`язків щодо виховання малолітнього сина, і як наслідок, необхідність застосувати до неї крайнього заходу впливу у вигляді позбавлення батьківських прав. Не доведено втрату сімейних зв`язків між матір`ю і її малолітньою дитиною, не надано жодного психологічного висновку про відсутність прихильності дитини до матері. Не активність або певна бездіяльність [PERSON] , як матері, з урахуванням викладеного є недостатньою підставою для того, щоб дійти висновку про наявність виняткових обставин, за яких можливо позбавити її батьківських прав. Указане узгоджується із висновками, викладеними у постановах Верховного Суду від 09 листопада 2020 року у справі № 753/9433/17, від 21 травня 2024 року у справі № 303/801/23. Дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, виходячи з принципів розумності, виваженості та справедливості, враховуючи якнайкращі інтереси дитини, яка є малолітньою, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову про позбавлення батьківських прав слід відмовити. В даному випадку суд вважає необхідним попередити відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини, поклавши на орган опіки та піклування контроль за виконанням нею батьківських обов`язків. Судові витрати. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, оскільки судом відмовлено у задоволенні позовних вимог, сплачений судовий збір позивачу не повертається.

Outcome: dismissed