Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-15 00:00:00

05.08.2025 року до Володарського районного суду Київської області надійшла вказана цивільна справа за позовом [PERSON] в якій зазначено, що [INFO] померла [PERSON] , в селі Рубченки Володарського (тепер Білоцерківського) району Київської області. Після її смерті відкрилася спадщина, до складу якої увійшло нерухоме майно. Спадкодавцем за життя було складено заповіт, за яким належну їй земельну ділянку площею 5,220 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, посвідчену державним актом серії І-КВ № 074314, виданим Рубченківською сільською радою 27.02.2002 року, [PERSON] заповіла [PERSON] . Про існування вказаного заповіту та про відкриття спадщини позивачу не було відомо, у зв`язку з чим він не звертався до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини. В червні 2025 року позивач дізнався про існування заповіту. Це все і стало причиною пропуску строку для прийняття спадщини після смерті [PERSON] . У червні 2025 року, позивач звернувся до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , проте отримав відмову у зв`язку з тим, що пропустив строк для прийняття спадщини. Позивач пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, є спадкоємцем померлого за заповітом, тому звертається до суду з позовною заявою для визначення йому додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . Ухвалою судді Володарського районного суду Київської області від 08.08.2025 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Позивач [PERSON] та його представник [PERSON] в підготовче судове засідання не з`явилися, подали до суду заяву, якою просили розгляд справи проводити без їх участі, позовні вимоги підтримують. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в підготовче судове засідання не з`явилися, подали до суду клопотання, якими просили розгляд справи проводити без їх участі, позовні вимоги позивача визнають. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. По справі встановлено, що [INFO] померла [PERSON] , в селі Рубченки Володарського (тепер Білоцерківського) району Київської області (а.с. 7). Після її смерті відкрилася спадщина, до складу якої увійшло нерухоме майно Спадкодавцем за життя було складено заповіт від 19.06.2015 року, за яким належну їй земельну ділянку площею 5,220 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, посвідчену державним актом серії І-КВ № 074314, виданим Рубченківською сільською радою 27.02.2002 року, [PERSON] заповіла [PERSON] (а.с. 6). Про існування вказаного заповіту та про відкриття спадщини позивачу не було відомо, у зв`язку з чим він не звертався до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини. В червні 2025 року позивач дізнався про існування заповіту. У червні 2025 року, позивач звернувся до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , проте отримав відмову у зв`язку з тим, що пропустив строк для прийняття спадщини (а.с. 12-13). Відповідачі по справі є дітьми спадкодавця, що підтверджується наданою Володарською державною нотаріальною конторою, копією спадкової справи №59/2016, та не заперечуть проти позовних вимог. [PERSON] не є спадкоємцем за законом. Позивач пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, є спадкоємцем померлого за заповітом, тому необхідно визначити йому додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . У відповідності до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Ст. 1222 ч.1 ЦК України визначає спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Ст. 1262 ЦК України вказує, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно ст. 1268 ч. 1 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Згідно ст. 1270 ЦК України, строк для прийняття спадщини встановлюється у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Враховуючи вищевикладене, строк для прийняття спадщини закінчився. Позивач звернувся до Володарської державної нотаріальної контори, з приводу прийняття спадщини після смерті[PERSON] , яка померла [INFO] , на що йому було відмовлено, оскільки він пропустив шестимісячний строк для прийняття спадщини, який встановлено в ст. 1270 ЦК України. Причиною пропуску звернення позивача із заявою до нотаріуса у встановлений законом строк стали причини, що позивач на момент коли було потрібно звернутися до нотаріуса з приводу прийняття спадщини позивач не знав про існування заповіту на його користь. Згідно з частиною третьою статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Правила частини третьої статті 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої зави; 2) ці обставини визнані судом поважними. Такий правовий висновок висловлений Верховним Судом України у постанові від 23 серпня 2017 року № 6-1320цс17. З урахуванням наведеного, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви. Вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: 1) тривала хвороба спадкоємців; 2) велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; 3) складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; 5) необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо. Таким чином, вказана позивачем причина пропуску строку звернення до нотаріуса є поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини. У вирішенні питання про поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини потрібно враховувати свободу заповіту як фундаментальний принцип спадкового права. Відповідно до положень статті 63 Закону України «Про нотаріат» в редакції, яка діяла на момент відкриття спадщини, нотаріус або в сільських населених пунктах - посадова особа органу місцевого самоврядування, уповноважена на вчинення нотаріальних дій, отримавши від спадкоємців повідомлення про відкриття спадщини, зобов`язана повідомити про це тих спадкоємців, місце проживання або роботи яких відоме. Нотаріус або посадова особа органу місцевого самоврядування, уповноважена на вчинення нотаріальних дій, також може зробити виклик спадкоємців шляхом публічного оголошення або повідомлення у пресі. Згідно з пунктами 7, 209, 188, 214 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, «Про затвердження Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України; нормативно-правовий акт № 20/5 від 03.03.2004» наказом Міністерства юстиції України від 3 березня 2004 року № 20/5 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України за № 283/8882 (чинних на час виникнення спірних правовідносин), довідки про заповіти (про наявність заповіту, його зміст та ін.) видаються особам, щодо яких було складено заповіт, а також органам, переліченим в абзаці третьому пункту 7, та спадкоємцям за законом тільки після смерті заповідача за умови подання свідоцтва про його смерть. При підготовці до видачі свідоцтва про право на спадщину за законом або заповітом нотаріус за даними Спадкового реєстру перевіряє наявність спадкової справи, спадкового договору, заповіту. Нотаріус при видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом шляхом витребування відповідних доказів перевіряє: факт смерті спадкодавця, наявність заповіту, наявність та чинність спадкового договору, час і місце відкриття спадщини, склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво; перевіряє коло осіб, які мають право на обов`язкову частку в спадщині. Нотаріус, який одержав від спадкоємців повідомлення про відкриття спадщини, зобов`язаний повідомити про це тих спадкоємців, місце проживання або роботи яких йому відоме. Нотаріус може також зробити виклик спадкоємців шляхом публічного оголошення або повідомлення про це у пресі. Отже, Закон пов`язує виникнення у нотаріуса або особи, уповноваженої на вчинення нотаріальних дій, обов`язку здійснювати дії щодо сповіщення спадкоємців, місце проживання або роботи яких відоме, з моментом заведення спадкової справи, чому передує звернення спадкоємця із заявою про прийняття спадщини. Встановивши, що [PERSON] не мав змоги вчасно звернутися до нотаріуса з приводу прийняття спадщини так як незнав про існування заповіту, суд приходить до висновку про поважність причин пропуску позивачем строку прийняття спадщини, що відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України є підставою для визначення йому додаткового строку, достатнього для подання заяви про прийняття спадщини. Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення («Серявін та інші проти України» (Seryavin and Others v. Ukraine) від 10 лютого 2010 року, заява №4909/04). Таким чином, визнання відповідачем пред`явленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Вимоги позивача базуються на законі, є обґрунтованими, тому їх слід задовольнити.

Outcome: approved