Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-12 00:00:00

10.01.2025 [PERSON] звернулася до Деснянського районного суду м. Чернігова з позовом до відповідачки, у якому просить позбавити її батьківських прав по відношенню до малолітнього сина - [PERSON] , а також стягнути 1 211,20 грн у відшкодування витрат по сплаті судового збору. Указана справа автоматизованою системою документообігу суду розподілена для розгляду судді Деснянського районного суду м. Чернігова Логвіній Т.В. Суддя Деснянського районного суду м. Чернігова Логвіна Т.В. ухвалою від 14.01.2025 прийняла позовну заяву до розгляду в порядку загального позовного провадження та відкрила провадження в справі; призначила підготовче засідання; установила сторонам строк для подачі суду заяв по суті справи, визначених частиною другою статті 174 Цивільного процесуального кодексу України (далі за текстом - ЦПК України). Деснянський районний суд м. Чернігова ухвалами від 28.05.2025 залучив до участі в справі в якості третьої особи [PERSON] , закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду по суті. 07.08.2025 суддю [PERSON] звільнено з посади судді Деснянського районного суду м. Чернігова відповідно до рішення Вищої ради правосуддя від 07.08.2025 № 1654/0/15-25. На підставі рішення зборів суддів Деснянського районного суду м. Чернігова від 11.08.2025 № 6 справу передано до канцелярії суду для призначення повторного автоматизованого розподілу в порядку, передбаченому статтею 33 ЦПК України. Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04.09.2025 справу визначено для розгляду судді Деснянського районного суду м. Чернігова Супруну О.П. Суддя Супрун О.П. ухвалою від 05.09.2025 прийняв справу до свого провадження та призначено її до судового розгляду по суті на 01.10.2025. У судовому засіданні позивачка позов підтримала та наполягала на його задоволенні, дала згоду на заочний розгляд справи. Представник Управління (служба) у справах дітей Чернігівської міської ради та [PERSON] уважали позов таким, що підлягає задоволенню. Відповідачка до суду не з`явилася, про час і місце розгляду справи оповіщалася в установленому законом порядку, про причини неявки не повідомила. За згодою позивачки суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи, відповідно до статті 223 ЦПК України. Заслухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши наявні в справі докази, суд дійшов наступного висновку. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] є особою пенсійного віку, з якою разом мешкає знаходиться на утриманні її малолітній онук, [PERSON] . [PERSON] (попереднє прізвище [PERSON] ) народився [INFO] , що підтверджується копією дубліката свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 11.09.2018, виданого Чернігівським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області (а.с.13). Як указує позивачка, на момент видачі свідоцтва про народження дитини його батько (її син) [PERSON] перебував у місцях позбавлення волі, а тому інформація про батька в свідоцтві була зазначена відділом державної реєстрації актів цивільного стану зі слів матері. Батьком зазначений [PERSON] , матір`ю - [PERSON] , що вбачається з копії дубліката Свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 11.09.2018 (а.с.13). При видачі дубліката Свідоцтва про народження дитини серії [NUMBER] від 24.05.2019 було змінене прізвище батька, а саме батьком зазначений [PERSON] (а.с. 14). [PERSON] є інвалідом ІІ групи та постановою військово-лікарської комісії [INFO] від 16.06.2025 визнаний непридатним до військової служби з виключенням з обліку (а.с. 53). 17.07.2018 дитина була взята на облік у закладі охорони здоров`я ДП № 2 Чернігівської міської ради, що підтверджується копією Історії розвитку дитини №071813 (а.с.16). 31.07.2018, згідно відомостей з Історії розвитку дитини, був здійснений огляд дитини в квартирі за адресою: [ADDRESS] , у присутності працівників соціальної служби та підтримки за участю бабусі по лінії матері (а.с.17). 31.07.2018, о 13.00 год., дитина в присутності працівників соціальної служби та поліції була госпіталізована в ОБД (а.с. 18). 21.09.2018 комісією в складі головного лікаря КЗ МЗС «Прилуцький обласний будинок дитини «Надія» Ющенко Н.І., лікаря-педіатра [PERSON] , юрисконсульта [PERSON] , у присутності м/с Чернігівської обласної дитячої лікарні [PERSON] , дитину було передано до Комунального некомерційного підприємства "Прилуцький обласний будинок дитини "НАДІЯ" Чернігівської обласної ради, що підтверджується актом (а.с. 20). До будинку дитини [PERSON] поступив із Чернігівської обласної дитячої лікарні на підставі заяв матері [PERSON] від 06.09.2018, 06.03.2019, 06.09.2019 про тимчасове перебування дитини в закладі та виховувалася в цьому закладі до 20.11.2019 (а.с. 23, 24, 25, 26). У листопаді 2019 року Служба у справах дітей Деснянської районної у місті Чернігові ради склала висновок № 02-02/2198 про можливість повернення дитини ( [PERSON] ) на виховання в сім`ю на підставі письмових заяв батьків (а.с. 21). Позивачка стверджує, що заява про повернення дитини подана відповідачкою за наполяганням [PERSON] . Вони проживали окремо, спільне господарство ніколи не вели, сім`ї як такої не існувало. Із 20.11.2019 позивачка самостійно займається вихованням дитини не зважаючи на похилий вік та тяжкий стан здоров`я. [PERSON] вихованням дитини не займається, не цікавиться його життям, здоров`ям та матеріально його не утримує. У період оточення Чернігова в 2022 році [PERSON] виїхала за межі України без дитини та його долею не цікавилася. Згідно з копією довідки Чернігівської гімназії №29 Чернігівської міської ради, [PERSON] навчається у закладі з 01.09.2024 по теперішній час. За цей час [PERSON] не брала участі у вихованні дитини та не цікавилась його шкільним життям. За час навчання на батьківських зборах не з`являлася, з класним керівником не спілкувалася (а.с. 27). Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] показала, що [PERSON] вихованням свого сина, [PERSON] , не займається, матеріально не забезпечує, життям та навчанням дитини не цікавиться. Виконавчий комітет Чернігівської міської ради як орган опіки та піклування вважає доцільним позбавлення [PERSON] батьківських прав по відношенню до дитини - [PERSON] , [INFO] (висновок, затверджений рішенням виконавчого комітету Чернігівської міської ради від 30.04.2025 № 220 на а.с. 57). Відповідно до статті 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 (ратифікована постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 № 789-ХІІ і набула чинності для України 27.09.1991), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до частини першої статті 9 Конвенції про права дитини держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Статтею 11 Закону «Про охорону дитинства» установлено, що сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до частини сьомої та восьмої статті 7 Сімейного кодексу України (далі за текстом - СК України) дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Відповідно до частини другої статті 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, моральний та духовний розвиток. Згідно з пунктом 2 частини першої статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я або навчальний заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років (стаття 165 СК України). У пункті 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" роз`яснено, що особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК (2947-14). Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Доводи позивачки про те, що вихованням та утриманням [PERSON] займається лише вона, а відповідачка самоусунулася від материнських обов`язків, підтверджуються матеріалами справи та байдужим ставленням матері, достеменно обізнаної про розгляд даної справи, до вирішення судом долі її дитини. Суд ураховує, що рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 09.01.2013 № 2506/10526/2012 (номер провадження №2/750/207/13) [PERSON] , [INFO] , позбавлена батьківських прав по відношенню до двох інших її малолітніх дітей, яких передано органу опіки та піклування Деснянської районної у м. Чернігові ради для подальшого їх влаштування. Ураховуючи встановлені обставини в справі, вимоги закону, ухилення відповідачки від виконання обов`язків по вихованню та матеріальному утриманню своєї дитини, позбавлення її батьківських прав відповідатиме інтересам дитини, а тому позов підлягає задоволенню. При цьому, суд роз`яснює, що відповідачка має право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав (частина перша статті 169 СК України). Відповідно до статті 141 ЦПК України з відповідачки на користь позивачки належить стягнути судовий збір.

Outcome: approved