Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-13 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про стягнення суми інфляційних втрат та 3% річних від простроченої суми боргу. Свої вимоги мотивує тим, що 28.09.2018 Дрогобицьким міськрайонним судом Львівської області було ухвалено рішення по справі № 442/3409/18 про стягнення з [PERSON] на користь ФОП [PERSON] матеріальної шкоди у розмірі 49 286 гривень 05 копійок, судового збору у сумі 704 гривень 80 копійок, витрат на правову (правничу) допомогу в розмірі 9 140 гривень 74 копійок, а всього 59 131,59 грн. 05.02.2019 заступником начальника відділу Дрогобицького міськрайонного відділу державної виконавчої служби округу Головного територіального управління юстиції у Львівській області Кушнір Світланою Тадеївною було винесено постанови про відкриття виконавчого провадження № 58284173 за виконавчим листом № 442/3409/18 від 26.12.2018 про стягнення з [PERSON] на користь ФОП [PERSON] 59 131,59 грн. 06.09.2019 року заступником начальника відділу Дрогобицького міськрайонного відділу державної виконавчої служби округу Головного територіального управління юстиції у Львівській області Кушнір Світланою Тадеївною було винесено постанову про передачу виконавчого провадження №58284173 за виконавчим листом № 442/3409/18 від 26.12.2018 до Корсунь-Шевченківської ДВС. 16.11.2023 було частково стягнуто заборгованість, залишок до погашення боргу боржником становить 53 395,72 гривень. 28.03.2025 Корсунь-Шевченківський ДВС повідомляє, що після 2023 року стягнень не було. Позивач зазначає, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України. Право кредитора вимагати сплату боргу з врахуванням індексу інфляції та процентів річних є способом захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредитору. Відтак, з огляду на той факт, що рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 28.09.2018 року по справі № 442/3409/18 не виконане, то три проценти річних та інфляційні втрати були розраховані позивачкою за період з 02.05.2022 до 03.05.2025. Загальна сума 3% відсотків річних за користування грошовими коштами за вказаний період складає 4 814,39 грн, згідно доданого розрахунку до позовної заяви. Загальний розмір інфляційних втрат за вказаний період складає 20 881,78 грн, згідно доданого розрахунку до позовної заяви Загальна заборгованість: період прострочення грошового зобов`язання 1098 днів 20 881,78 (інфляційне збільшення) + 4 814,39 (3% річних) = 25 696,17 грн З огляду на викладене позивач просить стягнути на свою користь з відповідача 3 % річних у розмірі 4 814,39 грн та інфляційні втрати у розмірі 20 881,78 грн, витрати по сплаченому судовому зборі в розмірі 1 211,20 грн, витрати на правову (правничу) допомогу в розмірі 16 352,00 грн. Ухвалою судді від 23.05.2025 відкрито провадження в справі, розгляд справи вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Позивач у судове засідання не з`явилася, у матеріалах справи наявне клопотання представника позивача про розгляд справи без участі представника позивача, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач повторно у судове засідання не з`явився, був повідомлений про розгляд справи в порядку, визначеному п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення в матеріалах справи, та шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України. Протягом визначеного судом строку відповідач відзив на позовну заяву до суду не подав. Ураховуючи відсутність заперечень позивача, повторну неявку в судове засідання відповідача, відсутність відзиву на позов, суд ухвалив здійснювати розгляд справи в заочному порядку. Відповідно до ч. 8 ст.\~178\~ЦПК України суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідно до вимог ч. 14 ст.7, ч. 2 ст.247\~ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи суд установив таке. Згідно з даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань позивач [PERSON] з 06.08.1992 зареєстрована як ФОП, види діяльності - інші види роздрібної торгівлі в неспеціалізованих магазинах (основний); надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна, управління нерухомим майном за винагороду або на основі контракту. Заочним рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львіської області від 28.09.2018 у справі №442/3409/18 стягнуто з [PERSON] на користь Фізичної особи-підприємця [PERSON] завдані збитки в порядку регресу у розмірі 49 286 (сорок дев`ять тисяч двісті вісімдесят шість) грн 05 к.; витрати по сплаті судового збору у розмірі 704 (сімсот чотири) грн 80 к. та витрати на правову допомогу у розмірі 9 140 (дев`ять тисяч сто сорок) грн 74 к. Згідно з постановою про відкриття виконавчого провадження від 05.02.2019 Дрогобицьким міськрайонним відділом державної виконавчої служби відкрито виконавче провадження №58284173 з виконання виконавчого листа №442/3409/18, виданого Дрогобицьким міськрайонним судом Львівської області, про стягнення з [PERSON] на користь Фізичної особи-підприємця [PERSON] завдані збитки в порядку регресу у розмірі 49286 (сорок дев`ять тисяч двісті вісімдесят шість) грн 05 к.; витрати по сплаті судового збору у розмірі 704 (сімсот чотири) грн 80 к. та витрати на правову допомогу у розмірі 9 140 (дев`ять тисяч сто сорок) грн 74 к. 05.02.2018 указаний виконавчий лист від 26.12.2018 №442/3409/18 було передано на виконання до Корсунь-Шевченківського ВДВС у зв`язку із зміною адреси реєстрації боржника., що підтверджується Інформацією про виконавче провадження № 58284173 від 03.05.2025 та постановою про передачу виконавчого провадження від 06.09.2019, винесеною Дрогобицьким міськрайонним відділом ДВС. Корсунь-Шевченківським районним відділом ДВС 16.11.2023 позивачці за її заявою було надано інформацію по ВП №58284173, якою поінформовано зокрема про те, що під час виконання виконавчого провадження держаним виконавцем вжито заходи щодо розшуку майна та коштів боржника, шляхом направлення відповідних запитів до органів реєстрації майна та коштів. В ході виконання зведеного виконавчого провадження державним виконавцем з арештованих рахунків боржника постійно списуються грошові кошти, які перераховуються у відповідності до ст. 45-46 Закону України «Про виконавче провадження». Крім того, держаним виконавцем постійно формуються запити до ДФС України з метою отримання інформації про відкриття боржником нових рахунків в банківських установах. Згідно отриманих відповідей, нові рахунки боржником не відкривалися. Подальше виконання № АСВП: 58284173 буде вчинено у відповідності до вимог чинного законодавства. Також 16.11.2023 позивачці Корсунь-Шевченківським відділом ДВС надано довідку про розмір стягнутих з боржника коштів та перерахованих стягувачу. Сума перерахованих на користь ФОП [PERSON] становить 9 683,73 грн. Залишок до погашення боргу боржником [PERSON] становить 53 395,72 грн. 28.03.2025 Корсунь-Шевченківський відділ ДВС повідомив адвоката позивачки Войтюк О.В. про виконанні у виконавчому провадженні виконавчі дії, з чого вбачається, що після 16.11.2023 року стягнень у цьому виконавчому провадженні не було. Стороною позивача надано суду розрахунок інфляційних втрат за період з 02.05.2022 по 03.05.2025 та 3% річних за період з 02.05.2022 по 03.05.2025. Згідно із цим розрахунком загальна сума 3% відсотків річних за користування грошовими коштами за вказаний період складає 4 814,39 грн, загальний розмір інфляційних втрат за вказаний період складає 20 881,78 грн. Вирішуючи спір по суті, суд застосовує такі норми законодавства. Згідно із частиною другою статті 625 Цивільного кодексуУкраїни боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. До того ж у силу вимог частини першої статті 625 Цивільного кодексуУкраїни боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. За змістом вищенаведеної норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки єспособом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за неналежне виконання зобов`язання. Такі висновки викладені в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справах № 703/2718/16-ц (провадження № 14-241цс19) та № 646/14523/15-ц (провадження № 14-591цс18), від 13 листопада 2019 року у справі № 922/3095/18 (провадження № 12-105гс19), від 18 березня 2020 року у справі № 902/417/18 (провадження № 12-79гс19), від 07 лютого 2024 року у справі № 910/3831/22 (провадження № 12-45гс23). Вимагати сплати суми боргу з урахуванням індексу інфляції, а також трьох процентів річних є правом кредитора, яким останній наділений у силу нормативного закріплення зазначених способів захисту майнового права та інтересу. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 07.04.2020 у справі № 910/4590/19 (провадження № 12-189гс19) звернула увагу на те, що інфляційні та річні проценти нараховуються на суму простроченого основного зобов`язання. Тому зобов`язання зі сплати інфляційних та річних процентів є акцесорним, додатковим до основного, залежить від основного і поділяє його долю. Відповідно й вимога про сплату інфляційних та річних процентів є додатковою до основної вимогою. Також Велика Палата Верховного Суду у постанові від 24 квітня 2024 року у справі № 657/1024/16-ц (провадження № 14-5цс23) зауважила, що оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат і трьох процентів річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення. Крім того, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04.06.2019 у справі № 916/190/18 (провадження № 12-302гс18) вказала, що чинне законодавство не пов`язує припинення зобов`язання з наявністю судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов`язань боржника та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України сум. Вирішення судом спору про стягнення грошових коштів за договором не змінює природи зобов`язання та підстав виникнення відповідного боргу. З огляду на зазначені правові висновки Верховного Суду та наведені в цій постанові висновки Великої Палати Верховного Суду, враховуючи правову природу процентів річних як визначеної законом плати боржника за користування грошовими коштами кредитора, їх розмір може бути зменшено. При цьому суд при визначенні розміру, до якого можна зменшити проценти річних, обмежений нормою частини другої статті 625 Цивільного кодексу України, яка визначає, що боржник має сплатити кредитору три проценти річних (якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом) від простроченої суми. Отже, саме три проценти річних є законодавчо встановленим розміром процентів річних, які боржник повинен сплатити у разі неналежного виконання грошового зобов`язання. Три проценти річних (якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом) є мінімальним розміром процентів річних, на які може розраховувати кредитор у разі неналежного виконання зобов`язання боржником. Тому зменшення судом процентів річних можливе лише до такого розміру, тобто не менше ніж три проценти річних. До такого правового висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 02.07.2025 у справі № 903/602/24, провадження № 12-19гс25, зазначивши, що розмір процентів річних, який становить законодавчо встановлений розмір трьох процентів річних (якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом), не підлягає зменшенню судом. Щодо інфляційних втрат Велика Палата Верховного Суду у цій постанові зазначала таке. Інфляція - це знецінювання грошей і безготівкових коштів, що супроводжується ростом цін на товари і послуги (Методологічні положення щодо організації статистичного спостереження за змінами цін (тарифів) на спожиті товари (послуги) і розрахунку індексу споживчих цін, затверджені наказом Державного комітету статистики України від 14 листопада 2006 року № 519). Інфляційні втрати є наслідком інфляційних процесів в економіці, вони об`єктивно виникають унаслідок знецінення грошових коштів, а їх стягнення є компенсацією за понесені втрати. Компенсація кредитору інфляційних втрат згідно з положеннями частини другої статті 625 Цивільного кодексу України є мінімальною гарантією захисту його інтересів, яка забезпечує збереження цінності грошових коштів протягом прострочення оплати боржником відповідних товарів, робіт чи послуг. Інфляційні втрати не є штрафними санкціями чи платою боржника за користування коштами кредитора, вони входять до складу грошового зобов`язання і є способом захисту майнового права та інтересу. Тому, на відміну від процентів річних, суд не може зменшити розмір інфляційних втрат. Верховний Суд у своїй практиці послідовно дотримується правової позиції щодо неможливості зменшення розміру інфляційних втрат - висновки про це викладено в постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 05 жовтня 2023 року у справі № 904/4334/22, від 24 січня 2024 року у справі № 917/991/22, від 01 жовтня 2024 року у справі № 910/18091/23 та від 05 листопада 2024 року у справі № 902/43/24, а також у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 13 березня 2024 року у справі № 712/4975/22. З матеріалів справи вбачається, що відповідач має грошове зобов`язання перед позивачем, так як він не виконав рішення суду від 28.09.2018, яким з відповідача на користь позивачки стягнуто завдані їй збитки у розмірі 49 286,05 грн, витрати по сплаті судового збору у розмірі 704,80 грн, витрати на правову допомогу у розмірі 9 140,74 грн. Залишок до погашення боргу боржником [PERSON] становить 53 395,72 грн. З огляду на те, що відповідач порушив грошове зобов`язання, у позивача виникло право на застосування наслідків такого порушення, відповідно до\~ст. 625 ЦК України. У ст.\~625\~ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Тобто, приписи цієї статті поширюється на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Ураховуючи зазначене, є підстави для стягнення з відповідача на користь позивачки інфляційних втрат за період з 02.05.2022 по 03.05.2025 у розмірі 20 881,78 грн та 3% річних за період з 02.05.2022 по 03.05.2025 у розмірі 4 814,39 грн, отже вимоги позивачки про стягнення суми інфляційних втрат та 3% річних від простроченої суми боргу підлягають задоволенню. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд виходить з того, що такі витрати складаються з витрат позивача зі сплати судового збору в розмірі 1 211,20 грн, витрати на правничу допомогу в розмірі 16 352,00грн. Згідно із ч. 1 ст.\~141\~ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У цьому випадку позовні вимоги підлягають задоволенню, а відтак на підставі ч. 1 ст.\~141\~ЦПК України позивачу слід компенсувати за рахунок відповідача 2422,40 грн в рахунок відшкодування витрат з оплати судового збору. Крім того, відповідно до положень частини першої, пункту 1 частини третьої статті 133\~ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Частиною восьмою статті 141\~ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). У першій заяві по суті (позовній заяві) позивачка зазначила, що попередній розмір судових витрат у справі становить 17 563,20 грн, (1 211.20 грн судовий збір т 16 352,00 грн витрати на правничу допомогу). У матеріалах справи наявний ордер серії АА №1571706, виданий АО "Адвокатус" на ім`я адвоката Войтюка Олександра Вячеславовича для надання правничої допомоги ФОП [PERSON] -Шевченківському районному суді Черкаської області. Між ФОП [PERSON] та Адвокатським об`єднанням "Адвокатус" в особі адвоката Самолйленка Петра Миколайовича був укладений договір про надання правничої допомоги № 3 від 23.12.2019. Згідно з п. 1.1 цього договору, Клієнт доручає, а Адвокат здійснює правову допомогу Клієнту в обсязі та на умовах, які передбачені цим договором, а саме представництво та захист інтересів Клієнта у тому числі у судах всіх інстанцій України щодо захисту його інтересів, за що Клієнт зобов`язується сплатити Адвокату гонорар у розмірі та на умовах визначених розділом 4 договору. У п. 4.1.1.1. сторони договору погодили, що вартість однієї години роботи Адвоката за надання правової (правничої) допомоги становить 1 921,00 грн. Пунктом 4.1.1.2 передбачено коригування вартості послуг на підставі додаткових угод. Згідно з Додатковою угодою №10 від 03.05.2025 Акт приймання-передачі правової (правничої) допомоги до Договору №3 від 23.12.2019 сторони погодили, що граничний розмір на правову допомогу може становити 2 920,00 грн за 1 год роботи. Розрахунок вартості витрат на правову допомогу проведено сторонами з розрахунку вартості однієї години роботи адвоката у розмірі 2044,00 грн Адвокатом згідно з Актом приймання-передачі правової (правничої) допомоги виконано такі роботи у справі: 04.2025 вивчення матеріалів справи, формування правової позиції 7 154,00 грн ( 3,38 год х 2044,00 грн), підготовка позовної заяви 6132,00 (2,95 годх 2044,00 грн), підготовка процесуальних документів 2044,00 грн (1 год х 2044,00 грн); підготовка заяв та клопотань 1022,00 грн (0,5 год х 2044,00 грн)., всього 16 352,00 грн. Касаційний цивільний суд Верховного Суду у постанові від 13.03.2025 по справі №275/150/22 вказав, що зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони із обґрунтуванням недотримання вимог щодо співмірності витрат із складністю справи, обсягом і часом виконання робіт. Отже, зважаючи на задоволення позовних вимог, виходячи з обсягу фактично наданих послуг, з урахуванням характеру виконаної адвокатом роботи та документально підтверджених витрат, відсутності клопотання відповідача про зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, суд дійшов висновку, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 16 352,00 грн.

Outcome: approved