Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-12 00:00:00

Позиції учасників справи. Позивач ТОВ ФК «Європейська агенція з повернення боргів» звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за: -Кредитним договором №20172-12/2023 в розмірі 57 500 грн.; -Кредитним договором № 7659238 в розмірі 16 362 грн.; -Кредитним договором №1859437 в розмірі 6 515 грн.; -Договором позики № 6882034 в розмірі 30 740,70 грн.; -Договором позики №79541486 в розмірі 21 033,80 грн.; -Договором позики №2485375 в розмірі 51 000 грн., а всього у розмірі 183 151,50 грн. Вимоги позову обґрунтовані тим, що 24.12.2023 між ТОВ «СТАР ФАНЕНС ГРУП» та [PERSON] було укладено кредитний договір №20172-12/2023. 28.05.2024 між ТОВ «СТАР ФАНЕНС ГРУП» та позивачем укладено Договір факторингу №28052024, відповідно до умов якого ТОВ «СТАР ФАНЕНС ГРУП» відступило ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги, в тому числі до відповідача. Відповідно до Реєстру боржників до Договору факторингу №28052024 від 28.08.2024, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло право вимоги до відповідача в сумі 57 500 грн., з яких: 20 000 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу, 37 500 грн. - сума заборгованості за відсотками. 07.03.2024 між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 7659238. 27.09.2024 між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено Договір факторингу №27092024, за умовами якого ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» передає ТОВ «ФК «ЄАПБ» права вимоги за кредитними договорами, в тому числі до відповідача, на загальну суму 16 362 грн., з яких: 4 500 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу, 10 802 грн. - сума заборгованості, 1 060 грн. - сума заборгованості за пенею. 05.03.2024 між ТОВ «ФК «Незалежні фінанси» та [PERSON] було укладено договір № 1859437. При цьому, 28.03.2024 між ТОВ «ФК «Незалежні фінанси» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» було укладено Договір факторингу №28032024, за умовами якого ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло право вимоги до відповідача за кредитним договором № 1859437 на загальну суму 6 515 грн., з яких: 2 000 грн. - тіло кредиту, 4 395 грн. - заборгованість за відсотками, 120 грн. - комісія. Позивач вказує також, що 04.02.2024 між ТОВ «МАНФОЮ» та відповідачем було укладено Договір позики № 6882034, право вимоги за яким позивач ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло за умовами договору факторингу № 11-01/2024 від 11.01.2024. 25.01.2024 між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] укладено Договір позики № 79541486. 14.06.2021 між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та позивачем укладено Договір факторингу № 14/06/21, відповідно до умов якого ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права вимоги за кредитними договорами, в тому числі за Договором позики №79541486 на суму 21 033,80 грн., що складається з: 5 343,89 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу, 15 689,91 грн. - заборгованість за відсотками. 04.03.2024 між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] укладено Договір позики №2485375. 14.06.2021 між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір факторингу №14/06/21, за умовами якого ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло право вимоги за договором позики № 79541486 від 25.01.2024. 04.02.2024 між ТОВ «МАНФОЮ» та [PERSON] укладено Договір позики №6882034, за умовами якого позикодавець надав позичальнику кредитні кошти у розмірі 7 500 грн. до 24.04.2024 року. 11.01.2024 між ТОВ «МАНФОЮ» та позивачем укладено договір факторингу № 11-01/2024, відповідно до якого ТОВ «ФК «ЄАПБ» набув права вимоги до відповідачки на суму 30 740, 70 грн. Відповідач [PERSON] 24.02.2025 скористалась правом на подачу відзиву на позовну заяву, не погоджується з вимогами позову, посилаючись на наступне. Вказує на те, що відповідачка не отримувала кредитні кошти по жодному з договорів. Позивачем в свою чергу не наведено обставин та не надано належних доказів, зокрема виписок по рахунках, меморіальних ордерів, які б свідчили про перерахування та отримання відповідачкою коштів за умовами договорів. Щодо кредитного договору №20172-12/2023 від 24.12.2024 вказує на те, що матеріали справи не містять доказів реєстрації відповідачка на сайті, входження до особистого кабінету, та проходження останньої верифікації та ідентифікації особи. Також зауважує, що позивачем надано до позовної заяви паспорт споживчого а не фінансового кредиту, які є різними за своєю природою видами кредитування. При цьому, проценти нараховані позивачем за кредитним договором №20172-12/2023 від 24.12.2024 за період з 28.05.2024 по 30.09.2024 поза межами строку кредитування безпідставно, а відтак стягненню не підлягають. Відповідач зазначає, що за умовами договору №7659238 про надання споживчого кредиту від 07.03.204, договір укладено на суму 500 грн. строком на 360 днів до 02.03.2025, при цьому п.2.2 Договору містить умови, за якими кредитні кошти можуть бути надані 07.03.2024 або 08.03.2024, тобто без документів про надання кредиту неможливо встановити дату потенційного його надання. Щодо Договору позики № 79541486 від 25.01.2024, відповідач зазначає, що копія договору не містить відомостей про його підписання відповідачкою саме підписом одноразовим ідентифікатором, оскільки відсутні докази проходження нею верифікації та ідентифікації на сайті товариства. Зокрема у вказаному договір позики проценти за користування нараховано також за межами строку кредитування. Позивачем ТОВ «ФК «ЄАПБ» 17.03.2025 надано до суду додаткові пояснення у справі, відповідно до яких позивач не погоджується з доводами відповідачки. Позовні вимоги підтримує у повному обсязі, вказуючи при цьому на наявність в матеріалах справи достатніх доказів на підтвердження позовних вимог. Зокрема позивачем подано клопотання про витребування доказів від АТ КБ «Приват Банк», АТ «Універсал Банк», а саме наявності у відповідача карткових рахунків, відкритих у банківських установах, та даних щодо надходження грошових коштів на рахунки відповідачки. Відповідчем [PERSON] подано до суду заперечення на додаткові пояснення, надані позивачем, відповідно до яких вказує на порушення позивачем строків за ст. 84 ЦПК України, оскільки позивач просить витребувати докази через тривалий час - 17.03.2025, при цьому позивачем ініційовано звернення з позовною заявою до суду 13.12.2024, а відтак останнім пропущено процесуальні строки, не вжито самостійних заходів для отримання таких доказів. Процесуальні дії та рішення суду. Ухвалою судді Деснянського районного суду м. Києва Саламон О.Б. від 16 грудня 2024 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження по справі, постановлено здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом учасників справи. Представник позивача ТОВ «ФК «ЄАПБ» в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлений належним чином, при цьому прохальна частина позовної заяви містить вимогу про проведення судового засідання за відсутності позивача. Відповідач в судове засідання не з`явилась, про розгляд справи повідомлена належним чином у встановленому законом порядку. Приймаючи до уваги викладене, визнавши матеріали справи достатніми для вирішення справи, а неявку учасників справи такою, що не перешкоджає розгляду заяви, суд розглядає заяву без участі сторін по справі. Враховуючи, що сторони по справі в судове засідання не з"явились,відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд приходить до наступного висновку. Фактичні обставини справи. Встановлено, що 24.12.2023 між ТОВ «СТАР ФАНЕНС ГРУП» та [PERSON] було укладено кредитний договір №20172-12/2023. 28.05.2024 між ТОВ «СТАР ФАНЕНС ГРУП» та позивачем укладено Договір факторингу №28052024, відповідно до умов якого ТОВ «СТАР ФАНЕНС ГРУП» відступило ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги, в тому числі до відповідача. Відповідно до Реєстру боржників до Договору факторингу №28052024 від 28.08.2024, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло право вимоги до відповідача в сумі 57 500 грн., з яких: 20 000 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу, 37 500 грн. - сума заборгованості за відсотками. 07.03.2024 між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 7659238. 27.09.2024 між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено Договір факторингу №27092024, за умовами якого ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» передає ТОВ «ФК «ЄАПБ» права вимоги за кредитними договорами, в тому числі до відповідача, на загальну суму 16 362 грн., з яких: 4 500 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу, 10 802 грн. - сума заборгованості, 1 060 грн. - сума заборгованості за пенею. 05.03.2024 між ТОВ «ФК «Незалежні фінанси» та [PERSON] було укладено договір № 1859437. При цьому, 28.03.2024 між ТОВ «ФК «Незалежні фінанси» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» було укладено Договір факторингу №28032024, за умовами якого ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло право вимоги до відповідача за кредитним договором № 1859437 на загальну суму 6 515 грн., з яких: 2 000 грн. - тіло кредиту, 4 395 грн. - заборгованість за відсотками, 120 грн. - комісія. 04.02.2024 між ТОВ «МАНФОЮ» та відповідачем було укладено Договір позики №6882034, право вимоги за яким позивач ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло за умовами договору факторингу № 11-01/2024 від 11.01.2024. 25.01.2024 між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] укладено Договір позики № 79541486. 14.06.2021 між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та позивачем укладено Договір факторингу № 14/06/21, відповідно до умов якого ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права вимоги за кредитними договорами, в тому числі за Договором позики №79541486 на суму 21 033,80 грн., що складається з: 5 343,89 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу, 15 689,91 грн. - заборгованість за відсотками. Також, 04.03.2024 між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] укладено Договір позики №2485375. 14.06.2021 між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір факторингу №14/06/21, за умовами якого ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло право вимоги за договором позики № 79541486 від 25.01.2024. 04.02.2024 між ТОВ «МАНФОЮ» та [PERSON] укладено Договір позики №6882034, за умовами якого позикодавець надав позичальнику кредитні кошти у розмірі 7 500 грн. до 24.04.2024 року. 11.01.2024 між ТОВ «МАНФОЮ» та позивачем укладено договір факторингу № 11-01/2024, відповідно до якого ТОВ «ФК «ЄАПБ» набув права вимоги до відповідачки на суму 30 740, 70 грн. Позиція суду та оцінки аргументів сторін. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Стаття 530 ЦК України передбачає, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно зі ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлюється договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Стаття 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій же сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій же кількості, такого ж роду та такої ж якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, встановлені договором. Відповідно до ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму або не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів. На підставі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. У відповідності до прохальної частини позовної заяви, позивач ТОВ «ФК «ЄАПБ» просить стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитними договорами Кредитним договором №20172-12/2023 в розмірі 57 500 грн. Кредитним договором № 7659238 в розмірі 16 362 грн.; Кредитним договором №1859437 в розмірі 6 515 грн.; Договором позики № 6882034 в розмірі 30 740,70 грн.; Договором позики №79541486 в розмірі 21 033,80 грн.; Договором позики №2485375 в розмірі 51 000 грн., а всього у розмірі 183 151,50 грн. Разом з тим, позивачем ТОВ «ФК «ЄАПБ» не було надано жодного первинного документу, який би засвідчив, що відповідачу [PERSON] за Кредитним договором №20172-12/2023 в розмірі 57 500 грн. Кредитним договором № 7659238 в розмірі 16 362 грн.; Кредитним договором №1859437 в розмірі 6 515 грн.; Договором позики № 6882034 в розмірі 30 740,70 грн.; Договором позики №79541486 в розмірі 21 033,80 грн.; Договором позики №2485375 в розмірі 51 000 грн., а всього у розмірі 183 151,50 грн.було перераховано грошові кошти у розмірах, зазначених позивачем в позовній заяві. У відповідності до ч. 1 ст. 12, ч. 2 ст. 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви. Учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом (ч. 2 ст. 83, ч. 1 ст. 84 ЦПК України). Щодо клопотання представника ТОВ «ФК «ЄАПБ» про витребування доказів, суд вважає за необхідне зазначити, що за ч. 2 ст. 83 ЦПК України позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Частиною 4 ст. 83 ЦПК України передбачено, що у разі якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. Слід зауважити, що справа перебуває в провадженні суду тривалий час, при цьому представник позивача не скористався правом на подання клопотання витребування доказів на стадії подання позовної заяви. Водночас подане клопотання не містить належних обгрунтувань неможливості позивачем звернення до суду із відповідним клопотанням, а відтак суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для його задоволення. Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з указаними положеннями закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. Слід зазначити, що належним, допустимим і достовірним доказом заборгованості за договором позики (кредиту) - первинним документом - є не наданий позивачем розрахунок заборгованості, який він здійснив на власний розсуд, і який не може перевірити суд без первинних документів. Такий статус первинного документу має саме виписка по рахунку, що підтверджується Переліком типових документів, затверджених наказом Міністерства юстиції України № 578/5 від 12 квітня 2012 року, тому саме вона є належним доказом при вирішенні спору про стягнення заборгованості за кредитним договором або інші докази, що підтверджують надання (перерахування) коштів відповідачу. При цьому, особові рахунки та виписки з них обов`язково мають складатися на паперових та/або електронних носіях. Виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту (п. 57, п. 59, п. 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75). Верховний Суд у постановах від 16.09.2020 у справі № 200/5647/18 та від 28.10.2020 у справі № 760/7792/14-ц дійшов таких висновків: «Доказами, які б підтверджували наявність чи відсутність заборгованості, а також встановлювали розмір заборгованості, є первинні документи, оформлені відповідно до вимог ст. 9 Закону України від 16.07.1999 «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». У постанові Верховного Суду від 23.03.2023 у справі № 910/3105/21, також зазначено: «Розрахунок заборгованості самостійно, за відсутності первинних документів, не може вважатися доказом, який підтверджує суму видачі банком кредиту позичальнику, суми траншів кредиту, дату коли саме та яка сума кредитних коштів була повернута позичальником банку за відображеним у ньому періодом і як наслідок загальну суму боргу». При цьому варто зауважити, що позивачем не надано належних доказів, які підтверджують факт наявності заборгованості, а також достовірних доказів, що підтверджують її розмір, а саме - первинних документів, оформлених відповідно до ст. 9 ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язку вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі №129/1033/13-ц; пункт 9.58 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2021 року у справі №904/2104/19). Суд приходить до висновку про те, що розрахунки заборгованості за кредитним договором №03099-01/2024 від 05.01.2024 та договору позики №2571855 від 03.01.2024 , які надано позивачем ТОВ «ФК «ЄАПБ» не є первинними документами, які підтверджують отримання кредиту, користування ним, а, отже, не є належним доказом наявності заборгованості. Зазначені розрахунки із зазначенням конкретного розміру заборгованості, є документом, що створений самим позивачем, а, відтак, інформація зазначена в ньому, за умови відсутності первинних документів, на підставі яких він був складений, не може бути доказом наявності заборгованості, на якій наполягає позивач. Отже, позивачем ТОВ «ФК «ЄАПБ» не надано належних доказів та не доведено факту перерахування кредитних коштів відповідачу на виконання умов Кредитного договору №20172-12/2023 в розмірі 57 500 грн. Кредитного договору № 7659238 в розмірі 16 362 грн.; Кредитного договору №1859437 в розмірі 6 515 грн.; Договору позики № 6882034 в розмірі 30 740,70 грн.; Договору позики №79541486 в розмірі 21 033,80 грн.; Договору позики №2485375 в розмірі 51 000 грн., а всього у розмірі 183 151,50 грн., та фактичного користування відповідачем кредитними коштами, а відтак підстави для стягнення на користь позивача заборгованості у заявленому в позові розмірі відсутні. Щодо розподілу судових витрат. Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України у разі відмови у позові інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на позивача.

Outcome: dismissed