Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-12 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду в порядку цивільного судочинства з позовом до [PERSON] , третя особа: [PERSON] , про визнання особи такою, що втратила право на користування жилим приміщенням. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 11.01.1982 виконавчим комітетом Шевченківської районної ради народних депутатів м. Києва було видано ордер на житлове приміщення №99724 серії Б на квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Ордер було видано на [PERSON] та його сім`ю: його дружину [PERSON] , яка померла у 2024 році, сина [PERSON] та доньку [PERSON] . Відповідно до довідки від 04.03.2015 договір найму було укладено з [PERSON] , у зв`язку з випискою наймача квартири [PERSON] згідно рішення суду. Станом на день звернення до суду квартира неприватизована та у ній зареєстровані позивач, рідний брат позивача [PERSON] , донька позивача [PERSON] та син позивача [PERSON] . Брат позивача - [PERSON] з 1998 року є зниклим безвісти, про що у провадженні Оболонського районного суду міста Києва перебуває справа №756/5128/25. Син позивача - [PERSON] за місцем реєстрації не проживає. Як зазначає позивач, вона зі своїм чоловіком проживали разом на місцем реєстрації позивача, у них народилося двоє дітей, з моменту народження відповідач [PERSON] жив разом з батьками, однак згодом батьки розлучилися та [PERSON] переїхав з батьком до іншої квартири, а донька [PERSON] залишилася проживати разом з позивачем та бабусею. 03.02.1998 [PERSON] було формально зареєстровано в квартирі за адресою: [ADDRESS] , оскільки дитині було необхідне місце реєстрації. Однак починаючи з лютого 1997 року [PERSON] у квартирі не проживав, з позивачем відносини не склалися. Фактично наразі у квартирі проживає позивач разом з донькою, усі витрати по утриманню квартири, проведенню ремонту несе позивач. Враховуючи наведе, просить суд визнати відповідача таким, що втратив право на користування жилим приміщенням, квартирою за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 15.05.2025 було прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа: [PERSON] , про визнання особи такою, що втратила право на користування жилим приміщенням. Розгляд справи постановлено здійснювати в порядку загального позовного провадження. Прокольною ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 22.07.2025 до участі у справі у якості третьої особи залучено [PERSON] . Протокольною ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 28.08.2025 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. У судовому засіданні позивач та її представник підтримали позовні вимоги з підстав, викладених у позові. Заперечень щодо заочного розгляду справи не висловили. Третя особа [PERSON] у судовому засіданні не заперечила проти задоволення позовних вимог. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з`явився, про час та дату судового засідання повідомлявся. Відповідач в судове засідання не з`явився, повідомлявся належним чином про день, час та місце судового розгляду, шляхом направлення судової повістки за місцем реєстрації, причини неявки суду не повідомив, відзив на позов не направив, клопотань про відкладення судового розгляду не надходило. Відповідно до ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про час і місце судового засідання і від якого не надійшло повідомлення про поважність причин неявки, відповідач не подав відзив, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин, суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] показала, що є сусідкою позивача. Зазначила, що з 1979 року проживає в одному будинку з позивачем та з 2000 року перебуває з нею у дружніх відносинах. Також суду показала, що в спірній квартирі наразі проживає лише [PERSON] , раніше проживала матір позивачки та її донька. Відповідача [PERSON] свідок знає лише зі слів позивача, в квартирі ніколи його не бачила. Заслухавши учасників судового процесу, свідка, дослідивши письмові докази по справі, надавши їм оцінку в сукупності, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ст. 55 Конституції України, права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Згідно зі ст. 3 ЦПК України, ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до вимог ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Судом встановлено, що на підставі рішення виконкому Шевченківської районної Ради народних депутатів м. Києва від 11.01.1982 №42 [PERSON] видано ордер серії Б №99724 на житлове приміщення - квартиру за адресою: [ADDRESS] . Разом з [PERSON] право на вселення у зазначену квартиру отримали: [PERSON] (дружина), [PERSON] (син), [PERSON] (донька). Відповідно до довідки Житлово-експлуатаційної компанії Оболонського району у м. Києві від 04.03.2015, згідно Розпорядження Мінського районного виконавчого комітету від 28.07.1998 №874 були внесені зміни в договір найму житлового приміщення (квартира [ADDRESS] ) та укладено його з [PERSON] у зв`язку з випискою наймача квартири [PERSON] згідно рішення суду. Згідно з довідкою Комунального концерну «Центр комунального сервісу» від 14.12.2016 №85/4132/8847, у квартирі за адресою: [ADDRESS] , зареєстровані: [PERSON] (наймач), [PERSON] (син), [PERSON] (дочка), [PERSON] (онука), [PERSON] (онук). Як вбачається, [PERSON] померла [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 09.01.2024. 19.04.2025 між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано шлюб Оболонським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), прізвище дружини після державної реєстрації шлюбу - « [PERSON] », про що було видано свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] від 19.04.2025. Згідно з відомостями Відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Оболонської РДА, позивач [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , з 04.02.1986 по теперішній час; відповідач [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , з 03.02.1998 по теперішній час. Отже, на цей час у зазначеній квартирі зареєстроване місце проживання позивача [PERSON] , відповідача [PERSON] та третіх осіб. Факт не проживання відповідача у квартирі за адресою: [ADDRESS] , підтверджується актом про не проживання за місцем реєстрації від 19.04.2024, починаючи з лютого 1997 року, який підписаний мешканцями будинку за адресою: [ADDRESS] . Як вбачається з відповіді Оболонського управління поліції ГУНП у місті Києві від 30.07.2025, проведеною перевіркою встановлено, що відповідно до обліків системи електронного документообігу ІКС ІПНП Оболонського управління поліції, звернення стосовно [PERSON] з приводу перешкоджання доступу до квартири за адресою: [ADDRESS] , в період часу з 2022 року по теперішній час до Оболонського управління поліції не надходили, заяви не реєструвались. Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] показала, що є сусідкою позивача. Зазначила, що з 1979 року проживає в одному будинку з позивачем та з 2000 року перебуває з нею у дружніх відносинах. Також суду показала, що в спірній квартирі наразі проживає лише [PERSON] , раніше проживала матір позивачки та її донька. Відповідача [PERSON] свідок знає лише зі слів позивача, в квартирі ніколи його не бачила. Отже, установлено, що відповідач зареєстрований у квартирі за адресою: [ADDRESS] , однак протягом тривалого часу не користується квартирою, не проживає за місцем своєї реєстрації, не сплачує комунальні послуги, не бере участі в її утриманні, житлом не цікавиться. Згідно із ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ордер - це по суті є правоустановчим документом індивідуального характеру, що видається виконавчим органом місцевої ради, до компетенції якого входить прийняття рішення про надання житла та видача документа, який є єдиною правовою підставою на вселення громадянина особисто або з його сім`єю у жиле приміщення. Згідно зі ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до ст. 61 ЖК України, користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім`я якого видано відповідно до діючого законодавства ордер. Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 64 ЖК України, члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Відповідно до ст.ст 71, 72 ЖК України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї жиле приміщення зберігається за ними протягом 6 місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні понад шість місяців з поважних причин, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Якщо особа не проживає в жилому приміщенні без поважних на те причин понад встановлені законом строки, вона може бути визнана такою, що втратила право користування жилим приміщенням. Згідно з п. 34 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальний справ від 07.02.2014 року №5 "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім`ї, попередніми членами його сім`ї, а також членами сім`ї попереднього власника житла. Так, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (пункт 3 частини першої статті 346 ЦК) із зняттям останнього з реєстрації. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, серед іншого і визнання права власності. За умовами ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 13 ЦПК України обов`язок доказування покладається на сторони у справі. Згідно вимог ст.ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до ч.ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Доказів, які б підтверджували, що відповідач цікавився чи цікавиться житловою площею, сплачував комунальні послуги та намагався вселитися у спірну квартиру, а також поважності причин його відсутності у житлі, суду не надано. Суду також не надано доказів укладення сторонами угоди щодо певного порядку користування спірною квартирою та інших умов припинення права користування житлом. За таких обставин, на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які посилається позивач, як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд вважає можливим задовольнити позовні вимоги та визнати відповідача [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням - квартирою за адресою: [ADDRESS] .

Outcome: approved