Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-09 00:00:00

У червні 2025 адвокат Таращук О.В., яка діє в інтересах [PERSON] , звернулась до суду з даним позовом до відповідача та просила стягнути аліменти на утримання неповнолітньої [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування своїх вимог зазначила, що позивачка з відповідачем перебували у шлюбі, який рішенням Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 16.08.2018 розірвано. У шлюбі народилась дитина: [PERSON] , [INFO] . Відповідач належної матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, участі у її вихованні не приймає, в добровільному порядку врегулювати спір не надалось можливим. Він є фізично здоровою, працездатною людиною, інших утриманців не має, а тому вважає, що він має можливість сплачувати аліменти на утриманні дитини у вказаному розмірі. Посилаючись на вимоги ст.181, 182 СК України та враховуючи, що донька проживає з позивачкою, а обов,язок відповідача утримувати свою дитину, вона наполягає на визначенні стягнення аліментів у частці від доходу та просила стягнути з нього на свою користь аліменти на утримання неповнолітньої [PERSON] , [INFO] в розмірі частки зі всіх видів заробітку відповідача щомісячно, але не менш 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття. Адвокат Курбай Л.М., яка діє в інтересах відповідача [PERSON] , подала відзив в якому позовні вимоги визнані частково, в розмірі 1/12 частки з усіх видів заробітку щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитину відповідного віку, до досягнення дитиною відповідного віку. Позицію відповідача обґрунтувала тим, що позивачкою не надано належних доказів, що дитина проживає з нею і перебуває на її повному утриманні. З грудня 2024 по червень 2025 щомісяця відповідач за домовленістю з матір`ю надавав аліменти у розмірі 3000грн шляхом надання готівкових коштів, а також надсилав на картковий рахунок позивачки, а тому твердження про те, що відповідач не надає належної матеріальної допомоги на утримання дитини є неправдивими. Позивачка не навела доказів, що відповідач може надавати матеріальну допомогу, що він має на утриманні малолітню дитину та іншу сім,ю, а також своїх витрат, які вона витрачає на утримання доньки, не вказала істотні відомості, що відповідач призваний по мобілізації на військову службу і відсутній за місцем реєстрації, що утруднило отримання ним інформації про наявність даної справи. Вважає, що звернення до суду з вимогою отримання частки пов`язано з проходженням відповідачем військової служби, оскільки обираючи розмір гарантованої державою частки, не показує суду скільки це становить у грошовому еквіваленті, розуміючи, що військові зараз мають більший заробіток, оскільки позивачка також служить. Відповідач офіційно працевлаштований та отримує середній заробіток 51\~491грн в місяць, при цьому позивачка вказала вимоги в розмірі частки, що становить 12873грн. Оскільки батько і мати мають рівні права і обов,язки відносно дитини, то виходить, що витрати на дитину в середньому становлять 25\~746грн на місяць. Водночас позивачка жодними доказами не обґрунтовує потребу у збільшеному розмірі аліментів та не підтверджує взагалі розмір витрат на місяць на утримання дитини. Відповідач будучі військовослужбовцем за отриману винагороду не лише утримує двох дітей, дружину, яка є вагітною, а й самостійно забезпечує себе потрібним військовим спорядженням за потреби для забезпечення захисту та інші потреби пов`язані з військовою службою. Враховуючи усну домовленість з позивачкою щодо оплати коштів на утримання дитини в розмірі 3000грн, усвідомлюючи необхідність здійснення подальшого утримання, виходячи з засад розумності та обґрунтованості відповідач вважає об`єктивно можливою сумою аліментів до сплати 1/12 частки від усіх видів заробітку, що становить 4290грн щомісячно, та є достатнім розміром для утримання дитини. Позивачка [PERSON] та її представник - адвокат Таращук О.В. 05.12.2024 у судове засідання не з`явились, представник позивача надала до суду відповідь на відзив, в якому зазначили, що шлюб між сторонами було розірвано у 2018, в той час як відповідач надав докази перерахування коштів на утримання доньки з 2024 та в самих платіжних інструкціях не міститься даних хто є одержувачем коштів, та лише платіжні інструкції від 15.11.2025, 01.02.2025,11.03.2025 місять призначення платежу «переказ власних коштів для донечки», інші «переказ власних коштів». Тому відповідачем не було надано належного підтвердження утримання ним доньки [PERSON] з вересня 2018 по дату звернення до суду. Щодо визначеного розміру аліментів, зазначила, що від заробітку (доходу) платника аліментів є практично мінімальним та безспірним розміром аліментів, що підлягає стягненню на утримання однієї дитини. Виходячи з доходу відповідача такий розмір аліментів буде необхідним і достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. При цьому звернула увагу, що максимальний розмір аліментів на одну дитину в Україні у 2025 становить 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку. На кінець 2024 початок 2025 це: 25630грн для дитини до 6 років та 31\~960грн для дитини віком від 6 до 18 років. Ця сума є граничним показником для стягнення аліментів за судом наказом, хоча в судовому провадженні можливе стягнення більшої суми, яку батьки можуть домовитись або обґрунтовує суд. Щодо наявності у відповідача дитини від другого шлюбу, зазначила, що батьки не мають компенсувати зменшення виплат на дитину за рахунок збільшення утримання однієї дитини порівняно з іншою. Дохід відповідача у розмірі 51\~491грн в місяць є достатнім для утримання дітей. Також спиралась на судову практику, яка містить висновки, що факт відсутності у батька або матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не знаходиться в переліку обставин, які враховуються судом при визначення розміру аліментів та не звільняє батьків від обов`язків щодо утримання дитини. З урахуванням матеріального стану відповідача, який дозволяє йому сплачувати аліменти в розмірі, заявленому позивачкою, й відсутні істотні перешкоди для їх сплати, вважають, що на даному етапі життя дитини, необхідним і достатнім для забезпечення гармонійного розвитку буде визначення аліментів у розмірі частки заробітку (доходу) відповідача. Розгляд справи просили проводити за їх відсутності. Адвокат Курбай Л.Л. та відповідач [PERSON] , у судове засідання також не з`явилися, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Заперечень щодо слухання справи за їх відсутності не надали. Фіксування судового процесу технічними засобами не проводилось у відповідності до ч.2\~ст.247 ЦПК України\~у зв`язку з розглядом справи за відсутності осіб, які беруть участь у справі. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. Судом встановлено наступні обставини. Сторони перебували у шлюбі, який рішенням Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 16.08.2018 розірвано. Батьками [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] , свідоцтво про народження серії [NUMBER] , видане відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Володимир-Волинський реєстраційної служби Володимир-Волинського міськрайонного управління юстиції Волинської області від 28.05.2013, актовий запис №153. 14.02.2019 [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] та змінила прізвище на « [PERSON] », свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] , видане Володимир-Волинським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Волинській області від 14.02.2019, актовий запис №25. 16.10.2024 [PERSON] змінила прізвище на [PERSON] , свідоцтво про зміну імені серії [NUMBER] , видане Володимирським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Володимирському районі Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 16.10.2024, актовий запис №14. Довідкою про склад сім,ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осію від 03.10.2024 за №3912 підтверджено, що [PERSON] та її дочка [PERSON] , [INFO] , зареєстровані за однією адресою: [ADDRESS] . За паспортними даними відповідач [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Військовим квитком серії [NUMBER] від 06.09.2010 та довідкою ВЧ [NUMBER] від 09.09.2025 підтверджено, що [PERSON] є військовослужбовцем та перебуває на військовій службі за мобілізацією у ВЧ [NUMBER] ЗСУ з 03 лютого 2024 по теперішній час. [PERSON] є учасником бойових дій, посвідчення серії [NUMBER] від 02.04.2024. Довідкою про доходи №3-48/8768 від 10.09.2025 доведено, що [PERSON] за період з 01.07.2024 по 31.07.2025 отримав дохід у розмірі шістсот шістдесят дев`ять тисяч триста вісімдесят дві грн. 08коп. В матеріалах справи міститься ряд платіжних інструкцій за період з грудня 2024 по червень 2025, кожна на суму 3000грн, де платником зазначений [PERSON] , отримувач невідомий. Платіжні інструкції від 15.11.2025, 01.02.2025,11.03.2025 місять призначення платежу «переказ власних коштів. донечки», інші «переказ власних коштів». 08.05.2020 [PERSON] уклав шлюб з [PERSON] , прізвище після державної реєстрації шлюбу [PERSON] , свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] , видане Луцьким районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 08.05.2020, актовий запис №32. [INFO] народився [PERSON] , батьками якого є [PERSON] та [PERSON] , свідоцтво про народження серії [NUMBER] , Луцьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 13.10.2020, актовий запис №2163. За консультаційним висновком спеціаліста КП «МО ЛМТГ» Клінічний пологовий будинок від 11.09.2025, у [PERSON] встановлено 13 тижнів вагітності. Стаття 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікована\~постановою ВР №789-XII від 27.02.1991 року, встановлює принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Передбачено, що батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини і предметом їх основного піклування є найкращі інтереси дитини. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства»\~передбачено, що батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. За змістом ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. На підставі наведених вимого діючого законодавства, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в частині стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей. Відповідно до ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. За змістом ст.183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. При цьому підстави визначення розміру аліментів у частках до заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень ст.182 СК України, так і положень ст.ст.183, 184 СК України. Частина перша статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» від 17.05.2017 за №2037-VІІІ, з липня 2017 внесені зміни до вимог ч.2 ст.182 СК України, якими передбачено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Законом України «Про державний бюджет України на 2025 рік», визначено прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років, з 01 січня 2025 року 3196грн. на один місяць. При цьому, треба взяти до уваги, що відповідно до норм Закону поняття прожиткового мінімуму визначено як вартісна оцінка споживчого кошика, що містить мінімальні набори продуктів харчування, непродовольчих товарів та послуг, необхідних для збереження здоров`я людини і забезпечення їі життєдіяльності. Законодавством не передбачено як такого максимального розміру аліментів, однак зазначено, що розмір відрахувань не може перевищувати 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, що складає на дитину від 6 до 18 років 31 960 грн. Згідно з нововведеннями в законодавстві утримання аліментів провадиться з усіх видів грошового забезпечення, крім виплат, що не мають постійного характеру, та інших випадків, передбачених законом. Також це стосується, зокрема, додаткової винагороди, яка виплачується на період воєнного стану. Приписами\~статті 26 Закону України «Про оплату праці»\~встановлені обмеження розміру відрахувань із заробітної плати. При кожній виплаті заробітної плати загальний розмір усіх відрахувань не може перевищувати двадцяти відсотків, а у випадках, передбачених законодавством, - п`ятдесяти відсотків заробітної плати, що належить до виплати працівникам. Обмеження, встановлені частиною другою цієї статті, не поширюються на відрахування із заробітної плати при відбуванні покарання у вигляді виправних робіт і при стягненні аліментів на неповнолітніх дітей. У цих випадках розмір відрахувань із заробітної плати не може перевищувати 70 відсотків. Приписами статті ч.2\~ст.70 ЗУ « Про виконавче провадження»\~передбачено, що із заробітної плати боржника може бути утримано за виконавчими документами до погашення у повному обсязі заборгованості, зокрема у разі стягнення аліментів, - 50 відсотків. Частина 3 цієї статті встановлює, що загальний розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати та інших доходів боржника не може перевищувати 50 відсотків заробітної плати, що має бути виплачена працівнику, у тому числі у разі відрахування за кількома виконавчими документами. Це обмеження не поширюється на відрахування із заробітної плати у разі відбування боржником покарання у виді виправних робіт і стягнення аліментів на неповнолітніх дітей. У таких випадках розмір відрахувань із заробітної плати не може перевищувати 70 відсотків. З урахуванням встановлених обставин, зокрема, наявності у відповідача дитини [PERSON] , [INFO] , дружини, яка є вагітною, але на момент прийняття судом рішення, відсутні відомості, що вона є непрацездатною, відсутність узгодженості між сторонами щодо утримання неповнолітньої дитини, про що свідчить не системний перерахунок коштів, позицію відповідача, який частково визнав заявлені позовні вимоги. При цьому, приймаючи до уваги, що у\~таких випадках розмір відрахувань із заробітної плати не може перевищувати 70 відсотків, водночас,\~розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного духовного, морального і соціального розвитку дитини, її рівню життя, а мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, і не перевищувати 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, суд дійшов висновку, що заявлені позивачкою вимоги в частині розміру аліментів підлягають задоволенню. Щодо посилань сторони відповідача на те, що позивачка, обираючи розмір гарантованої державою частки, не показує суду скільки це становить у грошовому еквіваленті, розуміючи, що військові зараз мають більший заробіток, і розмір аліментів в частці позивачка жодними доказами не обґрунтовує потребу у збільшеному розмірі. Згідно з нововведеннями\~в законодавстві утримання аліментів провадиться з усіх видів грошового забезпечення, крім виплат, що не мають постійного характеру, та інших випадків, передбачених законом. Також це стосується, зокрема, додаткової винагороди, яка виплачується на період воєнного стану. Отже заробітна плата і додаткові виплати військовослужбовця дозволяють призначити аліменти в більшому розмірі. Згідно з ч. ч. 1-2\~ст. 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»\~держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів. Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері праці та соціальної політики, інші центральні органи виконавчої влади відповідно до їх компетенції розробляють та вносять у встановленому порядку пропозиції щодо грошового забезпечення військовослужбовців. До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. Суд бере до уваги, що у пункті 8 Переліку видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб (\~Постанова КабМіну України від 26.02.1993 №146) заначено, що з військовослужбовців Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, Держспецзв`язку, Держприкордонслужби, поліцейських, осіб рядового і начальницького складу органів і підрозділів внутрішніх справ, утримання аліментів провадиться з усіх видів грошового забезпечення, інших виплат, установлених законодавством, зокрема додаткової винагороди, яка виплачується на період воєнного стану, крім грошового забезпечення, що не має постійного характеру, та інших випадків, передбачених законом ( Пункт 8 в редакції\~Постанови КМУ № 122 від 16.02.2022; із змінами, внесеними згідно з\~Постановою КМУ №1263 від 11.11.2022). Відповідно до п. 2 розділу І Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого 07 червня 2018 року № 260 (надалі Порядок) грошове забезпечення включає: щомісячні основні види грошового забезпечення; щомісячні додаткові види грошового забезпечення; одноразові додаткові види грошового забезпечення. До щомісячних основних видів грошового забезпечення належать: посадовий оклад; оклад за військовим званням; надбавка за вислугу років. До щомісячних додаткових видів грошового забезпечення належать: підвищення посадового окладу; надбавки; доплати; винагорода військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту; премія. До одноразових додаткових видів грошового забезпечення належать: винагороди (крім винагороди військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту), а також додаткова винагорода на період дії воєнного стану; допомоги. Відповідно до п.2 розділу XXXIV Порядку на період дії воєнного стану військовослужбовцям додаткова винагорода згідно з\~постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану»\~виплачується у відповідних розмірах, розмір якої залежить зокрема від безпосередньої участі у бойових діях, покладених завданнях та від іншого. Отже додаткова винагорода, яка виплачується на період воєнного стану та яка входить до доходів, що враховуються при визначенні розміру аліментів, не має систематичний щомісячний характер та встановляється на період воєнного стану, розмір якої залежить від завдань покладених на військовослужбовця, а тому посилання сторони відповідача на ту обставину, що з останнього постійно будуть утримуватися аліменти у завищених розмірах не відповідає наведеним нормам законодавства. А в разі зменшення розміру аліментів до 1/12 та в подальшому скасування додаткових видів грошового забезпечення, погіршить матеріальне становище дитини та унеможливить забезпечення належного рівня життя. Враховуючи наведені обставини, суд приходить до висновку про доведеність та обґрунтованість позовних вимог [PERSON] , а отже задоволенню у повному обсязі та стягненню з відповідача аліментів на утримання [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини всіх його заробітків (доходів) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня звернення до суду і до досягнення дитиною повноліття, що є достатнім для забезпечення в повній мірі інтересів дитини та не порушить прав відповідача\~щодо відрахувань із заробітної плати. Оскільки відповідач має статус учасника бойових дій, відповідно до вимог п.13 ч.1 ст.5 ЗУ «Про судовий збір» підлягає звільненню від сплати судового збору.

Outcome: approved