Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-16 00:00:00

У вересні 2025 позивачка [PERSON] , звернулась до суду з даним позовом до відповідача та просила стягнути аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування своїх вимог зазначила, що вони з відповідачем перебували у шлюбі, який рішенням Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 09.07.2024 розірвано. У шлюбі народилась дитина: [PERSON] , [INFO] . Відповідач належної матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, участі у її вихованні не приймає, в добровільному порядку врегулювати спір не надалось можливим. Він є фізично здоровою, працездатною людиною, інших утриманців не має, а тому вважає, що він має можливість сплачувати аліменти на утриманні дитини у вказаному розмірі. Посилаючись на вимоги ст.181, 182 СК України та враховуючи, що син проживає з нею, а обов`язок відповідача утримувати свою дитину, вона наполягає на визначенні стягнення аліментів у частці від доходу та просила стягнути з нього на свою користь аліменти на утримання неповнолітньої сина [PERSON] , [INFO] в розмірі частки зі всіх видів заробітку відповідача щомісячно, але не менш 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття. Позивачка [PERSON] у судове засідання не з`явилась, надала до суду заяву про розгляд справи без її участі, позов визнає повність, просить задовольнити. Відповідач [PERSON] , у судове засідання також не з`явився, подав письмову заяву, про те, що не заперечує проти задоволення позову, просив справу розглядати без його участі. Фіксування судового процесу технічними засобами не проводилось у відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України у зв`язку з розглядом справи за відсутності осіб, які беруть участь у справі. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. Судом встановлено наступні обставини. Сторони перебували у шлюбі, який рішенням Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 09.07.2024 розірвано. Батьками [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим Виконавчим комітетом Оваднівської сільскої ради Володимир-Волинського району Волинської області від 13.12.2017, актовий запис №25. Копією Витягу з реєстру територіальної громади підтверджується, що позивачка зареєстрована та проживає адресою: [ADDRESS] , з її слів дитина проживає разом з нею. Згідно копії довідки про реєстрацію місця проживання Виконавчого комітету Оваднівської сільської ради відповідач [PERSON] зареєстрований та проживає за адресою: [ADDRESS] , щодо місця проживання дитини з матір`ю, підтвердив цей факт. Відтак, з матеріалів справи вбачається, що дитина проживає з позивачкою та перебуває на повному її утриманні. Відповідач є працездатною особою, офіційно працює, проте матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, що ставить позивачку у скрутне матеріальне становище. Військовим квитком серії [NUMBER] від 21.09.2022 підтверджено, що [PERSON] є військовослужбовцем та перебуває на військовій службі за мобілізацією у ВЧ [NUMBER] ЗСУ з 10.10.2023 по теперішній час. Крім того [PERSON] має посвідчення УБД серії [NUMBER] , видане 06.02.20224. Згідно із ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3.1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3.2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Згідно із положенням ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, ч.7, 8 ст.7 СК України, що під час вирішення будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення, максимально можливого урахування інтересів дитини. Відповідно до ч.1 ст.8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Стаття 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікована постановою ВР №789-XII від 27.02.1991 року, встановлює принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Передбачено, що батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини і предметом їх основного піклування є найкращі інтереси дитини. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. За змістом ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. На підставі наведених вимого діючого законодавства, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в частині стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. За змістом ст.183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. При цьому підстави визначення розміру аліментів у частках до заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень ст.182 СК України, так і положень ст.ст.183, 184 СК України. Частина перша статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» від 17.05.2017 за №2037-VІІІ, з липня 2017 внесені зміни до вимог ч.2 ст.182 СК України, якими передбачено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Законом України «Про державний бюджет України на 2025 рік», визначено прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років, з 01 січня 2025 року 3196 грн. на один місяць. При цьому, треба взяти до уваги, що відповідно до норм Закону поняття прожиткового мінімуму визначено як вартісна оцінка споживчого кошика, що містить мінімальні набори продуктів харчування, непродовольчих товарів та послуг, необхідних для збереження здоров`я людини і забезпечення їі життєдіяльності. Згідно з нововведеннями в законодавстві утримання аліментів провадиться з усіх видів грошового забезпечення, крім виплат, що не мають постійного характеру, та інших випадків, передбачених законом. Також це стосується, зокрема, додаткової винагороди, яка виплачується на період воєнного стану. Приписами статті ч.2 ст.70 ЗУ « Про виконавче провадження» передбачено, що із заробітної плати боржника може бути утримано за виконавчими документами до погашення у повному обсязі заборгованості, зокрема у разі стягнення аліментів - 50 відсотків. Частина 3 цієї статті встановлює, що загальний розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати та інших доходів боржника не може перевищувати 50 відсотків заробітної плати, що має бути виплачена працівнику, у тому числі у разі відрахування за кількома виконавчими документами. Це обмеження не поширюється на відрахування із заробітної плати у разі відбування боржником покарання у виді виправних робіт і стягнення аліментів на неповнолітніх дітей. У таких випадках розмір відрахувань із заробітної плати не може перевищувати 70 відсотків. З урахуванням встановлених обставин, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного духовного, морального і соціального розвитку дитини, її рівню життя, а мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, і не перевищувати 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, суд дійшов висновку, що заявлені позивачкою вимоги підлягають задоволенню. Враховуючи наведені обставини, а також позицію відповідача, який беззаперечно визнав заявлені до нього вимоги, суд приходить до висновку про доведеність та обґрунтованість позовних вимог [PERSON] , а отже задоволенню у повному обсязі та стягненню з відповідача аліментів на утримання [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини всіх його заробітків (доходів) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня звернення до суду і до досягнення дитиною повноліття, що є достатнім для забезпечення в повній мірі інтересів дитини та не порушить прав відповідача щодо відрахувань із заробітної плати. Оскільки відповідач має статус учасника бойових дій, відповідно до вимог п.13 ч.1 ст.5 ЗУ «Про судовий збір» підлягає звільненню від сплати судового збору.

Outcome: approved