Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-13 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (надалі ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів») звернулось до суду з позовом про стягнення з [PERSON] (далі [PERSON] ) заборгованості за договором позики в загальній сумі 20\~532 грн. Обґрунтовуючи заявлені вимоги, позивач вказує, що 14.09.2024 між Товариством з обмеженою відповідальністю «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та [PERSON] укладено договір позики №73734749. Однак, відповідачка свої зобов`язання з повернення суми позики та відсотків за користування позикою належним чином не виконала. У зв`язку з чим, за [PERSON] за вказаним договором обліковується заборгованість в загальній сумі 20\~532 грн. 14.06.2021 між ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу №14/06/21 та відповідно до реєстру боржників №42 від 24.01.2025 до договору факторингу №14/06/21 від 14.06.2021, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло право грошової вимоги до [PERSON] в сумі 20\~532 грн. На підставі викладеного, позивач просить суд позов задовольнити. Представник позивача в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином, надав заяву про розгляд справи без його участі, позов підтримує в повному обсязі, просить суд його задовольнити. Відповідачка [PERSON] в судові засідання жодного разу не з`явилася, причини неявки суд не повідомила, про судові засідання повідомлялася шляхом розміщення оголошень про виклик на офіційному сайті Судова влада України. 23.09.2025 на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву за підписом представника відповідача, за змістом якого представник відповідача заперечує проти заявлених вимог ТОВ «ФК «ЄАПБ», оскільки в матеріалах справи відсутні реєстри прав грошових вимог та акти прийому передачі. Позивачем не надано, а матеріали справи не містять доказів на підтвердження оплати переходу права грошової вимоги до позивача за договорами факторингу. Крім того, в матеріалах справи відсутні первинні бухгалтерські документи на підтвердження перерахування на рахунок [PERSON] грошових коштів за кредитними договорами. Також, вимога про стягнення комісії за обслуговування кредиту та комісії за надання кредиту на умовах програм з розстрочки є нікчемною, оскільки позивачем не надано доказів наявності переліку додаткових та супутніх банківських послуг і погодження їх зі споживачем, а тому просить суд відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Розглянувши матеріали справи, дослідивши наявні в ній докази, судом встановлені наступні обставини та визначені відповідно до них правовідносини. Із прийняттям Закону України «Про електронну комерцію» № 675-VIII від 03 вересня 2015 року, який набрав чинності 30 вересня 2015 року, на законодавчому рівні встановлено порядок укладення договорів в мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних. У статті 3 вказаного Закону визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до частини 3 статті 11 зазначеного вище Закону, електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частина 4 статті 11 Закону). Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (частина 6 статті 11 вказаного Закону). Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (частина 12 статті 11 Закону № 675-VIII). За змістом статті 12 вказаного Закону, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Статтею 1046 ЦК України визначено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Як встановлено\~судом, 14.09.2024 між Товариством з обмеженою відповідальністю «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та [PERSON] укладено договір позики №73734749, з додатком № 1 до вказаного договору та Паспортом споживчого кредиту до договору позики, за умовами яких [PERSON] отримала суму позики в розмірі 12 000 грн., зі строком надання позики 30 днів, процентною ставкою/день 0,250%, комісією за надання позики від суми наданої позики 15,00 %. Договір укладено у вигляді електронного документу шляхом обміну електронними повідомленнями, з використанням інформаційно-телекомунікаційної системи, із застосуванням електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Також, матеріали справи свідчать, що 14.06.2021 між ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу №14/06/21, з додатками за №№ 2, 7, 47 та відповідно до реєстру боржників №42 від 24.01.2025 до договору факторингу №14/06/21 від 14.06.2021, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло право грошової вимоги до [PERSON] в сумі 20\~532 грн., з яких: 12 000 грн. загальна заборгованість по тілу кредиту; 900 грн. заборгованість по відсоткам; 5\~832 грн. заборгованість по відсоткам за понадстрокове користування позикою; 1 800 грн. заборгованість по комісії. Частиною першою статті 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Згідно статті 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Як встановлено судом, наведений вище договір факторингу №14/06/21, укладений між ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» не є нікчемним згідно з імперативним приписом закону та не визнаний судом недійсним за наслідками вирішення відповідного спору. У зв`язку з чим, доводи відповідача щодо відсутності належних та допустимих доказів, які підтверджують наявність у ТОВ «КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» права вимоги до [PERSON] та відповідно право на позов спростовуються матеріалами справи та відхиляються судом. Згідно з ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. \~ \~ \~ \~ Частиною 1 ст. 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. \~ \~ \~ \~ Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Стаття 530 ЦК України передбачає, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Як вбачається з матеріалів справи, відповідачка прийняті на себе зобов`язання зі сплати основного боргу та відсотків за користування коштами за наведеним вище договором позики належним чином не виконала, внаслідок чого за останньою обліковується заборгованість. Факт наявності вище наведеної заборгованості підтверджується наявними в матеріалах цієї справи доказами й не спростований відповідачем. За таких обставин, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення з [PERSON] основного боргу в сумі 12 000 грн. та 900 грн. заборгованості зі сплати процентів за користування позикою є доведеними, обґрунтованими, підтвердженими доданими документами та такими, що відповідають умовам спірного договору, а тому є такими, що підлягають задоволенню судом в цій частині. Щодо вимоги про стягнення процентів за понадстрокове користування позикою, суд виходить з наступного. Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Припис абзацу 2 ч.1 ст. 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Враховуючи викладене, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Дана позиція суду узгоджується з позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленій у постанові у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 14-10цс18., та у постанові від 06 лютого 2019 року у справі № 175/4753/15-ц. Суд зазначає, що згідно з умовами договору датою повернення позики є 13.10.2024, строк кредитування - 30 днів. Суду не надано доказів того, що в даному випадку до договору було застосовано пролонгацію, відповідно до умов такого договору, за згодою обох сторін правочину. Враховуючи викладене, суд визнає необґрунтованим та безпідставним нарахування відсотків за користування кредитом за період після 13.10.2024 в сумі 5\~832 грн., оскільки таке нарахування здійснюється позивачем поза строків встановлених в договорі позики. У зв`язку з чим, в цій частині заявлених вимог судом відмовляється. Щодо заявленої вимоги про стягнення комісії за надання кредиту. Згідно зі статтями 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування».\~Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. \~Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Перелік несправедливих умов у договорах із споживачами не є вичерпним. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. \~Нечіткі або двозначні положення договорів із споживачами тлумачаться на користь споживача. Як встановлено судом, позикодавцем у кредитному договорі не зазначено переліку додаткових та супутніх банківських послуг, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, що надаються відповідачу та за які позикодавцем встановлена комісія за надання кредиту. Враховуючи, що позивач не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні кредитного договору, то положення договору та вимоги про стягнення комісії за надання кредиту є нікчемними. Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 10.01.2024 у справі №727/5461/23. На підставі викладеного, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні вимог позивача про стягнення 1\~800 грн. комісії за надання позики. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір в сумі 1\~902,45 грн. (12\~900х3028/20532) покладається судом на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial