Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-09 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з позовом до Новокаховської міської військової адміністрації про визнання права власності на квартиру. Позовні вимоги мотивує тим, що [INFO] на тимчасово окупованій території в м. Нова Каховка Херсонської області - помер батько позивачки [PERSON] . Після його смерті відкрилася спадщина, яка складається з двокімнатної квартири [ADDRESS] , яка належала померлому на підставі Свідоцтва про право власності на квартиру, виданого Новокаховською міською радою народних депутатів на підставі розпорядження Новокаховської міської ради народних депутатів від 12.01.1999 року №7-Р, зареєстрованого Каховським ДБТІ 12.01.1999 року за № 10875 в реєстрову книгу №44. Єдиною спадкоємицею після смерті [PERSON] стала його рідна донька [PERSON] . На день своєї смерті [PERSON] одружений не був, заповіту не залишав. На день своєї смерті [PERSON] був зареєстрований та постійно проживав за адресою [ADDRESS] . Разом із ним на день його смерті проживала та була зареєстрована його донька позивачка [PERSON] , що підтверджується записами в їх паспортах громадянина України. Після смерті батька і організації його поховання позивачці разом із своєю родиною вдалося виїхати з окупованої території м. Нова Каховка та отримати статус внутрішньо переміщеної особи на території Миколаївської міської ради Миколаївської області, зареєструвати своє місце проживання за адресою [ADDRESS] . Оскільки [PERSON] помер на окупованій території і свідоцтво про його смерть було видано окупаціною владою рф, позивачка вимушена була звернутися до Центрального районного суду м. Миколаєва із заявою про встановлення факту смерті батька на тимчасово окупованій території, а пізніше на підставі ухвали суду про встановлення зазначеного факту, звернулася до органів ДРАЦС та отримала свідоцтво про його смерть (актовий запис №142 від 30.01.2025 року, складений Миколаївським відділом ДРАЦС у Миколаївському районі Миколаївської області ПМУМЮ (м. Одеса) Отримавши свідоцтво про смерть батька, позивачка звернулася до приватного нотаріуса ММНО Недвиги А.Ф. з питання оформлення спадщини, але нотаріусом у заведенні спадкової справи їй було відмовлено у зв`язку із пропуском строку, встановленим для звернення із заявою про прийняття спадщини спадкоємцям. Листом приватного нотаріуса Недвиги А.Ф. №03/01-26 від 03.03.2025 р. на звернення [PERSON] про прийняття спадщини повідомлено про пропущення нею строку на подання заяви про прийняття спадщини та відсутність оригіналу правовстановлюючого документу на спадкове майно. Враховуючи, що смерть [PERSON] настала на окупованій території та через те, що згідно з ч. 2, 3 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом, при цьому будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків, позивачка не має можливості одержати документ (довідку ЖЕК, витяг з реєстру територіальної громади або довідку Новокаховської міської ради), який підтвердив би їх спільне з батьком проживання на день його смерті. Наявність штампів в паспортах громадян України [PERSON] та [PERSON] про реєстрацію їх місця проживання за спільною адресою [ADDRESS] з 1993 року для нотаріуса не є належним підтвердженням прийняття спадщини позивачкою в порядку ст. 1268 ЦК України. Крім того, приїхавши до м. Миколаєва, позивачка виявила, що під час втечі з окупації нею були втрачені деякі оригінали документів, в т.ч. і свідоцтво про право власності на спадкову квартиру, видане на ім`я її покійного батька, що унеможливлює оформлення її спадкових прав на неї в позасудовому порядку. У зв`язку з викладеним представник позивачки просить суд визнати за [PERSON] , [INFO] , що зареєстрована за адресою, [ADDRESS] , зареєстрована як ВПО з 26.04.2024 року: [ADDRESS] , РНОКПП [NUMBER] право власності на двокімнатну квартиру загальною площею 65,3 кв.м, житловою 38,8 кв.м., що розташована за адресою: [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON] , який помер [INFO] . У судове засідання позивачі та відповідач не з`явилися, подали заяву про розгляд справи у їх відсутність. Представник позивача підтримав позов, представник відповідача подав заяву про визнання позову. Дослідивши та проаналізувавши всі обставини справи, суд приймає до уваги наступне. [INFO] на тимчасово окупованій території в м. Нова Каховка Херсонської області - помер батько позивачки [PERSON] . На час смерті [PERSON] належала двокімнатна квартира [ADDRESS] , на підставі Свідоцтва про право власності на квартиру, виданого Новокаховською міською радою народних депутатів на підставі розпорядження Новокаховської міської ради народних депутатів від 12.01.1999 року №7-Р, зареєстрованого Каховським ДБТІ 12.01.1999 року за № 10875 в реєстрову книгу №44. З наданих документів вбачається, що позивачка є донькою [PERSON] і є спадкоємицею майна після його смерті. Згідно із штампа, який міститься на сторінках копії паспорта [PERSON] , останній на день смерті був зареєстрований за адресою [ADDRESS] . Інші дані про постійне місце проживання [PERSON] на час смерті відсутні. Позивачка стверджує, що на день смерті вона проживала та була зареєстрована разом із батьком [PERSON] , що підтверджується записом в її паспорті громадянина України. Також зазначає, що після смерті батька і організації його поховання їй разом із своєю родиною вдалося виїхати з окупованої території м. Нова Каховка та отримати статус внутрішньо переміщеної особи на території Миколаївської міської ради Миколаївської області, зареєструвати своє місце проживання за адресою [ADDRESS] . На підставі рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 17.01.2025 року (справа № 490/287/25), позивачка отримала свідоцтво про смерть [PERSON] серії [NUMBER] , видане Миколаївським відділом ДРАЦС у Миколаївському районі Миколаївської області ПМУМЮ (м. Одеса) 30.01.2025 року, актовий запис № 142. Листом приватного нотаріуса Недвиги А.Ф. №03/01-26 від 03.03.2025 р. на звернення [PERSON] про прийняття спадщини повідомлено про пропущення нею строку на подання заяви про прийняття спадщини та відсутність оригіналу правовстановлюючого документу на спадкове майно. Враховуючи, що смерть [PERSON] настала на окупованій території та через те, що згідно з ч. 2, 3 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом, при цьому будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків, позивачка не має можливості одержати документ (довідку ЖЕК, витяг з реєстру територіальної громади або довідку Новокаховської міської ради), який підтвердив би їх спільне з батьком проживання на день його смерті. Наявність штампів в паспортах громадян України [PERSON] та [PERSON] про реєстрацію їх місця проживання за спільною адресою [ADDRESS] з 1993 року для нотаріуса не є належним підтвердженням прийняття спадщини позивачкою в порядку ст. 1268 ЦК України. Згідно із відповіді № 1863968 від 07.10.2025 року щодо отримання інформації про внутрішньо переміщену особу з Єдиної інформаційної системи соціальної сфери [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] , паспорт [NUMBER] від 17.07.2012) отримала довідку ВПО № 5105-5002137895 від 16.09.2022 року із зазначенням місця проживання: [ADDRESS] . Також [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] , паспорт [NUMBER] від 17.07.2012) отримала довідку ВПО № 4801-5003258632 від 26.04.2024 року із зазначенням місця проживання: [ADDRESS] . Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ч.1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (в редакції від 01 липня 2004 року), права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації\~відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. За ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону, права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав. У таких випадках ч.1 ст. 392 ЦК України захищає право власності та передбачає, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Разом з тим, Верховний Суд у постанові від 18.02.2015 у справі № 6-244цс14 зазначив, що за правилами статті 392 ЦК України, позов про визнання права власності може бути пред`явлено, по-перше, якщо особа є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою; по-друге, якщо особа втратила документ, який засвідчує його право власності. Тобто, вказані дві підстави пред`явлення позову для захисту (визнання) прав власності є самостійними та такими, що можуть не залежати одна від одної, про що свідчить їх виокремлення у ст. 392 ЦК України і про що наголошується у зазначеному рішенні Верховного Суду. Крім того, у постанові Верховного Суду від 07.10.2015 у справі № 6-1622цс1 вказується, що відповідно до ч. 5 ст. 11 ЦК України цивільні права і обов`язки можуть виникати з рішення суду лише у випадках, встановлених актами цивільного законодавства. Можливість виникнення права власності за рішенням суду\~ЦК України передбачає лише у статтях 335 та 376 ЦК України. У всіх інших випадках право власності набувається з інших не заборонених законом підстав, зокрема і правочинів (ч. 1 ст. 328 ЦК України). Стаття 392 ЦК України, у якій йдеться про визнання права власності, не породжує, а підтверджує наявне у позивача права власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності. Згідно ч.4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм праве викладені в постановах Верховного Суду. Таким чином, тлумачення норми ч.1 ст. 392 ЦК України та правові висновки Верховного Суду свідчать, що власник має право звернутись із позовом про визнання його права власності у випадку втрати ним документа, який засвідчує його прав власності, що є достатньою та самостійною підставою для застосування ч.1 ст. 39 ЦК України. Згідно зі статтею 1 Протоколу 1 до Конвенції про захист прав і основних свобод людини, кожна людина має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте, виникнення права власності на будинки, квартири, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК України та Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 1 липня 2004 року. Таким чином, за змістом зазначених нормативних актів виникнення права власності на житлові будинки, квартири, споруди не залежало від державної реєстрації цього права. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно з ч. 1 ст. 1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за вдачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини, відповідно до ст.1218 ЦК України, входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно із ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається\~прийняття спадщини\~з умовою\~чи із\~застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого\~статтею 1270\~цього Кодексу,\~він не\~заявив про\~відмову від\~неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» визначено, «якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку з чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. Суд може встановити такий факт за відсутності спору про право. З наданих документів вбачається, що позивачка з 02.08.1993 року була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . 16.09.2022 році офіційно змінила своє місце проживання з м. Нова Каховка і проживала (була зареєстрована як ВПО) за адресою: [ADDRESS] . З 26.04.2024 року проживала (була зареєстрована як ВПО) за адресою: [ADDRESS] . Інших доказів місця постійного проживання позивачки на час смерті спадкодавця суду не надано. До того ж згідно із п. 3.20 Глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 та зареєстрованого 22 лютого 2012 року за № 282/20595 факт постійного проживання спадкоємця зі спадкодавцем на момент відкриття спадщини підтверджується: витягом з реєстру територіальної громади; довідкою про реєстрацію місця проживання; іншим документом, що може підтверджувати відповідний факт (паспортом громадянина України, виготовленим у формі книжечки, з відміткою про реєстрацію постійного місця проживання громадянина, якщо спадщина відкрилась до 01 грудня 2021 року, рішенням суду тощо). Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з нормами ст. ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Стаття 76 ЦПК України передбачає, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, а відповідно до ч. 2 ст. 78 цього ж Кодексу, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть бути підтверджені іншими засобами доказування. У ч. 1 ст. 13 ЦПК України зазначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Отже, факт проживання позивачки разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, а як результат і факт прийняття спадщини, суду не доведено. Посилання позивачки на те, що їй лише після смерті батька і організації його поховання вдалося виїхати з окупованої території м. Нова Каховка та отримати статус внутрішньо переміщеної особи на території Миколаївської міської ради Миколаївської області, спростовується дослідженими у судовому засіданні письмовими доказами, оскільки позивачка ще 16.09.2022 році офіційно змінила своє місце проживання у м. Нова Каховка і проживала у м. Одеса, батько позивачки помер [INFO] . Оскільки спадщина не була прийнята, то суд відмовляє у позові про визнання права власності за позивачкою на двокімнатну квартиру загальною площею 65,3 кв.м, житловою 38,8 кв.м., що розташована за адресою: [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON] , який помер [INFO] . На підставі викладеного,

Outcome: dismissed