Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-15 00:00:00

Виклад позиції позивача та заперечень відповідача. 8 серпня 2025 року до Томашпільського районного суду надійшов позов ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів», що розташоване по вул. Симона Петлюри буд. 30 в м. Київ до [PERSON] , яка проживає по [ADDRESS] про стягнення заборгованості за кредитним договором та судових витрат. Представник ТОВ «Фінансова компанія «Європейська Агенція з повернення боргів» позов обґрунтував наступним. 30 квітня 2021 року між ТОВ « ФК «Центр фінансових рішень» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 9955385825. Даний договір, паспорт кредиту та Умови отримання фінансових кредитів ТОВ «ФК «ЦФР» складають єдиний кредитний договір. На підставі договору про відступлення права вимоги № ТАСЦФР-1002016 від 7 жовтня 2016 року укладеного між ТОВ «ФК «ЦФР» та АТ «Таскомбанк» первісний кредитор передає (відступає) новому кредитору свої права вимоги до позичальників, а новий кредитор набуває права вимоги первісного кредитора за кредитними договорами та договорами забезпечення до них та сплачує первісному кредитору за відступлення права вимоги грошові кошти. 15 травня 2024 року між АТ «Таскомбанк» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська Агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу № НІ/11/19-Ф у відповідності до умов якого ТОВ «ФК «ЄАПБ» зобов`язується передати (сплати) АТ «Таскомбанк», суму фінансування, а АТ «Таскомбанк» зобов`язується відступити ТОВ «ФК «ЄАПБ» права вимоги за кредитними договорами. Відповідно до додатку № 1 до Договору факторингу № НІ/11/19-Ф від 15 травня 2024 року реєстру прав вимоги, ТОВ «Фінансова компанія «Європейська Агенція з повернення боргів» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 27080,37 грн, з яких: 16548,84 грн - сума заборгованості по тілу кредиту; 1,81 грн - сума заборгованості по відсоткам; 10529,72 грн сума заборгованості за комісією. Всупереч умовам кредитного договору, не зважаючи на повідомлення, відповідачка не виконала своє зобов`язання. Після відступлення АТ «Таскомбанк» позивачу права грошової вимоги, [PERSON] не здійснила жодного платежу для погашення кредитної заборгованості. У зв`язку з порушенням зобов`язань [PERSON] має заборгованість перед ТОВ «ФК «ЄАПБ» за кредитним договором № 9955385825 в сумі 27080,37 грн, з яких: 16548,84 грн - сума заборгованості по тілу кредиту; 1,81 грн - сума заборгованості по відсоткам; 10529,72 грн сума заборгованості за комісією. Заяви, клопотання, процесуальні дії у справі. Ухвалою Томашпільського районного суду від 2 вересня 2025 року відкрито спрощене позовне провадження, перше судове засідання призначено на 26 вересня 2025 року. Ухвалою Томашпільського районного суду від 26 вересня 2025 року розгляд справи відкладено на 16 жовтня 2025 року. Фактичні обставини, встановлені судом, норми права, які застосовував суд, мотиви суду. Представник ТОВ «Фінансова компанія «Європейська Агенція з повернення боргів» в позові просив справу слухати у його відсутності, позов підтримує та просить його задовольнити в повному обсязі. Відповідачкою [PERSON] 24 вересня 2025 року було отримано копію ухвали суду про відкриття провадження. Станом на 16 жовтня 2025 року відзив на позов від відповідачки [PERSON] до Томашпільського районного суду Вінницької області не надійшов, про відкриття та розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження по справі остання була належним чином повідомлена за місцем проживання, відзив на позов не подала. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Заперечення проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження від сторін у справі не надходили. Суд, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши права та обов`язки сторін, оцінивши докази в їх сукупності прийшов до наступного висновку. Судом встановлено, що відповідно до кредитного договору № 9955385825 від 30 квітня 2021 року укладеного між ТОВ «ФК «ЦФР» та [PERSON] кредитодавець зобов`язується надати кредит у розмірі та на умовах, встановлених цим договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, встановлених договором. Сума кредиту - 20 760,89 грн, строк на який надається кредит - 36 місяців. Цей договір, паспорт кредиту № 5385825 та Умови отримання фінансових кредитів ТОВ «ФК «ЦФР» редакція від 04.01.2021 складають єдиний кредитний договір. На виконання умов Договору ТОВ «ФК «ЦФР» виконало взяті на себе зобов`язання за Кредитним договором та надало [PERSON] кредит в зазначеному в договорі розмірі. На підставі договору про відступлення права вимоги № ТАСЦФР-1002016 від 7 жовтня 2016 року укладеного між ТОВ «ФК «ЦФР» та АТ «Таскомбанк» первісний кредитор передав (відступив) новому кредитору свої права вимоги до позичальників, а новий кредитор набув права вимоги первісного кредитора за кредитними договорами. 15 травня 2024 року між АТ «Таскомбанк» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська Агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу № НІ/11/19-Ф у відповідності до умов якого ТОВ «ФК «ЄАПБ» зобов`язується передати (сплати) АТ «Таскомбанк», суму фінансування, а АТ «Таскомбанк» зобов`язується відступити ТОВ «ФК «ЄАПБ» права вимоги за кредитними договорами. Судом враховано, що відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст.1048 ЦК України). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Статтею 6 ЦК України передбачено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст.627 ЦК України). Положеннями ч. 1 ст.638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (ч. 2 ст. 639 ЦК України). Відповідно до положень ст.11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до ч. 1 і 3 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей (ч.1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 510 ЦК України сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор. Згідно зі ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: 1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); 2) правонаступництва; 3) виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); 4) виконання обов`язку боржника третьою особою . Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Згідно зі ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Відповідно ч. 1 ст. 517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Первісний кредитор у зобов`язанні відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги, але не відповідає за невиконання боржником свого обов`язку, крім випадків, коли первісний кредитор поручився за боржника перед новим кредитором (ч. 1 ст. 519 ЦК України). За договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника) (ч.1 ст. 1077 ЦК України). Згідно зі ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Чинне законодавство не забороняє відступлення майбутніх вимог, однак це стосується майбутніх вимог тільки за умови їх визначеності, тоді як передача за правочином невизначених, позбавлених конкретного змісту вимог, у тому числі, і на майбутнє, тягне за собою наслідки у вигляді неукладеності відповідного правочину, оскільки його сторонами не досягнуто згоди щодо предмета правочину або такий предмет не індивідуалізовано належним чином. Дана правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 24 квітня 2018 року у справі №914/868/17 та від 18 жовтня 2018 року у справі № 910/11965/16. Встановлюючи дійсність майбутньої вимоги, що переходить до нового кредитора, необхідно з`ясовувати обсяг та зміст прав, які переходять до нового кредитора, та чи існують ці права на момент переходу. Аналогічні висновки викладені у постанові Верховного Суду України від 5 липня 2017 року у справі №752/8842/14-ц. Верховний Суд у постанові від 2 листопада 2021 року у справі №905/306/17 зробив висновок про те, що для підтвердження факту відступлення права вимоги, фінансова компанія, як заінтересована сторона, повинна надати до суду докази переходу права вимоги від первісного до нового кредитора на кожному етапі такої передачі. Належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором. Межі обсягу прав, що переходять до нового кредитора, можуть встановлюватися законом і договором, на підставі якого здійснюється перехід права. Обсяг і зміст прав, які переходять до нового кредитора є істотними умовами цього договору. У ході розгляду даної справи судом встановлено, що договір № 9955385825 між ТОВ ФК «ЦФР» та [PERSON] був укладений 30 квітня 2021 року. При цьому, договір відступлення права вимоги № ТАСЦФР-10-2016 між ПАТ "Таскомбанк" та ТОВ "ФК "ЦФР", на який посилається позивач як на одну з підстав переходу до нього права вимоги до боржника [PERSON] був укладений 7 жовтня 2016 року. Тобто, на момент укладення договору про відступлення права вимоги №ТАС ЦФР-10-2016 від 7 жовтня 2016 року, ще не виникло зобов`язання між первісним кредитором та боржником [PERSON] . За даних обставин суд дійшов висновку про те, що передати право вимоги за зобов`язанням, яке взагалі не існувало на момент укладення договору про відступлення права вимоги № ТАС ЦФР-10-2016 від 7 жовтня 2016 року, було неможливо. У зв`язку з цим право вимоги до боржника [PERSON] ТОВ «Таскомбанк» за договором відступлення права вимоги №ТАС ЦФР-10-2016 від 7 жовтня 2016 року не набуло, а тому, відповідно, не могло передати його в подальшому за договором факторингу № НІ/11/19-Ф від 15 травня 2024 року ТОВ «ФК «ЄАПБ». При цьому, суд вважає, що майбутня вимога на момент укладення договору мала би бути чітко визначеною, тоді, як жодної визначеної вимоги у ТОВ "ФК "Центр фінансових рішень" щодо [PERSON] на момент укладення договору відступлення права вимоги №ТАС ЦФР-10-2016 від 7 жовтня 2016 року не було і сторони цього договору не могли передбачити, що 30 квітня 2021 року між ТОВ "ФК "Центр фінансових рішень" та [PERSON] буде укладено кредитний договір № 9955385825. Таким чином, суд вважає, що ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» не надало належних доказів переходу до нього права вимоги до боржника [PERSON] за кредитним договором № 9955385825, оскільки кредитний договір був укладений 30 квітня 2021 року, а договір факторингу, за умовами якого одному з попередніх факторів - АТ «Таскомбанк» передано право вимоги за кредитними договорами, був укладений 7 жовтня 2016 року, тобто задовго до укладення самого кредитного договору. Враховуючи наведене вище, суд дійшов висновку про те, що ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» не набуло прав первісного кредитора, а отже, не має права пред`являти свої вимоги за кредитним договором № 9955385825, укладеним 30 квітня 2021 року між ТОВ "ФК "Центр фінансових рішень" та [PERSON] . При цьому, суд наголошує, що відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 48 ЦПК України сторонами у цивільному процесі є позивач і відповідач. Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж приватні (цивільні) права (інтереси) позивача порушені, не визнані або оспорені відповідачем, і за захистом яких приватних (цивільних) прав (інтересів) позивач звернувся до суду. Суд, розглядаючи справу, повинен вирішити питання про правильність визначення процесуальної правосуб`єктності сторін, зокрема, що позивач дійсно є суб`єктом тих прав, законних інтересів та юридичних обов`язків, які становлять зміст спірних правовідносин і з приводу яких суд повинен ухвалити судове рішення. Відсутність порушеного, не визнаного або оспореного відповідачем приватного (цивільного) права (інтересу) позивача є самостійною підставою для відмови в позові. Зокрема, встановивши те, що оспорюваний правочин або інші правовідносини не порушують прав і законних інтересів позивача, суд не повинен вдаватися до перевірки ефективності обраного позивачем способу захисту та правової оцінки по суті спору, встановлення обставин наявності/відсутності ідентифікуючих ознак, оскільки вказане є самостійною, достатньою підставою для відмови в позові. Аналогічну правову позицію викладено у постановах Верховного Суду від 4 грудня 2019 року у справі № 910/15262/18, від 3 березня 2020 року у справі № 910/6091/19, від 16 жовтня 2021 року у справі № 910/12787/17. Таким чином, позовні вимоги ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволенню не підлягають. Відповідно до ст. 141 ЦПК України суд не стягує з відповідача на користь позивача витрати зі сплати судового збору та витрати на професійну правничу допомогу. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: dismissed