Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-19 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просить розірвати шлюб між нею та відповідачем, який 30 серпня 1996 року укладений відділом реєстрації актів громадянського стану Болехівського міськвиконкому Івано-Франківської області, актовий запис № 51. Свої вимоги позивач мотивує тим, що після одруження і до недавнього часу у сторін були хороші стосунки, які згодом погіршилися. На даний час у їхніх відносинах відсутнє взаємопорозуміння та повага, розходження поглядів на сімейні відносини та ведення спільного господарства. Сторони часто сваряться, оскільки відповідач має до позивача безпідставні претензії з приводу виконання подружніх обов`язків, із цим дуже віддалилися одне від одного, стали чужими людьми, не можуть проживати разом. Кожен із них живе своїм життям, шлюбні стосунки між ними припинені. Позивач довго змирювалася з даною ситуацією задля збереження сімї, однак це нічого не змінило, стосунки між ними не покращилися, а стали ще гіршими. Позивач не має наміру проживати у таких стосунках, травмувати себе та дітей, тому хоче розірвати шлюб з відповідачем. Шлюбні стосунки між сторонами припинені, а тому не має наміру на подальше збереження сім`ї. Предмет та підстава позову не змінювались, позовні вимоги не збільшувались. Ухвалою суду від 09 вересня 2025 року відкрито провадження у справі та вирішено справу розглядати в порядку спрощеного позовного провадження з викликом до суду сторін по справі. Будь - яких інших процесуальних дій не проводилося. Позивач в судове засідання не з`явилася. Подала до суду заяву, в якій просить справу розглядати без її участі. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить суд задовольнити їх, строку на примирення не давати. Відповідач в судовe засідання не з`явився. Надіслав заяву, в якій вказав, що позовні вимоги позивача визнає в повному обсязі та не заперечує щодо розірвання шлюбу. Термін на примирення не надавати. Частиною 1 статті 206 ЦПК України, встановлено, що відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши матеріали справи, докази, надані позивачем, суд приходить до висновку про прийняття визнання відповідачем позову та задоволення позовних вимог, оскільки таке визнання не суперечить закону та не порушує права свободи чи інтереси третіх осіб. Вирішуючи спір, суд встановив, що між сторонами виникли сімейні правовідносини щодо розірвання шлюбу. Встановлено, що сторони 30 серпня 1996 року уклали шлюб, який зареєстровано відділом реєстрації актів громадянського стану Болехівського міськвиконкому Івано-Франківської області, про що складено актовий запис про шлюб № 51 (а.с.7). Від цього шлюбу у сторін народилося двоє дітей, які на даний час є повнолітніми. Спільне життя між сторонами не склалося в зв`язку з відсутністю взаєморозуміння між ними спільних поглядів на сімейне життя, наявні різні погляди на життя. Шлюб носить формальний характер. Відповідно до ч. 3 ст. 105 Сімейного Кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, беручи до уваги вимоги ст. 110 Сімейного Кодексу. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст.110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Відповіднодо ст.112 ч.2 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Згідно ч. 2 ст. 114 СК України, у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. У відповідності до ч. 3 ст. 115 Сімейного кодексу України, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Статтею 113 СК України визначено, що особа, яка змінила прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Таким чином, суд вважає встановленим, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка, і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а тому шлюб між сторонами необхідно припинити шляхом його розірвання. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат суд виходить з наступного. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно задоволених позовних вимог. Проте, положеннями статті 142 ЦПК України передбачено порядок розподілу судових витрат у разі визнання позову, закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду. За змістом ч. 1ст. 142 ЦПК України, у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Аналогічна норма викладена і в ч. 3ст.7 ЗУ «Про судовий збір». Таким чином, якщо відповідач визнав позов до початку розгляду справи по суті, то в судовому рішенні повинно бути вирішено питання про повернення позивачу з державного бюджету половини сплаченого ним судового збору при поданні позовної заяви, а інша половина судового збору покладається на відповідача. На підставі викладеного, враховуючи, що до початку розгляду справи по суті від відповідача надійшла заява про визнання позову, а при подачі позову до суду позивачем сплачений судовий збір у розмірі 1212.00 грн, суд дійшов висновку про задоволення позовної заяви та необхідності повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при подачі позову, та стягнення з відповідача на користь позивача інших 50 відсотків судового збору.

Outcome: approved