Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-08 00:00:00

У жовтні 2024 року, [PERSON] (далі - позивач, [PERSON] , Лізингоодержувач) звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «А-Фінанс» (далі - відповідач, ТОВ «ФК «Ф-Фінанс», Лізингодавець) про повернення надмірно сплачених коштів за договором та відшкодування моральної шкоди та просив суд, зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «А-Фінанс» сплатити на користь [PERSON] надмірно сплачені кошти за договором - лізингу № 413Л/190523 від 19.05.2023 року в сумі 36 818,43 грн.; зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «А-Фінанс» сплатити на користь [PERSON] 30 000,00 компенсації моральної шкоди; зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «А-Фінанс» сплатити на користь [PERSON] 30 000,00 компенсації витрат на юридичні послуги. У обґрунтування вимог вказано, що 19.05.2023 року між ТОВ «ФК «А-Фінанс» та [PERSON] було укладено Договір фінансового лізингу №413Л/190523, щодо отримання у платне володіння та користування на умовах фінансового лізингу Об`єкта лізингу, а саме: автомобіль МЕКСЕОЕ8-ВЕМ2 В 200, 2006 року випуску (бувший у використанні), вартістю 267 467,00 грн., терміном на 24 місяця строком дії до 19.05.2025 року. Вказано, що позивач, згідно графіку Додатку №1 до договору вніс авансовий платіж в сумі 80 240,10 грн., а також сплатив перший лізинговий платіж в сумі 5 349, 34 грн. Наступні лізингові платежі позивач здійснював з переплатою з метою швидшого викупу Об`єкта лізингу. 22.07.2024 року позивач звернувся з заявою до відповідача з проханням надати можливість дострокового викупу Об`єкта лізингу за договором фінансового лізингу № 413Л/190523 від 19 травня 2023 року. У відповідь на його заяву Лізингодавець надіслав графік внесення лізингових платежів де зазначив, що станом на 19.08.2024 року сума до дострокового викупу Об`єкта лізингу становить 92 611, 47 грн. Але в даному графіку Лізингодавець не врахував переплати, які здійснювалися позивачем з метою швидшого викупу Об`єкта лізингу, а також - штрафні санкції та пеню за прострочені чергові лізингові платежі. Так станом на 22.07.2024 року позивач вказує, що ним було перераховано кошти на рахунок Лізингодавця в сумі 348330,00 грн. що підтверджується довідкою з АТ КБ «Приватбанк» та платіжними інструкціями. Але Лізингодавцем станом на 22.07.2024 року зараховано платежів тільки на загальну суму 296 237,55 грн., що підтверджується Графіком внесення лізингових платежів до договору №413Л/190523, наданим з розрахуванням на викуп об`єкту лізингу на мою заяву від 22.07.2024 року. Також Лізингодавцем було нараховано штрафи і пеня за прострочення платежів на загальну суму 15 274,02 грн., що підтверджується відповідними платіжними інструкціями. Тобто, відповідач не зарахував в графік внесення лізингових платежів суму 36 818,43 грн. На неодноразові звернення позивача щодо коректного перерахунку заборгованості з урахуванням переплачених сум за договором, а також із вказанням плат штрафів та пені Лізингодавець постійно відмовляє. Зазначив, що окрім матеріальної шкоди, позивачу було завдано значної моральної шкоди. Відповідно до ст. ст. 14, 33 ЦПК України справу було розподілено до розгляду судді Печерського районного суду Соколова О.М. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 18.10.2024 року позовну заяву [PERSON] - залишено без руху. 27.11.2024 року на виконання ухвали Печерського районного суду м. Києва від 18.10.2024 року позивачем усунуто вказані недоліки. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 29.11.2024 року відкрито провадження у цивільній справі №757/47172/24-ц за правилами спрощеного провадження, з повідомленням сторін. 17.02.2025 року на адресу суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, зі змісту якого вбачається, що останній заперечує проти вимог позову та просить відмовити у задоволенні позову, посилаючись на те, що через місяць користування вже через місяць користування Об`єктом лізингу. Позивачем було періодично допущено прострочення сплати лізингових платежів, що є порушенням зобов`язань за Договором, а саме: оплату Лізингового платежу від 19.06.2023 у розмірі 17 347,58, було здійснено 27.06.2023, в результаті чого за неналежне виконання умов Договору щодо своєчасної сплати лізингових платежів. Позивачу/Лізингоодержувачу було нараховано штрафні санкції відповідно до п. 6.1.1. та 6.1.1.1. Договору, у розмірі 4 190,00 грн. (за період з 19.06.2023 по 27.06.2023р. - штраф 4000.00 грн. та пеня 190,11грн.). Оплату Лізингового платежу від 19.09.2023 у розмірі 16 285,48. було здійснено 26.09.2023. та за порушення строків оплати також було нараховано штрафні санкції у розмірі 3656,16 грн. (за період з 19.09.2023 по 26.09.2023р. - штраф 3500,00 грн. та пеня 156,16 грн.). Оплату Лізингового платежу від 19.12.2023 у розмірі 15 223,38, було частково прострочено та здійснено 18.01.2024 та за порушення строків оплати також було нараховано штрафні санкції у розмірі 8 125,62 грн. (за період з 19.12.2023 по 18.01.2024р. - штраф 7500,00 грн. та пеня 625, 62 грн.). Оплату Лізингового платежу від 19.01.2024 у розмірі 14 869,35. було здійснено 09.02.2024. та за порушення строків оплати також було нараховано штрафні санкції у розмірі 7 427,75 грн. (за період з 19.01.2024 по 09.02.2024р. - штраф 7000,00 грн. та пеня 427,75 грн.). Таким чином, у період дії Договору, за неналежне виконання умов Договору щодо сплати лізингових платежів. Позивачу/Лізингоодержувачу було нараховано штрафних санкцій на загальну суму 23 399,64 грн. Враховуючи вище викладене, розмір коштів, який був сплачений Позивачем/Лізингоодержувачем за Договором фінансового лізингу № 413Л/190523 від 19.05.2023 складає 338 722,00 грн., що включає в себе суму щодо погашення лізингових платежів та суму щодо погашення штрафних санкцій. Проте, в обґрунтування своїх позовних вимог, позивач зазначає, що станом на 22.07.2024 року, ним було перераховано коштів в розмірі 348 330,00 грн., що не відповідає дійсності, а надані позивачем докази оплати є некоректними, з огляду на наступне: Надана позивачем Довідка з АТ КБ «ПРИВАТБАНК» від 12.07.2024 року, сформована за період з 01.04.2023 по 10.07.2024, на загальну суму 313 584,00 грн. Також, позивачем надано дві платіжні інструкції: № 0.0.3069874969.1 від 27.06.2023 на суму 22 000,00 грн. № 0.0.3779566429.1 від 22.07.2024 на суму 12 746,00 грн. При цьому, оплата згідно платіжної інструкції № 0.0.3069874969.1 від 27.06.2023, вже врахована в Довідці АТ КБ «ПРИВАТБАНК» від 12.07.2024. Окрім цього, звертає увагу, що в розрахунках позивача не враховано здійснений ним платіж від 21.08.2024 року на суму 12 392,00 грн. Таким чином, з наданих позивачем доказів оплати та з урахуванням не врахованої ним оплати від 21.08.2024 року, випливає наступний розрахунок: 313 584,00 + 12 746,00 + 12 392,00 = 338 722,00 грн. було сплачено позивачем за Договором фінансового лізингу, що і відповідає розрахунку відповідача. На момент розрахунку дострокового викупу Об`єкта лізингу, Лізингоодержувач мав переплату у розмірі 6 691.78 грн., що підтверджується Актом звіряння взаєморозрахунків станом 22.07.2024 року та яка не була узгоджена з Лізингодавцем, як то передбачено умовами Договору, про що зазначалося вище, проте, сума переплати мала врахуватися Лізингоодержувачем при оплаті останнього платежу за додатковою угодою на дострокове погашення, про що Лізингоодержувачу було роз`яснено. Згідно сформованого графіку, дострокове погашення договору мало відбутися, 19.08.2024 року, проте, від Лізингоодержувача не було отримано зворотного зв`язку щодо погодження та/або заперечення цього розрахунку, в зв`язку з чим Додаткова угода щодо внесення змін до Договору, як це передбачено п. 12.2. Договору, не укладалася, а відповідно станом на дату подання позову та відзиву на позовну заяву. Договір фінансового лізингу № 413Л/190523 від 19.05.2023 та графік платежів, діє в первинній редакції, а відповідно існує прострочена заборгованість зі сплати лізингових платежів у розмірі 49 952.49 грн. за період з жовтня 2024 року по січень 2025 року (включно) та лізингові платежі, строк оплати яких ще не настав у розмірі 38 943.54 грн. сума переплат відсутня. Щодо моральної шкоди, вказано, що позивачем не наведено жодного обґрунтування заподіяння йому моральної шкоди відповідачем, як і жодного обґрунтування заявленого розміру відшкодування моральної шкоди не навів, а тому така вимога є недоведеною та не підлягає задоволенню. Позивач у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, причини неявки суд не повідомив. Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлявся належним чином. Відповідно до п.1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки. За наведених обставин, з урахуванням тривалого перебування справи у суді суд, приходить до висновку про розгляд справи у відсутність учасників на підставі наявних в ній доказів. З урахуванням ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства й всебічно перевіривши обставини справи, розглянувши справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, дійшов до наступних висновків. Частиною 1 статті 4 ЦПК України, визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Так, судовим розглядом встановлено, що 19.05.2023 року між ТОВ «ФК «А-Фінанс» та [PERSON] було укладено Договір фінансового лізингу №413Л/190523 (далі - Договір), щодо отримання у платне володіння та користування на умовах фінансового лізингу Об`єкта лізингу, а саме: автомобіль МЕКСЕОЕ8-ВЕМ2 В 200, 2006 року випуску (бувший у використанні), вартістю 267 467,00 грн., терміном на 24 місяця строком дії до 19.05.2025 року. Відповідно до умов Договору, Лізингоодержувач зобов`язався сплачувати на користь Лізингодавця лізингові платежі, кожен з яких складається з відшкодування частини вартості Об`єкта лізингу та комісії (винагороди) Лізингодавця за наданий в лізинг Об`єкт лізингу. При цьому, на дату укладання Договору загальна сума лізингових платежів складає: 404 218,39 грн., з яких: 267 467,00 грн. - сума платежів, що відшкодовує вартість Об`єкта лізингу; 136 751,39 грн. - сума платежів комісії Лізингодавця. Відповідно до положень договору фінансового лізингу та норм чинного законодавства, зокрема статей 806-808 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), фінансовий лізинг передбачає перерахування Лізингоодержувачем лізингових платежів відповідно до встановленого графіка. Пунктом 3 ч. 2 ст. 21 Закону України «Про фінансовий лізинг» встановлено, що Лізингоодєржувач зобов`язаний своєчасно сплачувати передбачені договором фінансового лізингу лізингові та інші платежі. Відповідно до п. 2.1. Договору фінансового лізингу, за переданий у лізинг Об`єкт лізингу з моменту передачі Об`єкта лізингу та до завершення строку лізингу, Лізингоодєржувач зобов`язаний сплачувати Лізингодавцю Лізингові платежі відповідно до Графіку внесення лізингових платежів (Додаток 1 до Договору фінансового лізингу) та виконувати інші обов`язки, передбачені даним Договором. Згідно із статтями 11, 629 ЦК України встановлено, що договір є однією з підстав виникнення зобов`язань та є обов`язковим для виконання сторонами. За приписами статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до п. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Таким чином, позивачем мали здійснювалися оплати за користування Об`єктом лізингу, у розмірі та строки відповідно до встановленого та погодженого графіку внесення лізингових платежів, який є Додатком № 1 до Договору фінансового лізингу. Відповідно до матеріалів справи згідно умов п. 2.3. Договору, Лізингоодєржувач має право достроково виплачувати Лізингодавцю лізингові платежі лише за умови письмового узгодження з Лізингодавцем, всі достроково сплачені лізингові платежі, здійснені без узгодження з Лізингодавцем. зараховуються в рахунок оплати відповідного чергового платежу в день настання строку його оплати згідно з Графіком платежів за Договором, з урахуванням черговості, передбаченої п.2.4. договору, а саме: оплата сум компенсації витрат, понесених Лізингодавцем та не відшкодованих Лізингоодержувачем; оплата сум штрафних санкцій (пеня, штраф), які підлягають сплаті за порушення зобов`язань за Договором; оплата простроченої заборгованості з нарахованої винагороди Лізингодавця; оплата простроченої заборгованості з нарахованого лізингового платежу, що відшкодовує вартість Об`єкта лізингу; оплата поточної заборгованості з нарахованої винагороди Лізингодавця: оплата поточної заборгованості з нарахованого лізингового платежу, що відшкодовує вартість Об`єкта лізингу. З матеріалів справи вбачається, що позивачем було допущено прострочення сплати лізингових платежів, що є порушенням зобов`язань за Договором, а саме: оплату Лізингового платежу від 19.06.2023 у розмірі 17 347,58, було здійснено 27.06.2023, в результаті чого за неналежне виконання умов Договору щодо своєчасної сплати лізингових платежів. Позивачу/Лізингоодержувачу було нараховано штрафні санкції відповідно до п. 6.1.1. та 6.1.1.1. Договору, у розмірі 4 190,00 грн. (за період з 19.06.2023 по 27.06.2023р. - штраф 4000.00 грн. та пеня 190,11грн.). Оплату Лізингового платежу від 19.09.2023 у розмірі 16 285,48. було здійснено 26.09.2023. та за порушення строків оплати також було нараховано штрафні санкції у розмірі 3656,16 грн. (за період з 19.09.2023 по 26.09.2023р. - штраф 3500,00 грн та пеня 156,16 грн.). Оплату Лізингового платежу від 19.12.2023 у розмірі 15 223,38, було частково прострочено та здійснено 18.01.2024 та за порушення строків оплати також було нараховано штрафні санкції у розмірі 8 125,62 грн. (за період з 19.12.2023 по 18.01.2024р. - штраф 7500,00 грн. та пеня 625, 62 грн.). Оплату Лізингового платежу від 19.01.2024 у розмірі 14 869,35. було здійснено 09.02.2024. та за порушення строків оплати також було нараховано штрафні санкції у розмірі 7 427,75 грн. (за період з 19.01.2024 по 09.02.2024р. - штраф 7000,00 грн. та пеня 427,75 грн). Таким чином, у період дії Договору, за неналежне виконання умов Договору щодо сплати лізингових платежів, позивачу було нараховано штрафних санкцій на загальну суму 23 399,64 грн. Враховуючи вище викладене, розмір коштів, який був сплачений позивачем за Договором фінансового лізингу № 413Л/190523 від 19.05.2023 складає 338 722,00 грн., що включає в себе суму щодо погашення лізингових платежів та суму щодо погашення штрафних санкцій. Зазначені розрахунки підтверджуються банківською випискою відповідача та Актом звірки взаємних розрахунків за період з 01.05.2023 по 06.02.2025 р., що надано до відзиву. Відповідно до умов пункту 7.3. Договору. Лізингоодержувач має право достроково викупити Об`єкт лізингу (але не раніше 12 (дванадцяти) місяців з дати підписання Акту прийому-передачі Об`єкта лізингу) за умови відсутності заборгованості, передбаченої за лізинговими платежами, неоплачених/невідшкодованих витрат Лізингодавця, штрафних санкцій тощо, письмово повідомивши Лізингодавця про цей намір не менше ніж за 1 (один) місяць, а Лізингодавець зобов`язується передати Лізингоодержувачу право власності на Об`єкт лізингу за Договором. При цьому, сума остаточного розрахунку при достроковому викупі Об`єкта лізингу на визначену дату розрахунку, вираховується як сума наступних складових: сума, несплачених лізингових платежів в частині вартості Об`єкта лізингу за всі періоди, які не настали на дату розрахунку суми викупу (Графа 4 Графіка платежів); сума витрат у зв`язку з достроковим розірванням (припиненням) Договору, які на дату розрахунку суми викупу були понесені Лізингодавцем, але не були відшкодовані Лізингоодержувачем в лізингових платежах (витрати на зняття з обліку Об`єкта лізингу , вартість страхування, тощо); розмір комісії Лізингодавця за місяць, в якому відбувається достроковий викуп Об`єкта лізингу. Відповідно до матеріалів справи, 22.07.2024 року, Лізингоодержувачем було подано заяву щодо дострокового викупу Об`єкта лізингу. Як наслідок, Лізингодавцем було розраховано суму викупу та надано її Лізингоодержувачу у вигляді оновленого графіку для ознайомлення. З матеріалів справи вбачається, що на момент розрахунку дострокового викупу Об`єкта лізингу, Лізингоодержувач мав переплату у розмірі 6 691,78 грн., що підтверджується Актом звіряння взаєморозрахунків станом 22.07.2024 року та яка не була узгоджена з Лізингодавцем, як то передбачено умовами Договору, про що зазначалося вище, проте, сума переплати мала враховуватися Лізингоодержувачем при оплаті останнього платежу за додатковою угодою на дострокове погашення, про що Лізингоодержувачу було роз`яснено. Згідно сформованого графіку, дострокове погашення договору мало відбутися, 19.08.2024 року, проте, від Лізингоодержувача не було отримано зворотного зв`язку щодо погодження та/або заперечення цього розрахунку, в зв`язку з чим Додаткова угода щодо внесення змін до Договору, як це передбачено п. 12.2. Договору, не укладалася, а відповідно станом на дату подання позову, Договір фінансового лізингу № 413Л/190523 від 19.05.2023 та графік платежів, діє в первинній редакції, а відповідно існує прострочена заборгованість зі сплати лізингових платежів у розмірі 49 952.49 грн. за період з жовтня 2024 року по січень 2025 року (включно) та лізингові платежі, строк оплати яких ще не настав у розмірі 38 943.54 грн., сума переплат відсутня. Частиною першою та другою статті 23 ЦК України передбачено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Відповідно до роз`яснень, викладених в постанові Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Згідно з п.5 вказаної постанови Пленуму обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана та вини останнього в її заподіянні. Позивач просить зобов`язати відповідача сплатити моральну шкоду, яку оцінює в розмірі 30 000,00 грн., проте, жодного обґрунтування заподіяння йому моральної шкоди відповідачем, як і жодного обґрунтування заявленого розміру відшкодування моральної шкоди не навів, а тому така вимога є недоведеною та не підлягає задоволенню. Відповідно до положень ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Відповідно до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Відповідно до ст. 263 ЦПК України, законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Європейський суд з прав людини зауважив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського Суду як джерело права. Враховуючи вищевикладене, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, суд дійшов до висновку про необґрунтованість позову і як наслідок, про відмову у його задоволенні. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст.141 ЦПК України. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд враховує, що у задоволенні позову відмовлено і відповідачем не заявлено клопотань про відшкодування будь-яких судових витрат, а отже у цій справі відсутні судові витрати, які підлягають розподілу.

Outcome: dismissed