Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-15 00:00:00

У грудні 2024 року позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, у якому просив стягнути солідарно з відповідачів на свою користь: заборгованість за спожиті до 01 травня 2018 року послуги з централізованого опалення у розмірі 8963,99 грн; інфляційну складову боргу у розмірі 690,23 грн, 3% річних у розмірі 201,87 грн; заборгованість за спожиті до 01 травня 2018 року послуги з централізованого гарячого водопостачання у розмірі 11589,24 грн; інфляційну складову боргу у розмірі 892,37 грн, 3% річних у розмірі 261,00 грн; заборгованість за спожиті з 01 травня 2018 року по 31 жовтня 2021 року послуги з централізованого опалення у розмірі 33240,38 грн; інфляційну складову боргу у розмірі 2559,51 грн, 3% річних у розмірі 748,59 грн; заборгованість за спожиті з 01 травня 2018 року по 31 жовтня 2021 року послуги з централізованого постачання гарячої води у розмірі 54925,07 грн; інфляційну складову боргу у розмірі 4229,23 грн, 3% річних у розмірі 1236,94 грн; заборгованість за спожиті з 01 листопада 2021 року послуги з постачання теплової енергії у розмірі 29884,28 грн; інфляційну складову боргу у розмірі 2277,99 грн, 3% річних у розмірі 658,64 грн, пеня у розмірі 548,98 грн; заборгованість за спожиті з 01 листопада 2021 року послуги з постачання гарячої води у розмірі 25931,09 грн; інфляційну складову боргу у розмірі 1855,48 грн, 3% річних у розмірі 524,87 грн, пеня у розмірі 450,14 грн; заборгованість по платі за абонентське обслуговування за постачання теплової енергії у розмірі 1007,20 грн; заборгованість по платі за абонентське обслуговування за постачання гарячої води у розмірі 594,55 грн. В обґрунтування заявлених вимог зазначає, що з 01 травня 2018 року позивач є виконавцем комунальних послуг, а саме з 01 травня 2018 року по 31 жовтня 2021 року з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, з 01 листопада 2021 року з постачання теплової енергії та постачання гарячої води. На підставі типового договору опубліковано договір про надання послуг в газеті «Хрещатик» від 28 березня 2018 року №34 (5085). Будинок за адресою: [ADDRESS] , в цілому під`єднаний до мереж тепло та водопостачання. У порушення вимог законодавства, відповідачі своєчасно не сплачували за спожиті послуги, внаслідок чого утворилась заборгованість. Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 15 січня 2025 року відкрито спрощене позовне провадження без виклику сторін. 03.03.2025 до суду надійшов відзив, у якому відповідач [PERSON] відмовити у задоволенні позову. В обґрунтування зазначає, що позивач проводить розрахунок боргу із пропущенням строку позовної давності. Зауважує, що відповідачем дійсно порушено зобов`язання з оплати за надані послуги, однак позовні вимоги не можуть бути задоволені через сплив строку позовної давності. Крім того, просить скасувати заборгованість, яка виникла під час Covid-19 та дії воєнного стану. На день ухвалення рішення інші відповідачі своїм правом не скористались, відзив на позов не подали. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що з 01 травня 2018 року позивач є виконавцем комунальних послуг, а саме з 01 травня 2018 року по 31 жовтня 2021 року з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, з 01 листопада 2021 року з постачання теплової енергії та постачання гарячої води. На підставі типового договору опубліковано договір про надання послуг в газеті «Хрещатик» від 28 березня 2018 року №34 (5085). Будинок за адресою: [ADDRESS] , в цілому під`єднаний до мереж тепло та водопостачання. У порушення вимог законодавства, відповідачі своєчасно не сплачували за спожиті послуги, внаслідок чого утворилась заборгованість. Відповідно до положень ст.1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил. Відповідно до ч.3 ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року №1875-IV, ч.2 ст.7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09 листопада 2017 року №2189-VIII, споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Згідно зі ст.ст.19, 25 Закону України «Про теплопостачання» споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію і у разі відмови споживача оплачувати споживання теплової енергії теплопостачальної організації остання має право на стягнення заборгованості. Правовідносини з постачання фізичним особам централізованого опалення та постачання гарячої води регулюються Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодних та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення від 21 липня 2005 року №630. Відповідно до п.18 Правил розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ч.2 ст.625 ЦК України). Відповідачами не спростовано належними та допустимим доказами правильності нарахування КП «Київтеплоенерго» заборгованості за вказані послуги, а також не надано власного розрахунку заборгованості. Щодо строків позовної давності. Відповідно до положень ст.ст.256-257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ч.ч.3, 4 ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Оскільки обов`язок щодо сплати за послуги з централізованого опалення та послуги з централізованого постачання гарячої води виникає у споживача кожного місяця, позовна давність підлягає застосуванню до кожного з платежів окремо. 30.03.2020 прийнятий Закон України №540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», яким доповнений Розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України п.12, яким визначено, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу строки продовжуються на строк дії такого карантину. Вказаний Закон набрав чинності 02 квітня 2020 року. Відтак, КП «Київтеплоенерго» в межах строку позовної давності мало право на стягнення лише заборгованості за послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, яка утворилася, починаючи з 02 квітня 2017 року. Заборгованість, яка утворилася до вказаної дати стягненню не підлягає. При цьому, КП «Київтеплоенерго» надало суду розрахунок заборгованості, нарахованої починаючи з 01 травня 2018 року. Розрахунку заборгованості, нарахованої до 01 травня 2018 року, КП «Київтеплоенерго» суд не надало. На підтвердження вимог про стягнення заборгованості до вказаної дати КП «Київтеплоенерго» надало лише копію договору №602-18 про відступлення права вимоги (цесії), укладений 11 жовтня 2018 року з ПАТ «Київенерго». Водночас, у вказаному договорі взагалі не зазначено за який період була нарахована вказана заборгованість. Відтак, у суду відсутні підстави для висновку про те, що вказана заборгованість була нарахована в межах позовної давності. Також враховуючи, що вимога про стягнення інфляційних втрат та трьох відсотків річних (згідно зі ст.625 ЦК України) є похідною від вимоги про стягнення основного боргу, відтак позовні вимоги у частині стягнення: заборгованості за спожиті до 01 травня 2018 року послуги з централізованого опалення у розмірі 8963,99 грн; інфляційну складову боргу у розмірі 690,23 грн, 3% річних у розмірі 201,87 грн; заборгованості за спожиті до 01 травня 2018 року послуги з централізованого гарячого водопостачання у розмірі 11589,24 грн; інфляційну складову боргу у розмірі 892,37 грн, 3% річних у розмірі 261,00 грн - не підлягають стягненню з відповідачів. В іншій частині позов підлягає задоволенню. Відповідно до вимог ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Статтею 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно зі ст.80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Частиною 1 ст.81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до п.27 Постанови Пленуму ВСУ №14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення. Враховуючи викладене, позов підлягає частковому задоволенню. Відповідно до ст.141 ЦПК України, з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню судовий збір відповідно до розміру задоволених вимог.

Outcome: partial