Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-14 00:00:00

В серпні 2025 року ТОВ «Українські фінансові операції» звернулось до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості, в обґрунтування якого вказало, що 11.06.2024 року між ТОВ «Лінеура Україна» і [PERSON] укладено в електронній формі договір про надання коштів на умовах споживчого кредиту №4725736, за яким ТОВ «Лінеура Україна» надало відповідачу кредит у розмірі 2000,00 грн, а вона, у свою чергу, зобов`язалася повернути кредит і сплатити проценти у порядку та розміру, визначених договором. 31.03.2025 року між ТОВ «Лінеура Україна» і ТОВ «Українські фінансові операції» був укладений договір факторингу № 31-1/03/2025 за умовами якого ТОВ «Українські фінансові операції» набуло право вимоги до [PERSON] за кредитним договором №4725736. [PERSON] не виконала свої зобов`язання за кредитним договором у визначений договором строк не повернула кредит та не сплатила відсотки за його користування. Заборгованість відповідача за кредитним договором становить 11117,48 грн. За таких обставин ТОВ «Українські фінансові операції» просило суд стягнути з [PERSON] на свою користь заборгованості за кредитним договором, а також понесені витрати на правову допомогу у сумі 10000,00 гривень та судовий збір. 18.08.2025 року відкрито провадження у даній справі та розгляд справи призначено у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін за наявними в справі матеріалами. Відповідачем відзиву на позовну заяву подано не було, також до суду не надходило клопотань про слухання справи у порядку загального позовного провадження. Суд, у порядку спрощеного позовного провадження без виклику у судове засідання сторін, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, вирішуючи спір в межах заявлених позовних вимог, позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав: Судом встановлено, що 11.06.2024 року між ТОВ «Лінеура Україна» та [PERSON] за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи ТОВ «Лінеура Україна» було укладено електронний договір №4725736 про надання споживчого кредиту. Відповідно до п.1.2 Договору сума кредиту складає 2000,00 грн. Згідно із п.1.3. Договору строк кредиту 350 дні. Періодичність платежів зі сплати процентів кожні 25 днів. Кредитний договір укладений сторонами дистанційно та підписаний [PERSON] електронним підписом (одноразовим ідентифікатором 68659). Відповідно до п.п. 1.4, 1.4.1. договору тип процентної ставки - фіксована. Стандартна процентна ставка становить 1,50% за кожен день користування кредитом та застосовується у межах строку кредиту, вказаного в п.1.3 цього Договору. ТОВ «Лінеура Україна» свої зобов`язання перед відповідачем за кредитним договором виконало та надало йому кредит в сумі 2000,00 грн, шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку відповідача № [NUMBER] у відповідності до умов п. 2.1. договору, що підтверджується довідкою ТОВ «ПАЙТЕК УКРАЇНА» про перерахування коштів за вих. № 20250409-268 від 09.04.2025 року, а також випискою про рух коштів по рахунку, який був відкритий для обслуговування банківської картки № [NUMBER] , витребуваної судом з АТ «Універсал Банк». 31.03.2025 року між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «Українські фінансові операції» укладено договір факторингу №31-1/03/2025, у відповідності до умов якого ТОВ «Факторингова компанія «Лінеура Україна» передає (відступає) ТОВ «Українські фінансові операції» за плату належні йому Права Вимоги, а ТОВ «Українські фінансові операції» приймає належні ТОВ «Лінеура Україна» Права Вимоги до Боржників, вказаними у Реєстрі боржників. З витягу з реєстру боржників до договору факторингу №31-1/03/2025 від 31.03.2025 року вбачається, що ТОВ «Українські фінансові операції» набуло права грошової вимоги до відповідача, в сумі 10437,50 грн, з яких: 1999,98 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 7437,52 грн - сума заборгованості за відсотками; 1000 грн - сума заборгованості за пенею. Згідно наданого позивачем розрахунку, який не заперечується відповідачем встановлено, що в межах строку дії Договору, укладеного між первісним кредитором та відповідачем, ТОВ «Українські фінансові операції» з дати факторингу 01.04.2025 року донараховано відсотки за (56 календарних дні) здійснено нарахування процентів за стандартною процентною ставкою, у сумі 1679,9832 грн, що підтверджується розрахунком заборгованості (2000,00 грн*1,5%=29,9997 грн*56 календарних дні=1679,9832 грн), тому сума нарахованих відсотків позивачем за 56 календарних дні становить 1679,9832 грн. А тому, загальна сума заборгованості, яку позивач просить стягнути з відповідача на його користь складає 11117,48 грн, з яких: 1999,98 грн - сума кредиту, 7437,52 грн - сума процентів за користування кредитом, 1679,9832 грн - нараховані позивачем проценти за 56 календарних днів. За змістом ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Статтею 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Статтею 12 вказаного Закону визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. В силу пункту 6 частини першої ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Із положень ч. 1 ст. 638 ЦК України слідує, що договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Частиною першою ст. 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України (положення якої застосовуються до спірних правовідносин на виконання ч. 2 ст. 1054 ЦК України) позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. За змістом п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою, зокрема, внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 514 ЦК України). В силу ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Частиною першою ст. 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Як передбачено ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Отже, судом встановлено, що зміст спірних правовідносин, які виникли на даний час між позивачем та відповідачем є відносини, які пов`язані із укладанням кредитного договору, отриманням на його виконання грошових коштів (кредиту) у розмірі та на умовах встановлених договором, а також їх поверненням та сплатою процентів за користування ними (кредитні правовідносини). Водночас щодо розміру нарахованих позивачем відсотків за договором про надання споживчого кредиту № 4725736 від 11.06.2024 року суд зазначає наступне. Як слідує з матеріалів справи, з дати факторингу 01.04.2025 року позивачем нараховано відсотки за 56 календарних днів в межах строку договору відповідно до наступного: 2000,00 грн х 1,5% = 29,9997 грн х56 календарних днів = 1679,9832 грн. Як вбачається з витягу реєстру боржників до договору факторингу № 31-1/03-2025 від 31.03.2025 року, ТОВ «Українські фінансові операції», набуло право вимоги та всі права кредитора до [PERSON] за договором № 4725736 про надання споживчого кредиту у розмірі 9437,50 грн, з яких: заборгованість за основною сумою боргу - 1999,98 грн, заборгованість за відсотками за користування кредитом - 7437,52 грн. Таким чином, до позивача перейшло право вимоги до відповідача за договором № 4725736 про надання споживчого кредиту у розмірі 9437,50 грн. Однак, право вимоги на нараховані відсотки за 56 календарних днів в сумі 1679,9832 грн факторові не передавалось. Враховуючи викладене, суд вважає, що за договором про надання споживчого кредиту № 4725736 від 11.06.2024 року з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 9437,50 грн, з яких: прострочена заборгованість за тілом кредиту - 1999,98 грн, прострочена заборгованість за відсотками за користування кредитом - 7437,52 грн, а позовні вимоги в частині стягнення з відповідача відсотків за 56 календарних днів в сумі 1679,9832 грн задоволенню не підлягають. Окрім того, представник позивача просить у п. 4 прохальної частини позовної заяви вирішити питання про нарахування органом (особою), що буде здійснювати примусове виконання рішення, інфляційних втрат і 3% річних відповідно до ст. 625 ЦПК України, починаючи з дати набрання рішенням суду законної сили до моменту виконання рішення в частині задоволеної суми заборгованості і стягнути отриману суму інфляційних втрат і 3% річних. Так, згідно із ч. 10 ст. 265 ЦПК України суд, приймаючи рішення про стягнення боргу, на який нараховуються відсотки або пеня, може зазначити в рішенні про нарахування відповідних відсотків або пені до моменту виконання рішення з урахуванням приписів законодавства України, що регулюють таке нарахування. Відповідно до ч. 11 ст. 265 ЦПК України остаточна сума відсотків (пені) у такому випадку розраховується за правилами, визначеними у рішенні суду, органом (особою), який здійснює примусове виконання рішення суду і відповідні дії (рішення) якого можуть бути оскаржені в порядку, передбаченому розділом VII цього Кодексу. Із аналізу вищезазначених норм вбачається, що законодавець наділив суд правом у своєму рішенні зазначати про нарахування на суму заборгованості відповідних відсотків або пені до моменту виконання рішення. Однак, вказана стаття є нормою процесуального права, яка не містить імперативного характеру, тобто у суду немає обов`язку задовольняти вимогу щодо автоматичного нарахування відсотків або пені до моменту виконання судового рішення, така вимога може бути задоволена судом, тільки коли суд вважатиме за доцільне застосування такої норми права. Згідно із ч. 12 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» до закінчення виконавчого провадження виконавець за заявою стягувача перераховує розмір остаточної суми відсотків (пені), які підлягають стягненню з боржника, не пізніше наступного дня з дня надходження заяви стягувача про такий перерахунок, про що повідомляє боржника не пізніше наступного дня після здійснення перерахунку. Отже, оскільки нормами закону передбачено нарахування відсотків або пені до моменту виконання рішення, тому заявлені позивачем вимоги про зобов`язання органу (особи), що буде здійснювати примусове виконання рішення суду, нараховувати інфляційні втрати і 3% річних, починаючи з дати набрання рішенням суду законної сили до моменту виконання рішення в частині задоволеної суми заборгованості і стягнути отриману суму інфляційних втрат і 3% річних, не ґрунтуються на вимогах закону, та за встановлених обставин суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для їх задоволення. Окрім того, суд вважає, що рішення суду має бути чітким та зрозумілим для його виконання. Нарахування відсотків має мінливий характер і залежить від кількості днів прострочення зобов`язання, а тому при ухваленні рішення неможливо визначити конкретний розмір відсотків, що підлягає сплаті в майбутньому. Тож, враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні вимоги про зазначення в рішенні суду нарахування органом (особою), що буде здійснювати примусове виконання рішення, інфляційних втрат і 3% річних, починаючи з дати набрання рішенням суду законної сили до моменту виконання рішення в частині задоволеної суми заборгованості і стягнення отриманої суми інфляційних втрат і 3% річних. При розподілі судових витрат, суд враховує пропорційність задоволених позовних вимог. Позов заявлено з ціною 11117,48 грн, а задоволено на суму 9437,50 грн, тобто на 84,89 % (9437,50х100:11117,48). Таким чином, з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір у сумі 2056,37 грн (2422,40х84,89:100). При вирішенні питання про відшкодування позивачеві понесених витрат на правову допомогу в загальній сумі 10000,00 грн суд виходить з такого. Судом встановлено, що 01.08.2024 року укладено договір про надання правової допомоги № 01/08/2024-А. Предметом вказаного договору є зобов`язання надати юридичну допомогу в обсязі та на умовах, передбачених даним договором. За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Згідно з заявкою № 4725736 на виконання доручення до договору № 01/08/2024-А від 21.04.2025 року, детального опису робіт (наданих послуг) №472536 від 04.08.2025 року, сторони погодили надання правових послуг по стягненню заборгованості з [PERSON] на загальну суму 10000,00 грн. Отже, з огляду на те, що позов задоволено частково (84,89%), а тому суд дійшов висновку, що з відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати на правову допомогу пропорційно до розміру задоволених вимог в розмірі 8489,00 грн (10000х84,89:100).

Outcome: partial