Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-09 00:00:00

19.05.2025 Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитними договорами, в обґрунтування якого зазначало наступне. 14 травня 2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Аванс кредит» та [PERSON] укладено кредитний договір № 22417-05/2024, згідно з яким остання отримала грошові кошти в розмірі 5\~000, 00 грн., зі сплатою процентів за користування цими коштами у розмірі 1,50 % в день, з кінцевою датою повернення грошових коштів 10.09.2024 року (120 днів). Відповідно до п. 5.3 Договору, сторони обумовили, що у випадку прострочення клієнтом терміну сплати чергового платежу, визначеного в Графіку платежів, Товариство у перший день прострочення нараховує штраф у розмірі 50,00 % від суми, одержаної Клієнтом за цим Договором, при цьому загальний розмір нарахованого штрафу не може перевищувати граничні обмеження, встановлені нормами чинного законодавства України про споживче кредитування. Штраф підлягає оплаті клієнтом протягом строку кредитування. [PERSON] , користувалась коштами, але своєчасно та в повному обсязі платежів за вказаним договором не здійснювала, внаслідок чого утворилася заборгованість в сумі 14 625, 00 грн., яка склалася за основною сумою боргу 5 000, 00 грн., процентами за користування кредитом 7 125, 00 грн., та штрафними санкціями 2\~500, 00 грн. 21.10.2024 року між ТОВ «Аванс кредит» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу № 21102024, відповідно до умов якого ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» набуло право вимоги за вказаним кредитним договором. 20 травня 2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «1 Безпечне агентство кредитів» та [PERSON] укладено договір позики № 79639896, згідно з яким остання отримала грошові кошти в розмірі 10 100 грн., зі сплатою процентів за користування цими коштами у розмірі 0,30 % в день, строком на 30 днів, з кінцевою датою повернення грошових коштів 18.06.2024 року. [PERSON] , користувалась коштами, але своєчасно та в повному обсязі платежів за вказаним договором не здійснювала, внаслідок чого утворилася заборгованість в сумі 15 355, 90 грн., яка склалася за основною сумою боргу 8\~100, 00 грн., процентами за користування коштами 2\~575, 80 грн., та процентами за понадстрокове користування позикою 4\~680, 10 грн. 14.06.2021 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу № 14/06/21, у відповідності до умов якого ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» набула права вимоги за вказаним договором. На підставі викладеного, позивач просив стягнути з [PERSON] , суму заборгованості за вказаними договорами та судові витрати. У відзиві на позовну заяву та запереченнях представник відповідачки - адвокат Стариченко М.П., не погоджуючись з позовними вимогами, заперечував факт укладення договорів, отримання [PERSON] коштів, доведеності суми боргу, підтвердження переходу права вимоги за договором факторингу № 14/06/21 від 14.06.2021 року, укладеним між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «Фінансова компанія з повернення боргів». Крім того, зазначав, що 22.11.2023 року прийнято Закон України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» № 3498-ІХ, який набрав чинності 24.12.2023, яким внесено зміни до ч. 5 ст. 8 Закону (п. 5 розділу І Закону України «Про споживче кредитування»), згідно до яких максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини 4 цією статті, не може перевищувати 1% по кредитному договору від 14.05.2024 року. Окрім того, посилався на те, що позивачем не здійснювався досудовий порядок врегулювання спору, а також, що по кредитному договору № 22417-05/2024 від 14.05.2024 року [PERSON] безпідставно нараховані штрафні санкції, які не підлягають стягненню в період воєнного стану. На підставі викладеного, просив у задоволенні позову відмовити. Стягнути з позивача на користь відповідачки понесені судові витрати у вигляді витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 10\~000 грн. У відповіді на відзив представник позивача посилаючись на обґрунтованість позовних вимог, просив позовну заяву задовольнити. Представник позивача в судове засідання не з`явився, просив розгляд справи здійснювати у його відсутність, додатково зазначивши, що позовні вимоги підтримує. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з`явилась, надала повноваження на представництво її інтересів в суді своєму представнику - адвокату Стариченко М.П. Представник відповідача адвокат Стариченко М.П. в судове засідання не з`явився, звернуся до суду з заявою про розгляд справи без його участі. Виходячи з наведеного, а також положень ч. 3 ст. 211 ЦПК України, суд доходить висновку про можливість здійснення судового розгляду за відсутності учасників справи, на підставі наявних матеріалів. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось через неявку у судове засідання всіх учасників справи, що не суперечить вимогам ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Перевіривши матеріали справи, оцінивши та дослідивши в сукупності докази у справі, суд приходить до наступних висновків. Статтею 12\~та частиною\~1\~статті 81\~ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Частиною 1 статті 13\~ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно до статті 76\~ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Виходячи з положень ч. ч. 1, 3 ст. 207 ЦК України,правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами. Договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі (абз. 2 ч. 2 ст. 639 ЦК України).\~ Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України\~«Про електронну\~комерцію» (далі Закон). Відповідно до частини третьої статті 11 Закону, електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Частиною 6\~статті 11\~Закону,\~передбачено,\~що відповідь\~особи,\~якій адресована\~пропозиція укласти\~електронний договір,\~про її\~прийняття (акцепт)\~може бути\~надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього\~Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього\~Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Стаття 12\~Закону визначає яким чином підписуються угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення. Відповідна позиція щодо застосування вказаних норм права викладена в постанові Верховного Суду від 09.09.2020 у справі № 732/670/19. Статтею 1054 ЦК України визначено, що за кредитним\~договором банк\~або інша\~фінансова установа\~(кредитодавець)\~зобов`язується\~надати грошові\~кошти (кредит)\~позичальникові у\~розмірі та\~на умовах,\~встановлених договором,\~а позичальник\~зобов`язується\~повернути кредит\~та сплатити\~проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом. Договір про споживчий кредит - вид кредитного договору, за яким кредитодавець зобов`язується надати споживчий кредит у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач (позичальник) зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, встановлених договором (Закон України «Про споживче кредитування»). За приписами ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (ч. 1 ст. 1049 ЦК України). Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ч. 1 ст. 527 ЦК України, боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання. Статтею 610\~ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Судом встановлено наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини. 14 травня 2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Аванс кредит» та [PERSON] укладено кредитний договір № 22417-05/2024, згідно з яким остання отримала грошові кошти в розмірі 5\~000, 00 грн., зі сплатою процентів за користування цими коштами у розмірі 1,50 % в день, з кінцевою датою повернення грошових коштів 10.09.2024 року (120 днів) (а.с. 7-9). Крім того, відповідно до п. 5.3 Договору, сторони обумовили, що у випадку прострочення клієнтом терміну сплати чергового платежу, визначеного в Графіку платежів, Товариство у перший день прострочення нараховує штраф у розмірі 50,00 % від суми, одержаної Клієнтом за цим Договором, при цьому загальний розмір нарахованого штрафу не може перевищувати граничні обмеження, встановлені нормами чинного законодавства України про споживче кредитування. Штраф підлягає оплаті клієнтом протягом строку кредитування. Вказаний договір укладено в електронній формі в порядку, передбаченому Законом України «Про електронну комерцію», при цьому в ньому зазначені персональні дані відповідачки (паспортні дані, ІПН тощо), про які первісний кредитор, без надання їх відповідачкою, не міг бути обізнаним), а тому аргументи представника останньої щодо відсутності факту укладення кредитного договору є безпідставними. З довідки наданої ТОВ «Універсальні платіжні рішення» від 30.01.2025 року вих. № 3466_250130163750, та виписки про рух коштів по картці від 20.07.2025 року АТ «Універсал Банк» вбачається, що на рахунок [PERSON] було перераховані кредитні кошти в розмірі 5\~000 грн. (а.с. 105, 170-171). Отже, вказаними доказами підтверджено факт отримання [PERSON] кредитних коштів, відповідно до умов договору № 22417-05/2024. Позивач просив стягнути з відповідачки заборгованість за вказаним договором в сумі 14 625, 00 грн., яка склалася за основною сумою боргу - 5 000, 00 грн., процентами за користування кредитом - 7 125, 00 грн., та штрафними санкціями 2\~500, 00 грн. Правомірність вимог позивача підтверджується договором факторингу № 21102024, укладеним 21.10.2024 року між ТОВ «Аванс кредит» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (а.с. 14-16). Суд погоджується з позовними вимогами щодо наявної у відповідачки заборгованості за тілом кредиту в розмірі 5\~000 грн., та процентами за користування кредитними коштами в розмірі 7\~125, 00 грн. При цьому,\~суд відхиляє\~доводи представника\~відповідачки щодо\~встановлення процентної\~ставки за\~вказаним договором\~в розмірі\~1,5\~%,\~такою,\~що суперечить\~положенням Закону\~України «Про\~споживче кредитування», з наступних підстав. Листом Національного банку України від 19.02.2024 року щодо дотримання законодавства у сфері споживчого кредитування, роз`яснено, що відповідно до пункту 17 Розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону про споживче кредитування тимчасово протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом № 3498-ІХ, тобто до 20.08.2024 включно, встановлено максимальний розмір денної процентної ставки, який не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 % (до 22.04.2024 включно); протягом наступних 120 днів - 1,5 % (з 23.04.2024 до 20.08.2024 включно). На підставі частини п`ятої статті 8 Закону про споживче кредитування починаючи з 241 дня з дня набрання чинності Законом № 3498-ІХ, тобто з 21.08.2024, максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої статті 8 Закону про споживче кредитування не може перевищувати 1%. Пунктом 9 частини першої статті 12 Закону про споживче кредитування встановлено, що у договорі про споживчий кредит зазначається денна процентна ставка, її розрахунок та загальні витрати за споживчим кредитом (крім споживчих кредитів, виконання зобов`язань за якими забезпечено заставою/іпотекою або правом довірчої власності), орієнтовна реальна річна процентна ставка та орієнтовна загальна вартість кредиту для споживача на дату укладення договору про споживчий кредит. Отже, за договорами про споживчий кредит, які укладатимуться зі споживачами після набрання чинності Законом № 3498-ІХ, в тому числі строк кредитування за якими триватиме після 21.08.2024; денна процента ставка повинна розраховуватися на дату укладення поговору про споживчий кредит з урахуванням законодавчих обмежень, встановлених саме на дату укладання такого договору. При цьому, денна процента ставка залишається незмінною протягом усього строку кредитування за договором про споживчий кредит за умови, що до нього не вносилися зміни щодо складових показників, які застосовуються для обчислення денної процентної ставки (строку кредитування, загальних витрат за споживчим кредитом та загального розміру кредиту). На час укладення спірного кредитного договору діяла, відповідно до вказаних вимог закону, процентна ставка в розмірі 1,5 %, при цьому даних щодо внесення до вказаного договору змін, матеріали справи не містять. Водночас суд знаходить доводи представника відповідачки про безпідставне нарахування штрафних санкцій під час дії воєнного стану слушними. 24 лютого 2022 року Указом\~Президента України\~№ 64/2022\~«Про введення\~воєнного стану\~в Україні» у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий\~режим воєнного\~стану» введено в Україні воєнний стан із 05 год. 30 хв. 24 лютого 2022 року, який продовжувався Указами Президента України № 133/2022 від 14 березня 2022 року, № 259/2022 від 18 квітня 2022 року, № 341/2022 від 17 травня 2022 року, № 573/2022 від 12 серпня 2022 року, № 757/2022 від 07 листопада 2022 року, № 58/2023 від 06 лютого 2023 року, № 254/2023 від 01.05.2023 року і діє по цей час. Відповідно до Закону України від 15 березня 2022 року № 2120-IX «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану», розділ «Прикінцеві та перехідні\~положення» Цивільного\~кодексу України доповнено пунктом 18, який передбачає, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Встановлено, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Також Законом № 2120-ІХ від 15.03.2022 року внесені зміни до Закону України «Про споживче\~кредитування» та відповідно до п. 6-1 розділ IV «Прикінцеві та перехідні положення» встановлено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після дня його припинення або скасування у разі прострочення споживачем виконання зобов`язань за договором про споживчий кредит споживач звільняється від відповідальності перед кредитодавцем за таке прострочення. У разі допущення такого прострочення споживач звільняється, зокрема, від обов`язку сплати кредитодавцю неустойки (штрафу, пені) та інших платежів, сплата яких передбачена договором про споживчий кредит за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) споживачем зобов`язань за таким договором. Забороняється збільшення процентної ставки за користування кредитом з причин інших, ніж передбачені частиною четвертою статті 1056-1 Цивільного кодексу України, у разі невиконання зобов`язань за договором про споживчий кредит у період, зазначений у цьому пункті. Норми цього пункту поширюються, у тому числі, на кредити, визначені частиною другою статті 3 цього Закону. Із зазначеного слідує, що законодавцем звільнено позичальників від відповідальності визначеної статтею 625 ЦПК України, а також неустойки (штрафу, пені) та від інших платежів за прострочення виконання зобов`язань за договором, які були нараховані у період дії в Україні воєнного стану, тобто з 24.02.2022 та такі нарахування підлягають списанню. Таким чином, нарахування штрафу за кредитним договором № 22417-05/2024 в сумі 2 500 грн. є неправомірним, а тому ця вимога, не підлягає задоволенню. 20 травня 2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «1 Безпечне агентство кредитів» та [PERSON] укладено договір позики № 79639896, згідно з яким остання отримала грошові кошти в розмірі 10 100 грн., зі сплатою процентів за користування цими коштами у розмірі 0,30 % в день, строком на 30 днів, з кінцевою датою повернення грошових коштів 18.06.2024 року (а.с. 24-26). Вказаний договір\~укладено в електронній формі в порядку, передбаченому Законом України «Про електронну комерцію», містить електронний підпис відповідачки, її дані, а тому є укладеним. Факт отримання [PERSON] коштів підтверджується випискою АТ КБ «ПриватБанк» за договором б/н за період з 20.05.2024-25.05.2024 року (а.с. 175-176). Позивач просив стягнути з [PERSON] , заборгованість за вказаним договором, яка склалася за основною сумою боргу 8\~100, 00 грн., процентами за користування коштами 2\~575, 80 грн., та процентами за понадстрокове користування позикою 4\~680, 10 грн. Погоджуючись з вимогами щодо наявної у відповідачки заборгованості за тілом кредиту в розмірі 8\~100 грн., суд між тим, вважає вимоги щодо відсотків в даних сумах, такими, що не підлягають задоволенню. В постанові від 05 квітня 2023 року по справі № 910/4518/16 Велика Палата Верховного Суду акцентувала увагу на сталості підходу до вирішення питання щодо нарахування процентів за «користування кредитом», сформульованого у постанові від 28.03.2018 р. у справі № 444/9519/12 та підтвердженого у постанові від 04.02.2020 р. у справі № 912/1120/16 та уточнила власний правовий висновок щодо можливості нарахування процентів поза межами строку кредитування, визначивши, що в разі порушення виконання зобов`язання щодо повернення кредиту за період після прострочення виконання нараховуються не проценти за користування кредитом (стаття 1048 ЦК України), а проценти за порушення грошового зобов`язання (стаття 625 ЦК України) у розмірі, визначеному законом або договором. Вимог щодо нарахування процентів у відповідності до ст.\~625\~ЦК\~України у позові не заявлено. Згідно до розрахунку, проценти нараховувались поза межами кредитування. Таким чином, розмір процентів за користування кредитом в межах строку кредитування повинен розраховуватися наступним чином 10 100*0,30%*30=909, 00 грн. Отже, саме в такому розмірі, суд вважає доведеним суму прострочених відповідачкою відсотків за користування коштами. Стосовно аргументів представника відповідачки щодо порушення положень Закону України «Про захист прав споживачів» в частині, що стосується досудового врегулювання спору, то суд зазначає наступне. Регулювання правовідносин банку зі споживачем щодо кредитування для споживчих потреб до 10 червня 2017 року відбувалося з урахуванням приписів Закону України «Про захист прав споживачів». З 10 червня 2017 року на ці відносини поширюється\~Закон України «Про споживче кредитування», а у частині, що йому не суперечить -\~Закон України «Про захист прав споживачів». Частина десята\~статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів»\~у редакції, що була чинною до 10 червня 2017 року, встановлювала обов`язковий досудовий порядок врегулювання питання дострокового повернення коштів за договором про надання споживчого кредиту. Відповідно до п. 3 ч. 4\~ст. 16 Закону України «Про споживче кредитування», якщо кредитодавець відповідно до умов договору про споживчий кредит вимагає здійснення платежів, строк сплати яких не настав, або повернення споживчого кредиту, такі платежі або повернення споживчого кредиту здійснюються споживачем протягом 30 календарних днів, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла - 60 календарних днів з дня одержання від кредитодавця повідомлення про таку вимогу. Якщо протягом цього періоду споживач усуне порушення умов договору про споживчий кредит, вимога кредитодавця втрачає чинність. Якщо кредитодавець звертається до суду з позовом про стягнення споживчого кредиту, не заявивши вимогу про дострокове повернення споживчого кредиту на підставі\~ст. 16 Закону України «Про споживче кредитування»\~або на підставі частини 10\~статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», то у споживача (позичальника) відсутній обов`язок повернути достроково споживчий кредит. Такі ж висновки містяться у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі №638/13683/15-ц та у Постанові Верховного Суду України від 14.09.2016 у справі № 6-223цс16. У даній справі позовні вимоги щодо дострокового повернення кредиту не порушуються. Щодо аргументів представника відповідачки з приводу недоведеності переходу права вимоги за договором факторингу № 14/06/21 від 14.06.2021 року, слід зазначити наступне. В ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 липня 2014 року у справі № 6-14194св14 зроблено висновок, що підтвердженням суми заборгованості є кредитний договір, договір факторингу, який у встановленому порядку недійсним не визнаний та в якому визначено розмір відступленої заборгованості, та розрахунок кредитної заборгованості, здійснений банком при відступленні права вимоги. Відповідно до положень статей\~1077,\~1078 ЦК України\~за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Згідно з\~статтею 1081 ЦК України\~клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу. Частинами першою, другою\~статті 1082 ЦК України\~встановлено, що боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Із матеріалів справи вбачається, що 14.06.2021 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу № 14/06/21, у відповідності до умов якого ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» передає (відступає) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» права вимоги до боржників, вказаними у реєстрі боржників (а.с. 28-30). Відповідно до Витягу з реєстру боржників № 36 від 28.10.2024 до договору факторингу № 14/06/21 від 14.06.2021, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідачки (а.с. 35). Вказані обставини підтверджені актом прийому-передач реєстру боржників № 36 від 28.10.2024 року за Договором факторингу № 14/06/21 від 14.06.2021 року (а.с. 34). Крім того, зазначене підтверджуються платіжною інструкцією № 508 від 31 жовтня 2024 року (а.с. 104). Таким чином, Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» надало належні, достатні та допустимі докази на підтвердження переходу права вимоги до [PERSON] за зазначеним вище договором. За таких обставин, суд доходить висновку про часткове задоволення позову ТОВ «ФК «ЄАПБ». Відповідно до положень\~ст. 141 ЦПК України\~та приймаючи до уваги, що позовні вимоги задоволені частково, суд вважає за необхідне стягнути з відповідачки на користь позивача понесені судові витрати у вигляді сплаченого судового збору в межах задоволених позовних вимог в розмірі 2\~134, 43 грн.

Outcome: partial