Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-12 00:00:00

06 травня 2025 року позивач ТзОВ " ФК КЕШ ТУ ГОУ" через свого представника звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Свій позов мотивує тим, що 24.11.2019 року між ТОВ «Займер» та [PERSON] укладено кредитний договір № 94168 за умовами якого відповідач отримав кредитні кошти, які зобов`язався повернути та сплатити відсотки за користування ними. 28.10.2021 року між ТзОВ «Займер» та ТзОВ «ФК Кеш ту Гоу» укладено Договір факторингу № 01-28/10/2021, відповідно до умов якого ТОВ «ЗАЙМЕР» відступило ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» за плату належні йому права вимоги до боржників вказаних в реєстрі боржників у тому числі й до відповідача. Згідно виписки з особового рахунку за кредитним договором, станом на 24.11.2019 року загальний розмір заборгованості за кредитним договором становить 26100,00 грн., яка складається з простроченої заборгованості за сумою кредиту в розмірі 5000,00 грн., простроченої заборгованості за процентами в розмірі 21100,00 грн. Всупереч умовам вказаного правочину відповідач свої кредитні зобов`язання не виконує. Просить суд стягнути із [PERSON] на користь ТзОВ «ФК Кеш ту Гоу» суму заборгованості суму заборгованості за кредитним договором в загальному розмірі 22200 грн., з яких: 6000 грн. заборгованість за основною сумою боргу, 16200 грн. заборгованість за відсотками; а також понесені судові витрати по справі. Ухвалою від 07 травня 2025 року відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, призначено судове засідання та запропоновано відповідачу подати відзив на позов протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення вказаної ухвали. В судове засідання представник позивача не з`явився, у позовній заяві просить розгляд справи проводити за відсутності представника позивача, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити, вказує, що не заперечує щодо постановлення заочного рішення. Також, 11 червня 2025 року подав заяву про відшкодування понесених витрат у зв`язку із розглядом справи та просить стягнути з відповідача 10500,00 гривень витрат на професійну правничу допомогу. Відповідач в судове засідання не з`явилася, хоча належним чином повідомлялася судом про дату, час та місце розгляду справи про що у матеріалах справи наявні відповіді докази, у встановлений судом строк без поважних причин відзив не надала, будь яких клопотань, заяв чи заперечень від нього на адресу суду не надходило. Статтею 280 ЦПК України закріплена можливість ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів, у разі належним чином повідомленого відповідача про дату, час та місце судового засідання. У відповідності до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши у судовому засіданні матеріали справи в порядку спрощеного позовного провадження та подані докази, з`ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що 24.11.2019 року між ТОВ «Займер» та [PERSON] укладено кредитний договір №94168 про надання фінансового кредиту, який відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора. Відповідно до умов кредитного договору клієнту надані грошові кошти на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти та виконати інші обов`язки, передбачені договором на наступних умовах: сума виданого кредиту 6000,00 грн., строк кредиту 26 днів до 19.12.2019 року, стандартна процентна ставка 2 % в день або 730 % річних. Кредитний договір підписаний електронним підписом відповідача, відтвореним шляхом використання одноразового ідентифікатора KL3091 (а.с.15-17). Згідно з інформаційною довідкою №1630/02 від 25.02.2025 року, ТОВ «Платежі Онлайн» повідомило, що через платіжний сервіс «Platon» була проведена успішна трансакція 24.11.2019 року на номер платіжної картки № [NUMBER] у сумі 6000 грн. (а.с.27). Таким чином, ТОВ «Займер» повністю виконало свої зобов`язання перед відповідачкою за кредитним договором, надавши їй кредит, шляхом зарахування кредитних коштів на картковий рахунок відповідача. 28 жовтня 2021 між ТОВ «Займер» та ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» укладено договір факторингу № 01-28/10/2021, відповідно до умов якого ТОВ «Займер» відступило ТОВ «КЕШ ТУ ГОУ» за плату належні йому права вимоги до боржників вказаних в реєстрі боржників, тим самим позивач набув права грошової вимоги до відповідача (а.с.18-21). Відповідно до реєстру боржників до договору факторингу №01-28/10/2021 від 28.10.2021 року ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» набуло право грошової вимоги до відповідача в сумі 22200,00 грн. (а.с.10). За приписами ч. 1 ст. 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно з частиною 12 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановленим договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч.1ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Статтями 525, 526 ЦК України визначено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1048 та частини першої статті 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Аналогічна позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі №444/9519/12. Відповідно до п. 1 ч. 1ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно зі ст.514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до абз.1 ч.1 ст.1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Згідно з ч.1 ст.1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Договори факторингу відносяться до оспорюваних договорів. Відповідач не оспорював договору факторингу, за якими перейшло до іншої особи право грошової вимоги за кредитним договором, а тому в силу вимог ст. 204 ЦК України ці правочини є правомірними, оскільки його недійсність прямо не встановлена законом і він не визнаний судом недійсними. Судом встановлено, що ТОВ «Займер» та [PERSON] 24.11.2019 року уклали кредитний договір №94168. На підставі цього договору відповідач отримала кредитні кошти, однак їх не повернула, проценти за користування кредитними коштами не сплатила, чим порушила взяті на себе договірні зобов`язання, та у зв`язку із цим, станом на 10 січня 2025 року у останнього утворилась заборгованість перед ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» у розмірі 22200 грн., яка складається з 6000 грн. заборгованість по кредиту; 16200 грн. заборгованість по відсотках (а.с. 9). Однак суд, не погоджується з розрахунком суми відсотків, наданим позивачем, з огляду на наступне. Судом встановлено, що пунктом 1.2 кредитного договору №94168 від 24.11.2019 року визначено, зокрема, строк надання кредиту - до 19.12.2019 року (26 днів) (а.с.15). Умовами договору не передбачено нарахування відсотків поза межами строку кредитування. Докази про правомірність нарахування відсотків поза межами строку кредитування в матеріалах справи відсутні та в ході розгляду справи позивачем не долучалось. Водночас, договір містить положення (п.4.3) про нарахування пені у разі не повернення кредиту в строк визначений п.1.2 договору, однак такі нарахування кредитором не проводились та до стягнення не пред`являлись, а суд в силу вимог ч.1 ст.13 ЦПК України не вправі виходити за межі заявлених позовних вимог. У даному випадку, нарахування передбачених договором процентів можливе лише до 19.12.2019 року, тобто в межах строку кредитування. Враховуючи правову позицію Верховного Суду, суд вважає, що право первісного кредитора та позивача нараховувати передбачені договором проценти за кредитним договором припинилося після спливу визначеного договором строку надання кредиту, тобто після 19.12.2019 року, а тому з 19.12.2019 року позивач не мав права нараховувати передбачені договором проценти за договором позики, а мав право на захист свого порушеного права відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України, але таких вимог не заявляв, тому суд вирішує справу в межах заявлених позовних вимог. За таких обставин, з урахуванням викладеного, суд вважає, що з відповідача підлягають до стягнення відсотки за вказаним кредитним договором № 94168 у розмірі 9120,00 грн. за період з 24.11.2019 року по 19.11.2019 року (6000 грн (сума кредиту) х 2 % (процентна ставка) : 100 % = 120 грн. х 26 днів (строк кредитування) = 3120,00 грн.). Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що з відповідача слід стягнути в користь ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» заборгованість за кредитним договором №94168 від 24.11.2019 року в розмірі 9120,00 гривень, яка складається з заборгованості за основною сумою боргу у розмірі 6000,00 грн., заборгованості за відсотками 3120,00 грн. Вирішуючи питання розподілу судових витрат, згідно зі ч.2 ст.141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача в рахунок часткового відшкодування документально підтверджених витрат по сплаті судового збору 995 грн. 12 коп. пропорційно частині задоволених вимог (41,08%). Щодо стягнення витрат на правничу допомогу у розмірі 10500,00 грн. суд зазначає наступне. За п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. За змістом ст.137 ЦПК витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Так за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог ч.4 ст.137 ЦПК суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до ч.3 ст.141 ЦПК при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим, а також критерій розумності їх розміру, приймає до уваги конкретні обставини справи. Отже, можна зробити висновок, що ЦПК передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Аналогічна правова позиція була викладена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 19 лютого 2020 року по справі №755/9215/15-ц. Крім того, у постанові Великої Палати Верховного Суду по справі №751/3840/15-ц від 20 вересня 2018 року на підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), розрахунок наданих послуг, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Наявність документального підтвердження витрат на правову допомогу та їх розрахунок є підставою для задоволення вимог про відшкодування таких витрат. Так, на підтвердження заявлених вимог на правову допомогу представник позивача надав суду наступні докази: копію договору про надання правничої допомоги від 29.12.2023, копію додаткової угоди від 29.12.2024 року якою продовжено строк дії договору, акт про отримання правової допомоги від 09.06.2025 року, платіжну інструкцію №39409 від 09.06.2025 року на суму 10500,00 грн та рахунок. Разом з тим, дослідивши матеріали справи, враховуючи висновки щодо застосування норм права, які викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду у справі № 755/9215/15-ц, постановах Верховного Суду у справі №905/1795/18 та у справі №922/2685/19, а також, що справа є незначної складності, в такій категорії справ наявна узгоджена та установлена судова практика, існує відпрацьована адвокатська практика у даній категорії справ, обсяг досліджених доказів є невеликим, участі в судових засіданнях адвокат не приймав, суд приходить до висновку про зменшення суми стягнення з відповідача на користь позивача до 3000 грн витрат на професійну правничу допомогу в суді, що відповідає критерію об`єктивності та буде співмірним з виконаною адвокатом роботою у цій справі. На підставі ст.ст.509, 526, 527, 530, 1048, 1050, 1054 ЦК України,

Outcome: partial