Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-14 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» звернулося до суду з позовом до\~ [PERSON] \~ про стягнення заборгованості за спожитий природний газ, посилаючись на те, що відповідачем в період з жовтня 2021 року по липень 2025 року (включно) за адресою: [ADDRESS] , спожито природний газ на загальну суму 52261 гривень 50 копійок, вартість якого залишалася не оплаченою. В обґрунтування позову зазначив, що відповідач у добровільному порядку плату за спожитий природний газ у повному обсязі не вносить. З огляду на те, що позивач надавав відповідачу житлово-комунальні послуги належним чином, а саме: якісно, своєчасно та у повному обсязі, то останній зобов`язаний сплатити позивачу заборгованість за спожитий природний газ. Посилаючись на порушення своїх прав, позивач просив суд стягнути з [PERSON] \~ на користь ТОВ «ГК «Нафтогаз України» заборгованість за спожитий природній газ в розмірі 52261 гривень 50 копійок та понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 2422,40 грн. Ухвалою суду від 05.09.2025 року відкрито провадження по справі та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Оскільки розгляд справи відбувається в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи, особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не викликались. Відповідно до ст. 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи, справи, що виникають з трудових відносин, а також може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті. За змістом ст. 279 ЦПК України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Копію ухвали суду від 05.09.2025 року відповідачем отримано 16.09.2025 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, повернутого на адресу суду 18.09.2025 року. 26 вересня 2025 року через канцелярію суду відповідачем подано заяву, відповідно до якої [PERSON] наголошує на тому, що особовий рахунок, за яким існує заборгованість, відкритий на ім`я іншого співвласника домоволодіння та додав до заяви копії квитанцій про оплату за послуги газопостачання, відповідно до яких, особовий рахунок платника [PERSON] зазначено як [NUMBER] , тоді як з позовної заяви та доданих до неї матеріалів вбачається, що заборгованість існує по особовому рахунку № [NUMBER] . Станом на дату розгляду справи на адресу суду клопотання про розгляд справи у загальному позовному провадженні чи про розгляд справи за участю сторін учасниками справи не подавалися. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше і, з урахуванням ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши наявні матеріали справи у їх сукупності, дослідивши письмові докази, надавши правовідносинам, що виникли між сторонами належну правову оцінку, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог виходячи з наступного. Згідно довідки ВОМІРМП УПРЕ ГУ ДМС в Одеській області №5188/18885 від 04.09.2025 року [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Згідно відповіді з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №1879854 від 10.10.2025 року [PERSON] на праві приватної власності належить 1/1 житлового будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS] . З відомостей довідки «Фінансовий стан», підписаної представником ТОВ ГК «Нафтогаз України», вбачається, що сума заборгованості [PERSON] за спожитий природний газ становить 52261,50 грн. Адресою надання послуг з Газопостачання зазначено [ADDRESS] . Особовий рахунок зазначено [NUMBER] . Разом з тим, [PERSON] до заяви додано копії рахунків ГК «Нафтогаз» щодо кількості спожитого газу за певний період та суми необхідної до сплати, адресованих [PERSON] , відповідно до яких особовий рахунок користувача послуг зазначено [NUMBER] , ЕІС-код 56ХМ25А01604902Е. Представником позивача на адресу суду було направлено клопотання щодо залучення належного відповідача [PERSON] . Проте дане клопотання не містить жодних обґрунтувань доцільності залучення зазначеної особи у якості відповідача. Більш того з даного клопотання взагалі не зрозуміло яке відношення дана особа має до предмету спору та чому саме вона має відповідати по даній заборгованості, а тому суд критично відноситься до зазначеного клопотання та не приймає його до уваги через необґрунтованість. Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Правовідносини, які виникли між сторонами в цій справі, врегульовані\~Законом України «Про ринок природного газу», Кодексом газорозподільних систем, затвердженим\~постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 30 вересня 2015 року №2494,\~постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 30 вересня 2015 року № 2498 «Про затвердження Типового договору розподілу природного газу». Відповідно до\~статті 1 Закону України «Про ринок природного газу», суб`єктами ринку природного газу є: оператор газотранспортної системи, оператор газорозподільної системи, оператор газосховища, оператор установки LNG, замовник, оптовий продавець, оптовий покупець, постачальник, споживач. Статтею 40 Закону України «Про ринок природного газу»\~передбачено, що розподіл природного газу здійснюється на підставі та умовах договору розподілу природного газу в порядку, передбаченому Кодексом газорозподільних систем та іншими нормативно-правовими актами. Відповідно до розділу ІІІ Правил постачання природного газу, постачання природного газу побутовому споживачу здійснюється на підставі договору, що укладається між ним та постачальником на умовах типового договору постачання природного газу побутовим споживачам, затвердженого Регулятором, які є однаковими для всіх побутових споживачів України. Договір постачання природного газу побутовим споживачам укладається з урахуванням статей\~633,\~634,\~641\~та\~642 ЦК України\~шляхом заявочного приєднання побутового споживача до умов договору постачання природного газу побутовим споживачам, що розміщений на офіційному веб-сайті Регулятора та постачальника і не потребує двостороннього підписання письмової форми договору. Якщо споживач не повернув постачальнику заяву-приєднання, фактом згоди споживача про приєднання до умов договору (акцептування заяви-приєднання) є сплачений споживачем рахунок (квитанція) постачальника за поставлений природний газ, а щодо постачальника із спеціальними обов`язками - і факт фактичного споживання природного газу після офіційного опублікування договору таким постачальником відповідно до вимог цих правил, що має підтверджуватися документально. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, на предмет їх належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, надавши оцінку зібраним у справі доказам в цілому та кожному доказу окремо, суд дійшов до таких висновків. Вирішуючи спір у цій справі, суду належить встановити чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси позивача і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. З матеріалів справи суд встановив, що, посилаючись на здійснення з\~\~01.11.2018 діяльності з постачання природного газу фізичним та юридичним особам, які використовують природний газ для власних потреб, на підставі постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг №880 від 04.07.2017 «Про видачу ліцензій з постачання природного газу», ТОВ «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» порушило питання про стягнення із відповідача заборгованості за спожитий природний газ. На підтвердження наявності договірних відносин із відповідачем позивач зазначив, що як суб`єкт ринку газу, з 01.11.2018 здійснює діяльність з постачання природного газу фізичним та юридичним особам на території України, які використовують природний газ для власних потреб, на підставі ліцензії на право провадження господарської діяльності з постачання природного газу на території України, виданої на підставі постанови НКРЕКП № 880 від 04.07.2017 «Про видачу ліцензій з постачання природного газу...». Постачання природного газу побутовому споживачу здійснюється на підставі Типового договору постачання природного газу побутовим споживачам, які є однаковими для всіх побутових споживачів України. За результатами державного конкурсу та відповідно до\~розпорядження Кабінету Міністрів України від 22.07.2020 № 917-р\~ТОВ «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» визначене постачальником «останньої надії». Позивач зазначає, що Об`єкт газопостачання належний на праві власності відповідачу житловий будинок ? включений до Реєстру споживачів постачальника «останньої надії» шляхом укладення договору публічної оферти постачальника «останньої надії» та її акцептування споживачем через факт споживання газу за відсутності іншого постачальника. На підтвердження позовних вимог ТОВ «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» надало суду Інформаційну довідку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна; доказ досудового врегулювання спору шляхом направлення споживачу вимоги про сплату заборгованості за спожитий природний та роздруківку з інформацією щодо заборгованості по споживанню природного газу за адресою належного відповідачу на праві власності житлового будинку «Фінансовий стан», підписану представником ТОВ «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України». Статтею 526 ЦК України презюмується, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Порушенням зобов?язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов?язання (неналежне виконання) (статті 610, 611 ЦК України). Відповідно до ч. 4 ст. 319 ЦК України, власність зобов?язує. Тобто, власник зобов?язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Отже, згідно із зазначеними нормами, споживач зобов?язаний оплатити житлово-комунальні послуги, якщо він фактично користувався ними. Під час розгляду справи судом встановлено, що [PERSON] є власником житлового будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS] та на\~його ім`я\~відкрито особовий\~рахунок № [NUMBER] , ЕІС-код 56ХМ25А01604902Е. Проте, з відомостей довідки «Фінансовий стан», підписаної представником ТОВ ГК «Нафтогаз України», вбачається, що адресою надання послуг з Газопостачання зазначено: [ADDRESS] , особовий рахунок зазначено [NUMBER] . Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 15, ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення та забезпечити поновлення порушеного права. Враховуючи обсяг процесуальних прав та обов`язків, визначених статтями 4, 43 та 49 ЦПК України, учасниками спірного матеріального правовідношення є сторони. Ознаками сторін, які відрізняють їх від інших осіб, які беруть участь у справі, є те, що між ними виник спір про право, який вирішується у судовому порядку, після прийняття судом рішення вони зобов`язані його виконати, тобто законна сила рішення суду поширюється саме на сторони. Позивачем і відповідачем можуть бути, зокрема, фізичні і юридичні особи (частина друга статті 48 ЦПК України). У той же час, у разі, коли жиле приміщення належить особі на праві приватної власності, то учасником правовідносин з приводу надання житлово-комунальних послуг щодо такого приміщення є саме ця особа. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та постановляє рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову є обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (постанова Великої Палати Верховного Суду від 17.04.2018 у справі №523/9076/16-ц). Верховний Суд у постанові від 25.07.2018 у справі №462/3355/16-ц (провадження №61-17369св18) зробив висновок, відповідно до якого відповідач це особа, яка, на думку позивача або відповідного правоуповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Найчастіше під неналежними відповідачами розуміють таких відповідачів, стосовно яких судом під час розгляду справи встановлено, що вони не є зобов`язаними за вимогою особами. Для правильного вирішення питання щодо визнання відповідача неналежним недостатньо встановити відсутність у нього обов`язку відповідати за таким позовом. Установлення цієї умови є підставою для ухвалення судового рішення про відмову в позові. Щоб визнати відповідача неналежним, крім названої умови, суд повинен мати дані про те, що обов`язок відповідати за позовом покладено на іншу особу. Про неналежного відповідача можна говорити тільки в тому випадку, коли суд може зазначити особу, яка повинна виконати вимогу позивача, належного відповідача. Отже, неналежний відповідач це особа, визначена у позові саме позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі належному відповідачеві. Також у пункті 39 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26.02.2020 у справі №304/284/18 (провадження №14-517цс19) зазначено, що належним відповідачем має бути така особа, за рахунок якої можливо задовольнити позов. Суд захищає порушене право чи охоронюваний законом інтерес позивача саме від відповідача (близькі за змістом висновки сформульовані у постановах Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 у справі №183/1617/16, від 29.05.2019 у справі №367/2022/15-ц, від 25.06.2019 у справі №910/17792/17, від 07.07.2020 у справі №712/8916/17, від 09.02.2021 у справі №635/4741/17, від 05.07.2023 у справі №910/15792/20). Якщо позов пред`явлено до особи, яка не є учасником спірних правовідносин (тобто, не до тієї особи, яка має відповідати за цією вимогою), така особа є неналежним відповідачем. Таким чином, відповідач [PERSON] є неналежним відповідачем з огляду на іншу адресу права власності на житловий будинок, за якою позивачем надаються послуги з газопостачання, а також беручи до уваги те, що він не зареєстрований у будинку за адресою, за якою позивачем надаються послуги з газопостачання. Вирішення спору за суттю пред`явлених вимог у разі, якщо такий позов заявлено до неналежного відповідача, є неприпустимим, що не позбавляє права позивача звернутися до суду повторно, правильно визначивши протилежну сторону у такому спорі, тобто усіх осіб, які повинні відповідати за такою вимогою. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи те, що позов не підлягає до задоволення, судовий збір розподілу не підлягає.

Outcome: dismissed