Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-16 00:00:00

Адвокат Ушакевич М.П., від імені та в інтересах позивача, звернулася до Сихівського районного суду м.Львова із позовною заявою, в якій просить стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 37 291,60 грн, покликаючись на невиконання останнім взятих на себе зобов`язань. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25 липня 2025 року таку передано на розгляд судді Шашуріній Г.О. Ухвалою судді від 28 липня 2025 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Відповідачу встановлено строк 15 днів з дня вручення ухвали подати до суду у відповідності до вимог ст.178 ЦПК України відзив на позовну заяву. Відповідачу ухвалу про відкриття провадження у справі разом з позовною заявою з додатками вручено 20 серпня 2025 року, проте такий не скористався правом подати відзив на позовну заяву. Розгляд справи проводиться без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження, як це передбачено ч.13 ст.7 ЦПК України. На підставі ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов таких висновків. Згідно зі ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися нам припущеннях. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви (ст.ст.12, 81, 83 ЦПК України). При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч.4\~ст.263 ЦПК України). Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (п.1 ч.2\~ст.11 ЦК України). Виходячи з положень, ч.1\~ст.1066 ЦК України, за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Якщо відповідно до договору банківського рахунка банк здійснює платежі з рахунка клієнта, незважаючи на відсутність на ньому грошових коштів (кредитування рахунка), банк вважається таким, що надав клієнтові кредит на відповідну суму від дня здійснення цього платежу. Права та обов`язки сторін, пов`язані з кредитуванням рахунка, визначаються положеннями про позику та кредит (параграфи 1 і 2 глави 71 цього Кодексу\~ст.ст.1046-1057-1\~ЦК України), якщо інше не встановлено договором або законом (ч.ч.1, 2\~ст.1069 ЦК України). У\~ст.1054 ЦК України\~передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Як регламентовано\~ст.13 Закону «Про споживче кредитування», договір про споживчий кредит, договори про надання супровідних послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому вигляді або у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України "Про електронні документи та електронний документообіг", а також з урахуванням особливостей, передбачених Законом України "Про електронну комерцію"). 18 червня 2021 року між позивачем (кредитодавцем) та відповідачем (позичальником) укладено договір про надання банківських послуг «Monobank» у відповідності до\~ст.207 ЦК України\~шляхом підписання відповідачем анкети-заяви. Відповідно до підписаної анкети-заяви, [PERSON] просив відкрити на його ім`я поточний рахунок [NUMBER] у гривні та встановити кредитний ліміт на суму, вказану у додатку. У постанові Верховного Суду від 30 листопада 2022 року у справі № 334/3056/15 зроблено висновок, що у справах про стягнення кредитної заборгованості кредитор повинен довести виконання ним своїх обов`язків за кредитним договором, а саме: надання грошових коштів (кредиту) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник - повернення грошових коштів у розмірі та на умовах, визначених договором. За положеннями ст.ст.22-25 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні»\~(у відповідній редакції на час виникнення спірних правовідносин) передбачено ініціювання переказу здійснюється за такими видами розрахункових документів: 1) платіжне доручення; 2) платіжна вимога-доручення; 3) розрахунковий чек; 4) платіжна вимога; 5) меморіальний ордер. Для ініціювання переказу в межах України можуть застосовуватися електронні платіжні засоби як внутрішньодержавних, так і міжнародних платіжних систем у порядку, встановленому Національним банком України. Платіжне доручення може бути відкликане ініціатором переказу в будь-який час до списання суми коштів з його рахунка шляхом подання до банку, що обслуговує цього ініціатора, документа на відкликання. Платіжна вимога на примусове списання коштів може бути відкликана стягувачем у будь-який час до списання коштів з рахунка платника шляхом подання до банку, що обслуговує цього стягувача, документа на відкликання. Ініціювання переказу за допомогою електронних платіжних засобів має оформлюватися відповідними документами за операціями із застосуванням електронних платіжних засобів, що визначаються правилами платіжних систем. Прийняття документа на переказ готівки до виконання засвідчується підписом уповноваженої особи банку або іншої установи - учасника платіжної системи чи відповідним чином оформленою квитанцією. У силу\~приписів ч.2\~ст.41,\~ст.49\~Закону України\~«Про платіжні\~послуги» передбачено,\~що ініціювання\~платіжної операції\~здійснюється шляхом: 1)\~надання ініціатором\~платіжної інструкції\~надавачу платіжних\~послуг,\~в якому\~відкрито його\~рахунок; 2)\~надання надавачем\~платіжних послуг\~з ініціювання\~платіжної операції\~платіжної інструкції\~платника надавачу\~платіжних послуг\~з обслуговування\~рахунку платника\~на підставі\~наданої платником\~цьому надавачу\~платіжних послуг\~з ініціювання\~платіжної операції\~згоди на\~ініціювання такої\~платіжної операції; 3)\~надання платником\~платіжної інструкції\~та готівкових\~коштів для\~виконання платіжної\~операції,\~у тому\~числі за\~допомогою платіжного\~пристрою; 4)\~використання користувачем\~платіжного інструменту\~для виконання\~платіжної операції; 5)\~надання платником,\~що є\~власником електронних\~грошей,\~платіжної інструкції,\~у тому\~числі шляхом\~використання платіжного\~інструменту,\~емітенту електронних\~грошей щодо\~виконання платіжної\~операції з\~використанням електронних\~грошей; 6)\~надання користувачем\~платіжної інструкції\~відповідному учаснику\~платіжної системи,\~у тому\~числі шляхом\~використання певного\~платіжного інструменту,\~в порядку,\~визначеному правилами\~цієї платіжної\~системи.\~Платіжна операція\~вважається завершеною\~в момент\~зарахування суми\~платіжної операції\~на рахунок\~отримувача або\~видачі суми\~платіжної операції\~отримувачу в\~готівковій формі. Платіжна операція з використанням електронних грошей вважається завершеною в момент зарахування суми платіжної операції на електронний гаманець отримувача. Як визначено ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», п.62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою правління Національного банку України від 04липня 2018 року № 75\~виписка особового рахунку клієнта (рух коштів) підтверджує виконання за день операцій клієнтом. \~ \~ \~ \~Отже, виписка за картковим рахунком може бути належним доказом щодо заборгованості відповідача за тілом кредиту, яка повинна досліджуватися судом у сукупності з іншими доказами. \~ \~ \~ \~До аналогічних висновків прийшов Верховний Суд у постановах від 16.09.2020 у справі №200/5647/18, від 25.05.2021 у справі №554/4300/16-ц, від 26.05.2021 у справі №204/2972/20, від 13.10.2021 у справі №209/3046/20. \~ \~ \~ \~Разом з тим, позивачем у підтвердження заявлених вимог про стягнення заборгованості за кредитом не долучено жодних документів, передбачених Законом України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», які підтверджують ініціювання переказу позивачем кредитних коштів на рахунок відповідача, а також те, що такий переказ є завершеним. Виписки за картковим рахунком, відкритим на ім`я відповідача, матеріали справи не містять. Позивач поставивши питання про стягнення заборгованості за наданим кредитом у розмірі 37\~291,60 грн надав лише розрахунок заборгованості, з якого взагалі неможливо встановити його правильність та об`єктивність. Сам по собі розрахунок заборгованості не може бути належним та допустимим доказом існування між сторонами кредитних правовідносин, наявності заборгованості та її розмір, оскільки позивачем не доведено перерахування кредитних коштів на рахунок відповідача та доказів того, що відповідач користувалася такими коштами у межах кредитного ліміту. Указане узгоджується із постановою Верховного Суду від 29 січня 2020 року у справі № 755/18920/18. Інших доказів позивачем не надано, клопотання про витребування додаткових доказів та інших документів не заявляв, а зважаючи на вимоги цивільного процесуального законодавства, зокрема засади змагальності та диспозитивності, суд не вправі за власною ініціативою витребувати у позивача докази. Позивач на власний розсуд розпорядився своїми процесуальними правами, а тому несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням ним процесуальних дій. Подібна правова позиція висловлена Верховним Судом у постановах від 29 січня 2020 року у справі № 755/18920/18, від 03 серпня 2022 року у справі № 156/268/21. Неподання відзиву відповідачем не звільняє позивача від тягару доказування. Принцип змагальності не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Сторона має довести ті обставини, на які вона посилається, і саме такі належним чином вчинені дії позивача, за загальним правилом, є підставою для задоволення його позову. Натомість відсутність належного спростування іншою стороною обставин, на які посилається сторона без належного їх доведення, сама по собі не є підставою для задоволення позову, оскільки суперечить загальним принципам доказування у цивільних справах, встановлених процесуальним законом (постанова Верховного Суду від 27 травня 2020 року у справі № 2-879/13, від 23 листопада 2022 року у справі № 208/6630/19). З урахуванням того, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження обставин, яким обґрунтовував свої вимоги, що є його процесуальним обов`язком, у задоволенні позовних вимог слід відмовити за необґрунтованістю. У порядку ст.141\~ЦПК України судові витрати, у сумі 3 028 грн судового збору, слід покласти на позивача.

Outcome: dismissed