Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-15 00:00:00

21 липня 2025 року [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що заочним рішенням суду шлюб між ними було розірвано. Від шлюбу мають малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Відповідач допомоги на утримання сина не надає, у зв`язку з чим він вимушений звернутися до суду. Крім того, 29.05.2025 позивач звертався до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення зі [PERSON] аліментів, проте ухвалою суду від 16.06.2025 у видачі судового наказу було відмовлено. Просить стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання сина у розмірі 1/4 його заробітку (доходу), щомісячно. Стягнення аліментів просить призначити за минулий час, з дати подання заяви про видачу судового наказу. Ухвалою судді від 23.07.2025 відкрито провадження та справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін, копія якої була направлена сторонам та відповідачу визначено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. 08 жовтня 2025 року відповідач подала відзив на позовну заяву, в якому зазначила, що чоловік чинить перешкоди їй у будь-якому спілкуванні з сином. Наразі позивач ініціює питання про визначення місця проживання сина з ним. Вона не працює та не має будь-якого доходу. В травні 2022 року перенесла операцію, і до даного часу досі не відновилася. На даний час проживає у старшої доньки та перебуває на її утриманні. У зв`язку з чим просить відмовити у задоволені позову. Позивач подав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач подала заяву про розгляд справи без її участі. Відповідно до ст. 247 ЦПК України в зв`язку з неявкою в судове засідання осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, дійшов до наступного висновку. Сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який заочним рішенням Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 19.06.2024, справа №398/2125/24, між [PERSON] та [PERSON] було розірвано (а.с.6-7). Сторони мають сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с.8). Згідно з копією Витягу з реєстру територіальної громади №2025-1507, копією довідки про фактичне місце проживання особи від 01.07.2025 № 62, виданої Квартальним комітетом №16 Олександрійської міської ради, Актом про встановлення факту проживання від 01.07.2025, малолітній [PERSON] , [INFO] , зареєстрований та проживає з батьком [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] (а.с.10-12). Згідно з копією заяви, 29.05.2025 [PERSON] звернувся до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення із [PERSON] аліментів на утримання сина (а.с.13-15). З відомостей ГУ ДПСУ від 03.10.2025 вбачається, що [PERSON] будь-яких доходів з січня 2024 р. по серпень 2025 р. не отримувала. Згідно з копією запрошення, [PERSON] запрошується на засідання комісії з питань захисту прав дитини 04.09.2025 року, з питання визначення місця проживання дитини. З копії заяви від 02.09.2025 вбачається, що [PERSON] просила визначити їй дні спілкування з сином [PERSON] . Відповідно до копії талону-повідомлення єдиного обліку №15505 від 24.07.2024 та копії талону-повідомлення єдиного обліку №17494 від 12.07.2025, [PERSON] звернулася до поліції з приводу незаконних дій [PERSON] . Згідно з копією Виписки №1271/22 із медичної картки стаціонарного хворого, Епікризу виписки із медичної картки стаціонарного хворого №2322, [PERSON] в період з 02.05.2022 по 27.05.2022 перебувала на лікуванні, перенесла хірургічне втручання. Відповідно до вимог ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (частина 2 статті 182 СК України). Згідно з ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ч. 1 ст. 13 ЦПК України) і кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень (ч. 3 ст. 12 ЦПК України). В судовому засіданні встановлений та доведений доказами той факт, що малолітній [PERSON] проживає з батьком та знаходиться на його утриманні. Батько дитини має право на стягнення аліментів, а мати дитини зобов`язана утримувати дитину. Під час встановлення обставини платоспроможності відповідача, суд враховує, що надані нею медичні довідки видані у 2022 році, після оперативного втручання сплив значний проміжок часу, відсутність відомостей щодо подальшого лікування або інвалідності, а також відсутність доказів на підтвердження того, що за станом здоров`я остання не може працювати. За таких обставин, враховуючи, що обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька, суд приходить до висновку про стягнення з відповідачки аліментів на утримання дитини в розмірі 1/4 частки усіх видів її заробітку (доходу), що на думку суду є\~розумним, справедливим, необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, який відповідатиме її інтересам та вимогам законодавства, а також не порушуватиме права батьків. Відповідно до ч. 2 ст. 191 СК України аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років. Аналіз наведеної норми закону дає підстави для висновку, що для стягнення аліментів за минулий час позивач повинен довести: 1) вжиття заходів щодо одержання аліментів з відповідача; 2) ухилення відповідача від надання утримання дитині. Вказаних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 18.05.2020 року (справа №215/5867/17). Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України). Постановою Верховного Суду від 18.05.2020 року (справа № 215/5867/17) сформовано правову позицію, про те, що ч. 2ст. 191 СК України передбачено, що аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років. Аналіз наведеної норми закону дає підстави для висновку, що для стягнення аліментів за минулий час позивач повинен довести такі обставини як вжиття заходів щодо одержання аліментів з відповідача та ухилення відповідача від надання утримання дитині. Стягнення аліментів за час, що передує пред`явленню позову, є можливим у порядку виключення лише за наявності наступних умов: до моменту звернення з позовом до суду аліменти не стягувались; особа, яка вимагає аліментів, приймала заходи щодо одержання аліментів, але вони не були одержані у результаті ухилення особи, зобов`язаної сплачувати аліменти (відповідача), від їх сплати. Заходи, що вживав позивач щодо одержання аліментів можуть бути різноманітними, наприклад, він звертався до батьків відповідача з проханням вплинути на нього, щоб той платив аліменти на дитину або направляв йому листи з такою вимогою чи на адресу його місця роботи тощо). Ухилення може виражатися у тому, що зобов`язана особа - відповідач ухилявся від укладення договору про сплату аліментів на утримання дитини, приховував своє місцезнаходження або свій заробіток (доходи) та інші подібні дії. Таким чином, ухилення від сплати аліментів є винною протиправною поведінкою, тобто це свідоме невиконання своїх обов`язків в умовах, коли позивач звертався до відповідача особисто або через суд з вимогою про сплату грошової суми, необхідної для утримання дитини. На що неодноразово звертав увагу й Верховий Суд, зокрема в постановах від 19.12.2019 року у справі № 635/6268/18; від 27.01.2020 року у справі № 672/198/19; від 29.01.2020 року у справі № 756/14483/18. Присудження аліментів за минулий час являється правом, а не обов`язком суду, з позовом до якого звернувся позивач (постанова Верховного Суду від 09.04.2020 року (справа №199/3429/18)). Таким чином, враховуючи, що позивач звертався до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів, проте через обставини, які не залежали від нього, у видачі судового наказу було відмовлено, суд вважає, що позивачем доведено вжиття заходів для стягнення аліментів, а тому позов в цій частині підлягає задоволенню. Згідно зі\~ст. 430 ЦПК України\~суд вважає необхідним допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати підлягають стягненню з відповідача на користь держави.

Outcome: approved