Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-08 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», треті особи: приватний нотаріус Київської області Швець Руслан Олегович, Суворовський районний відділ державної виконавчої служби у м. Херсоні Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. В обґрунтування позову посилався на те, що ним 08.09.2008 та Акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк» було укладено договір б/н про надання кредиту, за яким виникла прострочена заборгованість. 05.08.2021 року державним виконавцем Суворовського відділу державної виконавчої служби у м. Херсоні Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження з виконання виконавчого напису (реєстровий № 15619), виданого 12.10.2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швець Русланом Олеговичем про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованості у розмірі 87948,47 грн. Позивач не погоджується з наданим банком розрахунком, згідно якого нараховано суму відсотків, що значно перевищують заборгованість за тілом кредиту. Також позивач зазначає, що відповідачем пропущено строк позовної давності та додатково зазначає, що виконавчий напис приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Швець Руслана Олеговича, зареєстрований в реєстрі за № 15619 від 12.10.2017 року вчинено з грубими порушеннями порядку вчинення виконавчих написів нотаріусами, що мало наслідком неправомірне відкриття виконавчого провадження щодо примусового виконання зазначеного напису. Згідно до ст.ст. 87-88 Закону України «Про нотаріат»\~нотаріус вчиняє виконавчі написи на підставі документів, які свідчать про безспірність заборгованості та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями не більше одного року. За таких обставин, та норм\~ст.50 Закону України «Про нотаріат»\~позивач просив суд визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений 12.10.2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швець Р.О. за №15619 і яким запропоновано стягнути з нього грошові кошти у розмірі 87948,47 грн., які є його боргом за кредитним договором від 08.09.2008 року, укладеним між нею та Акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк». Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 18.02.2025 року провадження у справі відкрито та призначено розгляд справи в порядку спрощеного провадження. \~ \~ \~ \~ Ухвалою суду від 21.02.2025 року було задоволено заяву про забезпечення позову та зупинено стягнення у виконавчому провадженні 66369041, яке перебуває на виконанні у Суворовському відділі Державної виконавчої служби у місті Херсоні Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції. Від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній просить суд відмовити в повному обсязі в задоволені позовних вимог. Зазначив, що між АТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] було укладено договір, відповідно до умов якого банк надав позивачу кредит у вигляді ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом на суму залишку заборгованості. Станом на 26.02.2025 року договір від 08.09.2008 не визнаний недійсним і його правомірність презюмується та з огляду на те, що договір не був виконаний достроково, розірваний, а також на те, що договір не виконувався належним чином, він продовжує діяти і до сьогодні, оскільки не був виконаний належним чином. Також відповідач заперечував в частині тверджень позивача щодо не правомірного відкриття виконавчого провадження за виконавчим написом приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Швець Руслана Олеговича, зареєстрований в реєстрі за № 15619 від 12.10.2017 року, який вчинено з грубими порушеннями порядку вчинення виконавчих написів нотаріусами, що мало наслідком неправомірне відкриття виконавчого провадження. Відповідач звернув увагу суду на ст. 87,88 Закону України «Про нотаріат» та п. 3.1, 3.2 гл. 16 розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, на підставі наданих банком документів, що підтверджують безспірність заборгованості. Ухвалою суду від 23.04.2025 року було витребувано від Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Швеця Руслана Олеговича нотаріальну справу за виконавчим написом, зареєстрованим в реєстрі № 15619 від 12.10.2017 року про стягнення заборгованості за кредитним договором б/н від 028.09.2008 року укладеного між [PERSON] та ПАТ КБ «ПриватБанк». На виконання ухвали суду від 23.04.2025 року надійшов лист від Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Швеця Руслана Олеговича, з якого вбачається, що надати документи на підставі яких був вчинений виконавчий напис від 12.10.2017 року за реєстровим № 15619, не виявляється можливим, так як відповідно до Акту №1 про вилучення для знищення документів не внесених до Національного архівного фонду від 03.01.2022 року за 2014-2018 роки погодженого Протоколом № 5/10-22 засідання експертної комісії Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 31.01.2022 року витребувані документи знищено 15.07.2022 року відповідно до акту прийому-здачі архіву на утилізацію. Відповідно до ч. 5\~ст. 279 ЦПК України\~суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом установлено та вбачається із наявної в матеріалах справи вбачається, що [PERSON] та ПАТ КБ «ПриватБанк» укладено кредитний договір № б/н від 08.09.2008, згідно якого\~ [PERSON] отримав кредит. Відповідно до розрахунку заборгованості, за вказаним договором утворилась заборгованість в загальному розмірі 87948,47 грн., яка складається із: заборгованості за тілом кредиту 7074 грн.; заборгованості за відсотками 72667,35 грн.; заборгованості за пенею 3781,00 грн.; заборгованість за штрафами 250 грн. (фіксована частина) та 4176,12 грн. (відсоток від суми заборгованості). 12.10.2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швець Р.О. видано виконавчий напис №15619, яким запропоновано стягнути грошові кошти у сумі 87948,47 з [PERSON] , що є боргом за кредитним договором № б/н від 08.09.2008 року, укладеного з Банком. Розмір заборгованості складається з боргу за договором в зазначеній сумі та витрат, пов`язаних з вчиненням виконавчого напису в сумі 1800,00 грн. Строк, за який провадиться стягнення\~з 08.09.2008 року по 31.08.2017 року. 05.08.2021 року державним виконавцем Суворовського районного відділу державної виконавчої служби м. Херсон Головного територіального управління юстиції у Херсонській області було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження з виконання виконавчого напису № 15619 від 12.10.2017 року. Вказані дії приватного нотаріуса по винесенню виконавчого напису позивач вважає протиправними, вчиненими без належних правових підстав, з огляду на те, що останнім не було перевірено факту безспірності заборгованості, не встановлено строку позовної давності щодо вимог банку. Окрім нарахованого тіла кредиту, стягнуто відсотки та пені, з якими позивач не погоджується. Крім того, розрахунок боргу, здійснений Банком щодо наявності грошового зобов`язання позивача по кредиту, процентах, пені та штрафу, не може вважатися документом, який підтверджує безспірність вимог Банка до боржника. Даний розрахунок здійснено без урахування думки та позиції позивача та не відповідає дійсній сумі заборгованості. Також, виконавчим написом з позивача стягнуто відсотки у розмірі 72667,35 грн., що в 10 разів перевищує заборгованість за наданим кредитом. Відповідно до\~статті 18 ЦК України\~нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Вчинення нотаріусом виконавчого напису\~це нотаріальна дія (пункт 19статті 34\~Закону «Про нотаріат»). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена\~Глава 14 Закону «Про нотаріат»\~та Глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій затверджений\~наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року №296. Так, згідно зі\~статтею 87 Закону України «Про нотаріат»\~для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат»\~визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї\~статті Закону\~нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача. За результатами аналізу вищенаведених норм можна дійти висновку, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника\~це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Відповідно до\~ст. 50 Закону «Про нотаріат»\~нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. За результатами аналізу вищенаведених норм можна дійти наступних висновків. Учинення нотаріусом виконавчого напису\~це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус проводить свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції та не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає та не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, по захист якого він звернувся до нотаріуса, повинне існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника\~це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (ст. 88 закону «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться в безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Захист прав боржника в процесі вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається в спосіб, передбачений у пп. 2.3 п.2 гл.16 розд. ІІ порядку вчинення нотаріальних дій, шляхом надіслання іпотекодержателем повідомлень письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Натомість нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною, стягувачем, і не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності. Таким чином, учинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно з відповідним переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З урахуванням приписів ст.ст.15,16,18 ЦК України, ст. ст.50,87,88 Закону України «Про нотаріат»\~захист цивільних прав шляхом учинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне в стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить протилежного. Тобто, боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, у судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення процедури його вчинення, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи в їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Зазначене викладене в Постановах Верховного Суду від10 квітня 2019 року (справа №201/11696/16-ц) та від14 серпня 2019 року (справа№569/8884/17). В порядку захисту свого цивільного права [PERSON] оспорює вчинений нотаріусом виконавчий напис з підстав неправомірності вимог стягувача в частині розміру заборгованості та з підстав спливу строків давності за вимогами в їх частині. Так, як зазначено вище, розмір заборгованості [PERSON] перед Банком за виконавчим написом становить 87948,47 грн., який складається із: заборгованості за тілом кредиту 7074 грн.; заборгованості за відсотками 72667,35 грн.; заборгованості за пенею 3781 грн.; штрафу у розмірі 4176,12 грн.,а також витрати, пов`язаних з вчиненням виконавчого напису складають 1800,00 грн. Строк, за який провадиться стягнення\~з 08.09.2008 року по 31.08.2017 року. Проаналізувавши наданий банком розрахунок можна дійти висновку, що з позивача стягнуто штраф та пеню, що є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення\~строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у\~статті 61 Конституції України\~щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. При цьому, встановленню підлягає також дотримання банком вимог щодо позовної давності при вчиненні даного виду правочину. Так, правовідносини між [PERSON] та Банком виникли на підставі договору № б/н від 08.09.2008 року, за виконавчим написом нотаріуса стягнення здійснюється за період 08.09.2008 року по 31.08.2017 року, тобто поза межами трирічного строку, що не узгоджується з умовами вчинення виконавчих написів, визначеними\~статтею 88 Закону України «Про нотаріат», та підтверджує доводи позивача щодо необхідності перевірки факту дотримання Банком строку позовної давності до частини вимог. \~ \~ \~ \~ Крім того, із аналізу прийнятої Великою Палатою Верховного Суду в справі №342/180/17 (провадження №14-131цс19) постанови від 03 липня 2019 року, висновки якої щодо застосування відповідних норм права в силу положень частини 4 статті 263\~ЦПК України\~підлягають врахуванню, встановлено, що Велика Палата Верховного Суду відступила від висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених раніше у рішеннях Верховного Суду України, та орієнтувала судову практику у справах, де банк звертається до суду з позовом про стягнення заборгованості за договором, укладеним шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, на те, що на підставі норм матеріального права, які застосовуються до стандартної (типової) форми кредитного договору, не підлягають стягненню проценти за користування кредитними коштами та застосуванню відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. За таких обставин, враховуючи вищезазначений правовий висновок та встановлені обставини, суд вважає, що право Банка на стягнення з [PERSON] заборгованості за відсотками, заборгованості за пенею, а також штрафу є спірним, оскільки ці суми були включені до розрахунку заборгованості за кредитним договором від 08.09.2008 року, на підставі якого був вчинений оспорюваний виконавчий напис, всупереч вимогам вищенаведених норм матеріального права. Також, слід зазначити, що за змістом вищезазначених норм права, а саме норм Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, на підтвердження безспірності заборгованості нотаріусу мають бути подані документи, що свідчать про визнання боржником вимог кредитора, тобто нотаріус повинен упевнитися в розумінні боржником пред`явлених до нього вимог і визнання їх. Зокрема, документом, що підтверджує цей факт, є отримання боржником вимоги стягувача щодо усунення порушень зобов`язання з підписом боржника про його отримання, що свідчить про ознайомлення боржника з поданою вимогою. Безспірність документу, відповідно до якого вчиняється виконавчий напис перевіряється наступним чином: боржник повинен бути повідомлений не менш, ніж за 30 днів до вчинення виконавчого напису про порушення кредитних зобов`язань та ліквідувати допущені порушення чи оскаржити виставлену вимогу у судовому порядку або виставити заперечення кредитору. Якщо жодна із цих дій не виконана, заборгованість вважається безспірною. З матеріалів справи не вбачається, що письмова вимога про усунення порушень була направлена Банком на адресу [PERSON] , а відтак вчинення нотаріусом виконавчого напису через відсутність доказів отримання боржником письмової вимоги Банку, є порушенням прав боржника щодо можливості спростування розміру заборгованості, а отже заявлена банком до стягнення кредитна заборгованість не могла вважатись безспірною на момент вчинення виконавчого напису. Таким чином, з наданих суду документів неможливо встановити, чи дійсно на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі; чи повідомлявся позивач про наявність такої заборгованості (направлення вимоги про усунення порушень). Отже, на думку суду, у даному випадку, нотаріус при вчиненні оспорюваного виконавчого напису не переконався належним чином у безспірності розміру сум, що підлягають стягненню за виконавчим написом, чим порушив норми\~Закону України «Про нотаріат»\~та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1\~статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Згідно з п.8 ч.1\~ст.264 ЦПК України\~під час ухвалення рішення суд вирішує чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. Разом з тим, відповідно до ч.1, ч.7, ч.8\~ст.158 ЦПК України\~суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи. У разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи. Якщо протягом вказаного строку за заявою позивача (стягувача) буде відкрито виконавче провадження, вказані заходи забезпечення позову діють до повного виконання судового рішення. З урахуванням зазначених вище норм, підстав для скасування заходів забезпечення позову цим судовим рішенням, суд не вбачає. Згідно частини 1\~ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. По даній справі позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 1211,20 грн та витрати за подання заяви про забезпечення позову в сумі 605,60 грн, які підлягають стягнення з відповідача. На підставі викладеного, ст.15,16,18 ЦК України, ст.\~ст. 87-88 Закону України «Про нотаріат»,

Outcome: approved