Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-14 00:00:00

Представник позивача [PERSON] [PERSON] звернувся до суду із позовом про зняття арешту з майна, посилаючись на те, що 20 серпня 2025 року вона звернулась до Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС у Хмельницькій, Тернопільській та Чернівецьких областях з метою відчуження транспортного засобу, що належить їй на підставі договору купівлі-продажу від 26.09.2024 року, де їй в усній формі повідомили, що на транспортні засоби накладено арешт в рамках розгляду цивільної справи за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя. Посилається на те, що жодного відношення до даної справи не має та являється власницею транспортних засобів, котрі придбала у сім`ї відповідачів. Накладення арешту не дає їй можливість розпоряджатись наявним у власності майном, а тому просить заяву задовільнити, скасувати арешт накладений ухвалою Підволочиського районного суду від 22.07.2025 року. В судовому засідання представник позивача заявлені позовні вимоги підтримав у повному обсязі, зіславшись на обставини, що викладені у позовних вимогах, крім того пояснив, що сторони домовились щодо придбання транспортних засобів, узгодили ціну яка усім підходила, після чого здійснили продаж, а тому вона являється добросовісним набувачем. Накладення арешту на належне їй майно порушує її права як власника, і при здійсненні підприємницької діяльності виникають труднощі додо перетину кордону, а тому позовні вимоги просить задовільнити. Представник відповідача [PERSON] адвокат Білик Л.С. заявлені позовні вимоги визнала у повному обсязі, пояснила, що після того як сторони узгодили ціну, відбулась реалізація транспортних засобів. Відповідачу було відомо за яку ціну продаються транспортні засоби, та про переказ від їх продажі коштів у спільний сімейний бюджет. Крім того, зняття арешту із майна жодним чином не порушить прав відповідача, оскільки нею пред`явлено позов про поділ майна подружжя та стягнення половини вартості транспортних засобів. Просить позовні вимоги задоволити. Представник відповідача [PERSON] адвокат Драус О.О. в судове засідання не з`явилась, проте подала суду заяву згідно якої проти заявлених позовних вимог заперечила та пояснила, що [PERSON] без її згоди в користь сестри відчужено транспортні засоби, і на даний час виник спір з приводу вказаного майна, а тому зняття арешту може утруднити чи зробити не можливим виконання рішення суду. Разом із тим, у разі скасування арешту майна сторона зможе і надалі відчужувати майно, яке вважає набутим за час проживання однією сім`єю, привласнюючи собі кошти за таке відчуження та позбавивши [PERSON] права на них, оскільки шлюбний договір на них не укладався, будь-яких домовленостей щодо спірного майна між ними не має, повертати у добровільному порядку кошти від їх продажу виходячи із їх ринкової вартості відмовляється, а тому у задоволенні позову просить відмовити. Суд, заслухавши представника позивача, доводи представників відповідача, проаналізувавши надані сторонами докази у повній сукупності, приходить до переконання, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити, виходячи із наступних міркувань : Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~«Право на ефективний засіб юридичного захисту» встановлено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі. Одним з механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту є передбачений національним законодавством України інститут вжиття заходів до забезпечення позову. Зі змісту\~постанови Пленуму Верховного суду України від 22.12.2006 №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову»\~вбачається, що забезпечення позову\~це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Точне і неухильне додержання судами України норм чинного законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову є необхідною умовою здійснення завдань цивільного судочинства, які полягають у справедливому, неупередженому та своєчасному розгляді й вирішенні цивільних справ із метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Водночас, в абзаці 1 пункту 1\~постанови Пленуму Верховного суду України від 22.12.2006 №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову»\~зазначено, що єдиною підставою для забезпечення позову є відповідне клопотання у формі мотивованої заяви будь-якої з осіб, котрі беруть участь у справі. Частиною 2\~статті 149 ЦПК України\~визначено, що забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду. Таким чином, забезпечення позову допускається за наявності однієї з двох умов: 1) якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду; 2) якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду. У пункті 4\~постанови Пленуму Верховного суду України від 22.12.2006 №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову»\~роз`яснено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів. Наприклад, обмеження можливості господарюючого суб`єкта користуватися та розпоряджатися власним майном іноді призводить до незворотних наслідків. Підставою для забезпечення позову є обґрунтоване припущення, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду. Цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено виконання рішення при задоволенні позову. Заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може призвести до порушення прав та законних інтересів. При цьому ухвалою про забезпечення позову не може вирішуватися спір по суті. Судом встановлено, що в провадженні Підволочиського районного суду Тернопільської області перебуває цивільна справа №604/401/25 за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя та стягнення частки вартості майна. Предметом спору між сторонами є відчуження однією із сторін без згоди іншого транспортних засобів, які на думку позивача були придбанні за час шлюбу. Ухвалою Підволочиського районного суду Тернопільської області від 22 липня 2025 року в рамках розгляду цивільної справи за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя, стягнення частки вартості майна забезпечено позов шляхом накладення арешту на майно, а саме автомобіль марки Renault Magnum, 2008 року випуску, номерний знак [NUMBER] ; автомобіль марки Renault моделі Premium 450.18Т, 2007 року випуску, номерний знак [NUMBER] , ідентифікаційний номер (VIN код) [NUMBER] ; автомобіль марки Mazda моделі 5, номерний знак [NUMBER] , ідентифікаційний номер (VIN код) [NUMBER] ; причіп марки Van Hool, номерний знак [NUMBER] ; причіп марки KRONE моделі SDP 27, номерний знак [NUMBER] , номер кузова (шасі, рами) [NUMBER] ; причіп марки SAMRO моделі ST 39MPHA номерний знак [NUMBER] , номер кузова (шасі, рами) [NUMBER] ; Суд при постановленні ухвали про накладення арешту на майно врахував та з`ясував відповідність виду забезпечення позову обсягу позовних вимог, взяв до уваги зміст заходу забезпечення та мету його застосування, яка полягає в захисті інтересів учасника процесу, а не в позбавленні (порушенні) прав інших осіб, та дійшов до висновку, що невжиття такого заходу може істотно ускладнити поновлення прав позивача в разі прийняття судом рішення про задоволення позовних вимог. Відповідно до вимог ст. ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право звернутись на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання у спосіб що визначений законом. Згідно ч.1ст 13, ч.1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Проаналізувавши надані сторонами докази у повній сукупності, в межах заявлених позовних вимог, на думку суду, позивачем не наведено, а судом не здобуто належних та допустимих доказів того, що позивач не має можливості розпоряджатись наявним у її власності майном, оскільки як зазначив представник позивача, [PERSON] за належністю користується транспортними засобами при здійсненні підприємницької діяльності, проте виникають труднощі під час перетину кордону, жодним чином не може свідчити, що накладення арешту на майно не дає можливість розпоряджатись вказаним майном. Доказів на підтвердження викладених позивачем обставин, стороною не надано. Окрім того, вжитий судом вид забезпечення позову є розумним, обґрунтованим, логічним, справедливим та має тимчасовий характер до вирішення даного спору по суті, а також є співмірним із заявленими позивачем вимогами і жодним чином не може порушувати прав позивача. За вказаних обставин у задоволенні позовних вимог позивача [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про зняття арешту майна слід відмовити.

Outcome: dismissed