Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-12 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , АТ КБ «Приватбанк» про зняття арешту з майна посилаючись на те, що позивач є власником 24/100 частки квартири [ADDRESS] . В лютому 2025 року позивач звернувся до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Яворської Н.В. з метою укладання та нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу належної позивачу 24/100 частки Квартири. Постановою приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Яворської Н.В. позивачу було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії - посвідченні договору купівлі-продажу належної позивачу 24/100 частки Квартири, у зв`язку з наявними записами про обтяження майна позивача. Так, приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Яворської Н.В., на підставі відомостей, що містяться в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно, встановлено, що:- відповідно до відомостей Реєстру прав власності на нерухоме майно, станом до 2013 року Квартира належала [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] на праві спільної часткової власності по 72/400 кожному; 15.03.2013 року [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] продали по 24/400 (6/100) кожний зі своїх часток квартири позивачу, внаслідок чого позивач став власником 24/100 часток квартири. 25.03.2013 року [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] продали по 28/400 (7/100) кожний зі своїх часток квартири [PERSON] , внаслідок чого [PERSON] став власником 28/100 часток квартири. 06.04.2013 року [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] продали по 20/400 (5/100) кожний зі своїх часток Квартири [PERSON] , внаслідок чого [PERSON] став власником 20/100 часток квартири, та повністю відчужили належні їм частки Квартири; відповідно до відомостей Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, станом на 31.01.2025 року, 24/100 частки квартири належать позивачу [PERSON] , 28/100 частки квартири - належить [PERSON] , 20/100 частки квартири - [PERSON] ; відповідно до відомостей Державного реєстру речових прав на нерухоме майно на 72/400 частки Квартири, належної [PERSON] , накладено арешт на підставі постанови державного виконавця Деснянського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Благовісного В.М. від 27.05.2021 року [NUMBER]; відповідно до відомостей Державного реєстру речових прав на нерухоме майно на 72/400 частки Квартири, належної [PERSON] , накладено арешт на підставі постанови приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Кисельової В.В. від 13.09.2021 року [NUMBER]. Таким чином, станом на момент накладення арешту згідно постанови державного виконавця Благовісного В.М. (27.05.2021 року) та на підставі постанови приватного виконавця Кисельової В.В. (13.09.2021 року) [PERSON] та [PERSON] не були власниками квартири. Відповідно до відомостей з автоматизованої системи виконавчих проваджень, державним виконавцем Благовісним В.М. накладено арешт в рамках виконавчого провадження, стягувачем в якому є [PERSON] , боржником - [PERSON] . Приватним виконавцем Кісельовою В.В. накладено арешт в рамках виконавчого провадження, стягувачем в якому є Акціонерне товариство комерційний банк "Приватбанк", боржником - [PERSON] . Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 11.04.2025 року відкрито провадження, розгляд справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. 09.05.2025 року до суду від представника відповідача АТ КБ «Приватбанк» надійшов відзив на позовну заяву, який прийнятий судом та долучений до матеріалів справи. З відзиву вбачається, що АТ КБ «Приватбанк» не заперечує та не спростовує належність квартири розташовану по [ADDRESS] позивачу та не мав наміру задовольняти свої вимоги за рахунок квартири. Спір щодо належності цього індивідуально визначеного майна наявний між позивачем та органами ВДВС та приватним виконавцем Кісельовою В.В. АТ КБУ «Приватбанк» жодних прав та інтересів позивача не порушувало та жодної шкоди позивачу не завдавало. Просить суд відмовити в задоволені позову в частині вимог до банку. Та відмовити в стягнення судових витрат. В судове засідання позивач та його представник не з`явились, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Від представника позивача надійшла заява про розгляд справи у відсутності позивач ат його представника. В судове засідання відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] не з`явились, про день, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином. Від відповідача [PERSON] надійшла заява про розгляд справи у її відсутність. Вона не заперечує проти зняття арешту, яке їй не належить з 2013 року, але заперечує проти стягнення судових витрат. В судове засідання представник АТ КБ «Приватбанк» не з`явився, про день час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши та оцінивши письмові докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об`єктивно та всебічно з`ясувавши обставини справи, проаналізувавши норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, приходить до наступного висновку. Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст. 15 ЦК України). Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст. 4 ЦПК України). Згідно принципу диспозитивності суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст. 13 ЦПК України). Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України). Як встановлено судом, позивач є власником 24/100 частки квартири [ADDRESS] . Право власності на 24/100 частки Квартири зареєстровано за позивачем в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 15.03.2013 року, номер запису про право власності 353303. З інформаційної довідки з державного реєстру речових прав на нерухоме майно вбачається, що на 72/400 частки квартири, належної [PERSON] , накладено арешт на підставі постанови державного виконавця Деснянського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Благовісного В.М. від 27.05.2021 року № [NUMBER] та накладено арешт на 72/400 частки квартири, належної [PERSON] , на підставі постанови приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Кисельової В.В. від 13.09.2021 року № [NUMBER]. Відповідно до відомостей з автоматизованої системи виконавчих проваджень, державним виконавцем Благовісним В.М. накладено арешт в межах виконавчого провадження, стягувачем в якому є [PERSON] , боржником - [PERSON] . Приватним виконавцем Кісельовою В.В. накладено арешт в межах виконавчого провадження, стягувачем в якому є АТ КБ "Приватбанк", боржником - [PERSON] . Отже, станом на момент накладення арешту згідно постанови державного виконавця Благовісного В.М. від 27.05.2021 року та на підставі постанови приватного виконавця Кисельової В.В. від 13.09.2021 року [PERSON] та [PERSON] не були власниками квартири [ADDRESS] . З матеріалів справи вбачається, що позивач ніколи не був боржником у виконавчих провадження, в межах яких було накладено арешт на його власність - 24/100 частини квартири [ADDRESS] . Згідно ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправне позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно зі статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. Згідно ч. 1 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Відповідно ч. 2 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» у разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Виконавець зобов`язаний зняти арешт з коштів на рахунку боржника та/або з електронних грошей, які знаходяться на електронних гаманцях в емітентах електронних грошей, не пізніше наступного робочого дня з дня надходження від банку, небанківських надавачів платіжних послуг документів, які підтверджують, що на кошти, які знаходяться на рахунку, заборонено звертати стягнення згідно із цим Законом, а також у випадку, передбаченому пунктами 10, 15 частини першої статті 34 цього Закону. Отже судом встановлено, що позивач не був боржником у виконавчих провадженнях № [NUMBER] та № [NUMBER], в межах яких було накладено арешт на його квартиру [ADDRESS] , суд вважає за можливе скасувати арешт майна, а саме 24/100 частини квартири [ADDRESS] , право власності на яку зареєстровано за [PERSON] , оскільки накладений арешт перешкоджає власнику в повній мірі користуватися, розпоряджатися та володіти таким майном. Одночасно із цим зняти арешт з усієї квартири [ADDRESS] суд не вбачає за можливе, оскільки позивач є власником лише частини квартири, а саме 24/100 частини квартири. Зважаючи на зазначене вище, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про задоволення позову [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , Акціонерного товариства комерційний банк Приватбанк» про зняття арешту з майна частково. На підставі викладеного,

Outcome: partial