Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-14 00:00:00

03.06.2025 до суду надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача: служба у справах дітей Борщагівської сільської ради Бучанського району Київської області, як орган опіки та піклування, про позбавлення батьківських прав. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 19.07.2009 між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] було укладено шлюб від якого [INFO] у сторін народився син [PERSON] , в подальшому, 03.09.2020 рішенням Оратівського районного суду Вінницької області (справа № 141/609/18) шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано та син [PERSON] із серпня 2021 року залишився проживати із позивачем та проживає разом із ним на дату подання позовної заяви до суду. Позивач [PERSON] зазначає, що він офіційно працює, має належні умови для утримання сина та подальшого його проживання, готовий та прагне займатися вихованням дитини, спілкується із педагогами, які навчають сина, цікавиться його шкільним життям, натомість, [PERSON] у 2021 році виїхала на територію російської федерації, із сином не спілкується, не виконує належним чином свої батьківські обов`язки, не займається належним вихованням дитини, постійно та свідомо ігнорує потреби сина, не приділяє йому достатньої уваги, не цікавиться успіхами та станом здоров`я [PERSON] , не піклується про фізичний та духовний розвиток дитини, підготовкою до самостійного життя, зокрема, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, не надає дитині в достатній мірі доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі. Окрім того, позивач вважає, що будь яке спілкування відповідача із сином є небезпечним для дитини як із фізичного, морального, так і психологічного аспекту та може завдати істотних проблем в майбутньому. На підставі викладеного позивач [PERSON] просить суд позбавити [PERSON] батьківських прав відносно сина [PERSON] , [INFO] . Ухвалою суду від 17.06.2025 відкрито провадження у справі, призначено підготовче судове засідання на 23.07.2025, зобов`язано службу у справах дітей Борщагівської сільської ради Бучанського району Київської області, як орган опіки та піклування, в порядку ст. 19 Сімейного кодексу України надати письмовий висновок щодо розв`язання спору та залучено Міністерство оборони України, як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору. 23.07.2025 до суду через систему «Електронний суд» від представника Міністерства оборони України Панасюка В.М. надійшли пояснення, відповідно до яких [PERSON] вказує, що рішення по справі про позбавлення батьківських прав впливатиме на права та обов`язки відповідного територіального центру комплектування та соціальної підтримки, який уповноважений вирішувати питання про надання відповідної відстрочки, перевірки підстав її надання та ведення спеціального обліку військовозобов`язаних, а тому просить суд залучити до участі у справі № 141/471/25 [INFO] . Підготовчі судові засідання, призначені на 23.07.2025 та на 06.08.2025, не відбулись та були відкладені, відповідно, на 06.08.2025 та на 20.08.2025, у зв`язку із ненаданням службою у справах дітей Борщагівської сільської ради Бучанського району Київської області, як органу опіки та піклування, висновку щодо розв`язання спору. 05.08.2025 до суду через систему «Електронний суд» від представника позивача [PERSON] адвоката Демидко І.В. надійшло клопотання про долучення доказів, а саме долучення до матеріалів справи № 141/471/25 заяву відповідача [PERSON] 20.08.2025 ухвалою суду закрито підготовче провадження у справі, призначено справу до судового розгляду по суті на 25.09.2025, залучено до участі у справі [INFO] . 29.08.2025 до суду через систему «Електронний суд» від представника третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, [INFO] [PERSON] надійшли пояснення по справі, відповідно до яких [PERSON] просить суд встановити фактичні обставини та підстави, за яких було визначено місце проживання дитини [PERSON] , [INFO] , із позивачем (батьком) [PERSON] після розлучення подружжя, з метою з`ясування добровільності чи/або вирушення, ймовірного примушування дитини до проживання разом із батьком; встановити факт перетину кордону України в напрямку російської федерації у 2021 році та у зворотньому напрямку за період із 2021 року (з дати перетину) по 02.06.2025 року (до дати звернення до суду з позовною заявою у даній справі), з метою з`ясування перебування матері дитини [PERSON] на території України в зазначений період часу; з`ясувати мету подання позивачем заяви від 22.05.2025 про складання акту обстеження житлово побутових умов до служби у справах дітей Борщагівської сільської ради Бучанського району Київської області, оскільки зазначена позивачем мета по суті такої заяви не віднесена до повноважень адресата; встановити соціальне оточення дитини [PERSON] та поведінку сім`ї [PERSON] , джерела доходу [PERSON] та матеріальну забезпеченість сім`ї та дитини, зокрема, оскільки службою у справах дітей при складанні акту обстеження умов проживання від 27.05.2025 зазначені питання не виносилися; зобов`язати позивача [PERSON] надати до суду належні докази на підтвердження фактичної адреси проживання та складу його сім`ї із 2021 року (рік ймовірного перетину кордону матері дитини [PERSON] ); залучити до участі у справі № 141/471/25 [INFO] в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог із підстав та за ознаками ймовірного вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 210 КУпАП. Ухвалою суду від 25.09.2025 відкладено розгляд справи на 15.10.2025, залучено до участі у справі [INFO] та [INFO] , в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору й витребувано у [INFO] та [INFO] відомості щодо уточнення військових даних та перебування на військовому обліку військовозобов`язаного [PERSON] 15.10.2025 до суду надійшов лист [INFO] № 7/4227 від 14.10.2025, відповідно до якого начальник [INFO] [PERSON] зазначає, що військовозобов`язаний [PERSON] , [INFO] , перебуває на військовому обліку у [INFO] із 24.09.2002, при цьому, звірку щодо уточнення облікових даних не проходив, а тому являється порушником військового обліку із 06.05.2025 року. Відповідач [PERSON] належним чином повідомлялася про час, день та місце розгляду справи у встановленому законом порядку, шляхом скеровування кореспонденції суду по місцю реєстрації, натомість у судове засідання не з`явилась, правом на подачу відзиву не скористалась, причини поважності неявки суду не повідомила. При цьому, конверти з кореспонденцією суду, надіслані на адресу місця реєстрації відповідача, повернуто до суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». Міністерство оборони України в судове засідання, призначене на 25.09.2025 не з`явилося, повноважного представника до суду не направило, при цьому, у поясненнях від 23.07.2025 представник Міністерства оборони України Панасюк В.М. просить суд розгляд справи проводити без участі представника Міністерства оборони України. [INFO] в судове засідання, призначене на 25.09.2025 не з`явився, повноважного представника до суду не направив, жодних інших заяв чи клопотань, окрім пояснень від 29.08.2025, суду не подав. [INFO] в судове засідання, призначене на 25.09.2025 не з`явився, повноважного представника до суду не направив, натомість, 13.10.2025 до суду через систему «Електронний суд» від представника [INFO] Чемерис С.В. надійшла заява про розгляд справи № 141/471/25 без участі представника [INFO] . [INFO] в судове засідання, призначене на 25.09.2025 не з`явився, повноважного представника до суду не направив, жодних інших заяв чи клопотань, окрім листа від 15.10.2025 до суду не направив. Згідно ч. 1\~ст. 223 ЦПК України\~неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Суд, з`ясувавши думку учасників справи, а також з урахуванням конкретних обставин справи № 141/471/25, наявності доказів своєчасного та належного повідомлення учасників справи про час, день та місце розгляду справи, дійшов висновку про можливість розгляду справи № 141/471/25 за відсутності інших учасників справи. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] адвокат Киричук Г.М. суду пояснила, що у 2020 році шлюб між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] було розірвано, після чого син сторін [PERSON] залишився проживати із позивачем й проживає з батьком на час розгляду справи, повністю перебуває на його утриманні, оскільки у 2021 році [PERSON] виїхала за кордон, а саме до російської федерації та із сином [PERSON] не спілкується, що й стало підставою звернення позивача до суду, а саме позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно сина [PERSON] . На підставі викладеного адвокат Киричук Г.М. просить суд позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. Позивач [PERSON] підтримав позицію свого представника адвоката Киричук Г.М., а також суду додатково пояснив, що син [PERSON] проживає спільно з ним в [ADDRESS] із серпня 2021 року. Також позивач повідомив, що [PERSON] залишила свого сина [PERSON] у 2021 році в с. Велика Ростівка Вінницького району Вінницької області та виїхала до російської федерації й по даний час перебуває там, при цьому, із сином не спілкується та фінансово не допомагає. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, головний спеціаліст служби у справах дітей Борщагівської сільської ради Бучанського району Київської області Лещенко М.О. у судовому засіданні зазначила, що погоджується із висновком органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно дитини\~\~ [PERSON] , [INFO] . Також [PERSON] пояснила, що працівники служби у справах дітей Борщагівської сільської ради Бучанського району Київської області спілкувалися із [PERSON] , який пояснив, що востаннє спілкувався із матір`ю [PERSON] у 2023 році, мати не приділяла йому належної уваги, поводилась із ним недбало, часто залишала самого вдома, а згодом залишила під нагляд бабусі та виїхала за кордон. Окрім того, [PERSON] розповів, що має образу на матір, оскільки вона його покинула, продавала його речі, не слідкувала за його зовнішнім виглядом та станом здоров`я. При вирішенні питання щодо доцільності позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно дитини\~\~ [PERSON] покладається на розсуд суду. Суд, заслухавши пояснення позивача, представника позивача, а також представника служби у справах дітей Борщагівської сільської ради Бучанського району Київської області, розглянувши матеріали справи № 141/471/25, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 14.05.2021 Оратівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрально Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) у [PERSON] та [PERSON] [INFO] народився син [PERSON] . Як убачається із рішення Оратівського районного суду Вінницької області від 03.09.2020 у справі № 141/609/18, шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Оратівського районного управління юстиції у Вінницькій області 19.07.2009, актовий запис № 21, розірвано. Відповідно до відомостей про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб, виданому Оратівською селищною радою Вінницького району Вінницької області від 23.05.2025 (№ 65/08.00.24-07), за адресою: [ADDRESS] , зареєстровані [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Згідно довідки ТОВ «СІЛЬПО ФУД» № 75 від 20.05.2025 «Про підтвердження місця роботи», [PERSON] працює в ТОВ «СІЛЬПО ФУД» за професією старший охоронник, Відділ охорони, Магазин № 8_С Київ Борщагівська вул. 154А, із 24 жовтня 2018 року (наказ про прийняття на роботу від 23.10.2018 № 664/МЦ8-к). Як убачається із характеристики, виданої начальником відділу охорони ТОВ «СІЛЬПО ФУД» магазин № 8 Цвіркун О.П. (№ 93 від 20.05.2025), [PERSON] , [INFO] , працює в ТОВ «СІЛЬПО ФУД», магазин № 8 на посаді старшого охоронника із 24 жовтня 2018 року по теперішній час, за період перебування на посаді старшого охоронника [PERSON] зарекомендував себе позитивно, як фахівець в галузі охорони, ділові якості проявив на найвищому рівні, постійно прагне до самовдосконалення, за характером спокійний та врівноважений, жодної скарги від клієнтів певної сфери обслуговування не надходило. В колективі користується повагою та авторитетом, у порушенні техніки безпеки та трудової дисципліни помічений не був, шкідливих звичок не має, прогулів та запізнень за час роботи не мав, нагороджений відзнаками та почесними грамотами за сумлінну працю, неодноразово отримував грошові премії за розвиток та вклад в галузі охорони. Відповідно до довідки № 79, виданої 20.05.2025 спеціалізованою школою № 131 Святошинського району м. Києва, [PERSON] є учнем 8-А класу спеціалізованої школи № 131 Святошинського району м. Києва. Згідно характеристики, виданої директором [PERSON] та класним керівником [PERSON] спеціалізованої школи № 131 Святошинського району м. Києва, [PERSON] навчається у школі з першого класу, зарекомендував себе як старанний, дисциплінований, працелюбний учень, має навчальні досягнення достатнього рівня, навчається в повну міру своїх можливостей, виявляє логічне мислення, володіє міцними знаннями із гуманітарних дисциплін, має здібності до вивчення англійської мови, історії України та зарубіжної літератури, на уроках завжди уважний та активний. До виконання громадських доручень ставиться сумлінно, був учасником шкільної олімпіади, товариський, відповідальний, розсудливий, не піддається чужому впливу, правила поведінки завжди свідомо виконує, учителі високо оцінюють його ставлення до навчання, підтримує дружні стосунки із багатьма учнями. Батько дитини [PERSON] спілкується з педагогами, які навчають сина, цікавиться шкільним життям дитини, завжди на зв`язку із класним керівником, натомість, мати контакту зі школою не підтримує, успішністю дитини не цікавиться, з вчителями не спілкується, вихованням дитини займається лише батько. Як убачається із акту обстеження умов проживання від 27.05.2025 року, за адресою: [ADDRESS] , проживають [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , умови проживання задовільні, в помешканні дотримано санітарно гігієнічні норми, чисто та затишно, для дитини створені всі необхідні умови для повноцінного розвитку та виховання, дитина всім забезпечена. 07.08.2025 виконавчим комітетом Борщагівської сільської ради Бучанського району Київської області прийнято рішення № 637/27 «Про затвердження висновку щодо визначення доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] , відносно неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] ». Як вбачається з висновку служби у справах дітей Борщагівської сільської ради Бучанського району Київської області, затвердженого рішенням виконавчого комітету Борщагівської сільської ради Бучанського району Київської області прийнято рішення № 637/27 «Про затвердження висновку щодо визначення доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] , відносно неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] », в телефонному режимі спеціалістами служби у справах дітей була проведена бесіда із матір`ю дитини [PERSON] , яка повідомила, що наразі знаходиться на території російської федерації із 2021 року, повернутись на територію України не може. 16.07.2025 подала до служби у справах дітей заяву, в якій зазначила, що не заперечує щодо позбавлення її батьківських прав відносно неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , натомість, 17.07.2025 подала до служби у справах дітей заяву, в якій зазначила, що заперечує щодо позбавлення її батьківських прав відносно неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , та бажає бути присутньою на комісії з питань захисту прав дитини. На розгляді комісії з питань захисту дитини при Борщагівській сільській раді Бучанського району Київської області 22 липня 2025 року винесено питання щодо визначення доцільності (недоцільності) позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] , відносно неповнолітнього [PERSON] , [INFO] . На засіданні комісії були присутні батько [PERSON] та мати [PERSON] (за допомогою месенджера Телеграм). [PERSON] повідомив, що дитина після проживання з матір`ю дуже травмована, матір дитини вже тривалий час не піклується про здоров`я та навчання дитини, тому просить комісію прийняти рішення щодо доцільності позбавлення батьківських прав матері. Натомість, [PERSON] повідомила, що наразі знаходиться на території російської федерації та планує приїхати до сина, а також заперечує щодо позбавлення її батьківських прав. На підставі викладеного комісія з питань захисту прав дитини при Борщагівській сільській раді Бучанського району Київської області від 22 липня 2025 року (протокол № 13) орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] , відносно неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . В судовому засіданні 15.10.2025 неповнолітній син позивача, [PERSON] , підтримав позицію батька [PERSON] щодо позбавлення батьківських прав його матері [PERSON] та повідомив суд, що матір [PERSON] постійно залишала його самого вдома, ставилась до нього погано, надалі завезла в село до своєї матері та виїхала в російську федерацію, після чого у серпні 2021 року його забрав до себе батько [PERSON] , з яким він і проживає на даний час. Також суду повідомив, що востаннє спілкувався із матір`ю у 2023 році. Визначаючись щодо встановлених обставин та спірних правовідносин, суд керується наступним. Згідно із ст.\~2\~ЦПК\~України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Статтею 4\~ЦПК\~України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтею 12\~ЦПК\~України встановлено принцип змагальності сторін в цивільному судочинстві, який полягає в тому, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до принципу диспозитивності цивільного судочинства (ст. 13 ЦПК України) суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. За правилами статті 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Частиною сьомою статті 7\~СК\~України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою постановою Верховної\~Ради\~України\~від 27\~лютого\~1991\~року\~№\~789-XII (далі - Конвенція), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Згідно з частинами першою-четвертою статті 150\~СК\~України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності (частина перша статті 155 СК України). Відповідно до статті 165\~СК\~України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Так, підстави для позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Згідно п.п. 2-6 ч. 1\~ст. 164 СК України, один\~з батьків може бути позбавлений батьківських прав, якщо буде встановлено, що: - ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; - жорстоко поводяться з дитиною; -є хронічними алкоголіками або наркоманами; - вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; - засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Згідно з ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до\~Постанови пленуму Верховного суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав»\~з наступними змінами, позбавлення батьківських прав, що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених\~ст. 164 СК. Згідно з абз. 2 п. 18 вищезгаданої постанови Пленуму Верховного Суду України, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Отже, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які ухиляються від виконання своїх обов`язків з виховання дітей або зловживають своїми батьківськими правами, жорстоко поводяться з дітьми, шкідливо впливають на них своєю аморальною, антигромадською поведінкою. Аналізуючи встановлені факти у контексті позбавлення батьківських прав, суди повинні зважувати на те, що позбавлення батьківських прав на дитину вже несе в собі негативний вплив на свідомість дитини, та застосовувати цей захід як крайню міру впливу та захисту прав дитини. Таким чином, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який необхідно розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків. Аналогічні правові\~висновки викладені\~Верховним Судом\~у постановах\~від 29\~квітня 2020\~року у\~справі №\~522/10703/18\~(провадження\~№ 61-4014\~св 20),\~від 13\~квітня 2020\~року у\~справі №\~760/468/18\~(провадження\~№ 61-8883св19),\~від 11\~березня 2020\~року у\~справі №\~638/16622/17\~(провадження № 61-13752св19), від 23 грудня 2020 року у справі N 522/21914/14 (провадження № 61-8179св19). При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьками обов`язків по вихованню, а також встановити, що мати ухиляється від їх виконання свідомо, тобто, що систематично, незважаючи на всі інші заходи попередження та впливу, продовжує не виконувати свої батьківські обов`язки, і, такі засоби впливу виявилися безрезультатними. Згідно з ч. 1\~ст. 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Умовою по ухиленню від обов`язків по вихованню дитини, як підстава позбавлення батьківських прав, передбачена п. 2. ч.1\~ст. 164 СК України, може бути лише винна поведінка особи, свідоме нехтування нею своїми батьківськими обов`язками. Відповідні докази умисного ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідачки відносно дитини в матеріалах справи відсутні. Пунктом 18 вищевказаної постанови Пленуму Верховного Суду України передбачено право суду, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось з батьків з урахуванням характеру, особи матері, а також конкретних обставин справи, відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність зміни ставлення до виховання дітей, поклавши на орган опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Позивачем та його представником не доведено, що поведінка відповідачки відносно дитини є свідомим нехтуванням нею своїми батьківськими обов`язками, а не збігом життєвих обставин, які склалися навколо неї: необізнаність, відсутність матеріальних коштів для утримання дитини, відсутність підтримки рідних та належного супроводу соціальних служб, тощо. Також стороною позивача не доведено, що наявні інші підстави передбачені п.п.2-6 ч. 1\~ст. 164 СК України\~для позбавлення відповідачки батьківських прав. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року (далі - Декларація), у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю (батьком). Хоча у матеріалах справи наявний висновок про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно її неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , втім відповідно до положення ч.ч. 5, 6\~ст. 19 СК України, наявність висновку про доцільність позбавлення батьківських прав ще не є запорукою позитивного рішення суду. Такий документ має лише рекомендаційний характер і врахування його судом не є обов`язковим. Стосовно думки малолітнього [PERSON] , який підтримав позицію батька [PERSON] щодо позбавлення батьківських прав матір [PERSON] суд зазначає, що думка дитини не повинна бути абсолютною для суду, якщо вона не буде відповідати та сприяти захисту прав та інтересів дитини. Ураховуючи думку дитини, необхідно розуміти, що малолітня дитина є вразливою до маніпуляцій зі сторони дорослих, а також враховувати всі обставини, що могли спричинити формування саме такого бажання в дитини, оскільки при вирішенні спору, що стосується вкрай чутливої сфери правовідносин, а дитина потребує уваги, підтримки і любові обох батьків, суди повинні ґрунтовно дослідити та оцінити всі обставини справи, надати належну правову оцінку доказам: кожному конкретно взятому та у їх сукупності. Аналогічний правовий висновок викладено Верховним Судом у постанові від 29 липня 2021 року у справі № 686/16892/20 (провадження № 61-6807св21). Окремо слід зазначити, що наявність визнання відповідного позову матір`ю не може бути основою для її позбавлення батьківських прав. Адже такі дії самі по собі є неправозгідними, суперечать моральним засадам суспільства та не відповідають інтересам дитини ( постанова КЦС від 10.11.2023 у справі № 401/1944/22). У справі обов`язково досліджуватимуться інші обставини. Верховний Суд неодноразово підкреслював, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом вирішення сімейних питань, на який йдуть лише у виняткових випадках. А головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку (постанова КЦС від 20.12.2023 у справі №522/20260/21). Саме ці докази і вважатимуться законними підставами для задоволення позову (постанова КЦС від 29.11.2023 у справі №607/15704/22). Також у своїй постанові від 07.05.2024 у справі № 137/1411/23 Вінницький апеляційний суд наголошував на необхідності забезпечення якнайкращих інтересів дитини з огляду на необхідність забезпечення її права на спілкування та збереження зв`язків з обома батьками. У постанові від 20.11.2024 у справі № 137/410/24 колегія суддів Вінницького апеляційного суду, оцінюючи письмову заяву про визнання позову разом з усіма іншими доказами, прийшла до переконання, що у такому випадку визнання відповідачем позову суперечить закону, оскільки відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства та не відповідає інтересам дитини. Докази, які були надані позивачем, суд не вважає достатніми та переконливими для застосування до відповідача такої крайньої міри впливу як позбавлення батьківських прав відносно її дитини . Суд звертає увагу на висновок у справі "Mandet c. France", в якій 11 років бездіяльності батька не розглядалась Європейським судом як обставина, що є підставою для позбавлення його батьківських прав. Навпаки, суд зазначив, що існує потенційна вигода майбутніх дитячо-батьківських відносин, оскільки поновлення цього зв`язку надає дитині можливість отримати більше, ніж втратити. Позбавлення батьківських прав є втручанням у приватне і сімейне життя. У цій ситуації таке втручання не є виправданим і пропорційним, оскільки матеріали справи не свідчать про умисне невиконання відповідачем своїх обов`язків. За таких обставин, суд прийшов до висновку, що позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , не забезпечуватиме інтересів самої дитини, оскільки позивач не довів, та не надав суду доказів, в чому полягає захист інтересів дитини шляхом позбавлення матері по відношенню до дитини батьківських прав та доказів, які б безспірно свідчили про умисне ухилення відповідачкою від виконання батьківських обов`язків відносно дитини, а відтак суд вважає за необхідне відмовити у задоволені позову. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа "Серявін проти України", § 58, рішення від 10 лютого 2010 року). Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд враховує наступне. Згідно частин 1, 2 ст.\~141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У зв`язку з відмовою в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, судові витрати покладаються на позивача.

Outcome: dismissed