Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-08 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся у вересні 2021 року до суду з позовом про витребування у ТОВ "ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ "МОРГАН КЕПІТАЛ" на його користь земельної ділянки площею 0,0555 га, що розташована за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер 8000000000:72:175:0042. Зазначає, що йому, на праві приватної власності, належала земельна ділянка загальною площею 0,0555 га, розташована за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер 8000000000:72:175:0042. Рішенням приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Русанюк З.З. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 51271674 від 21.02.2020, було здійснено державну реєстрацію права власності на земельну ділянку, загальною площею 0,0555 га, розташовану за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер 8000000000:72:175:0042, за Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Морган Кепітал». Дане рішення було прийнято нотаріусом на підставі виконавчого напису, вчиненого 02.10.2018 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Малаховською Іриною Валентинівною, зареєстрованого в реєстрі за № 968, про звернення стягнення на вказану земельну ділянку. Рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 06 жовтня 2020 року у справі № 757/53076/18 позов [PERSON] було задоволено, визнано виконавчий напис, вчинений 02.10.2018 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Малаховською Іриною Валентинівною, зареєстрований в реєстрі за № 968, про звернення стягнення на земельну ділянку, таким що не підлягає виконанню. Вказав, що на даний час, як вбачається з інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 13 серпня 2021 року, земельна ділянка площею 0,0555 га, що розташована за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер 8000000000:72:175:0042 належить на праві власності ТОВ «Фінансова компанія «Морган Кепітал». У той же час, з відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вбачається, що 07 липня 2021 року зазначена земельна ділянка стала предметом договору суперфіцію, за яким правокористувачем є ТОВ «Буд Інвест Проект 1». Зазначає, що за таких обставин, земельна ділянка вибула із володіння як титульного власника не з його волі, у незаконний спосіб. Просив позов задовольнити. На підставі Положення про автоматизовану систему документообігу суду та Засад використання автоматизованої системи документообігу суду позовну заяву розподілено 09.09.2021 та передано в провадження судді Усатовій І.А. Ухвалою судді Солом`янського районного суду м. Києва від 06.05.2022 у справі відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення (виклику) сторін. 26 травня 2022 року до суду від представника ТОВ «Фінансова компанія «Морган кепітал» адвоката Дикого Ю.О. надійшло клопотання про перехід до розгляду справи за правилами загального позовного провадження. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 10.06.2022 здійснено перехід до розгляду цивільної справи за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. 05 жовтня 2022 року до суду надійшов відзив ТОВ «Фінансова компанія «Морган кепітал», де зазначено, що позов [PERSON] є недоведеним та не підлягає задоволенню. Позивач у позовній заяві посилається на рішення Солом?янського районного суду міста Києва від 06.10.2020 у справі №757/53076/18, яким позов [PERSON] задоволено, визнано виконавчий напис, вчинений 02.10.2018 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Малаховською І.В., зареєстрований в реєстрі за №968 про звернення стягнення на земельну ділянку, таким що не підлягає виконанню. Як вбачається з відомостей вебпорталу Судова влада України позов [PERSON] про визнання виконавчого напису таким що не підлягає виконанню зареєстровано судом 15.03.2019. Водночас у справі №757/53076/18 відповідачем є ПАТ «Укрсоцбанк», а не ТОВ «ФК «Морган Кепітал», хоча 07.11.2018 між АТ «Укрсоцбанк» та ТОВ «ФК «Морган Кепітал» укладено договір факторингу, відповідно до умов якого до ТОВ «ФК «Морган Кепітал» перейшло право вимоги повернення заборгованості, тобто на час звернення до суду з позовом належним відповідачем було ТОВ «ФК «Морган Кепітал», а не ПАТ «Укрсоцбанк». [PERSON] станом на дату звернення до суду із цим позовом був обізнаний із фактом правонаступництва у спірних правовідносинах, однак пред?явив позов до неналежного відповідача. З урахуванням викладеного, рішення Солом?янського районного суду міста Києва від 06.10.2020 у справі №757/53076/18 про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, що ухвалене відносно неналежного відповідача, не може враховуватись при вирішенні цієї справи. Вказано, що з викладених у відзиві заперечень на позовну заяву та спростованих відповідачем доводів позову щодо витребування майна з чужого незаконного володіння, вбачається відсутність підстав для задоволення позовної заяви [PERSON] про витребування майна з чужого незаконного володіння. 31 січня 2023 року до суду надійшла заява від представника позивача - адвоката Харчука В.І. про зміну предмету позову з додатками та із заявою про відмову від частини позовних вимог. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 22.05.2023 заяву позивача про зміну предмету позову залишено без руху. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 11.07.2025 заяву позивача про зміну предмету позову у цивільній справі за позовом [PERSON] до товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «МОРГАН КЕПІТАЛ», товариства з обмеженою відповідальністю «БУД ІНВЕСТ ПРОЕКТ 1» про витребування майна із чужого незаконного володіння повернуто позивачу. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 17.07.2025 прийнято відмову позивача від позову в частині позовних вимог до товариства з обмеженою відповідальністю «БУД ІНВЕСТ ПРОЕКТ 1» та провадження у справі в частині заявлених вимог [PERSON] до товариства з обмеженою відповідальністю «БУД ІНВЕСТ ПРОЕКТ 1» про витребування майна із чужого незаконного володіння закрито. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 05.09.2025 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 12.09.2025 заяву представника [PERSON] - адвоката Харчука В.І. про забезпечення позову у цивільній справі за позовом [PERSON] до товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «МОРГАН КЕПІТАЛ» про витребування майна із чужого незаконного володіння задоволено. Накладено арешт на земельну ділянку, загальною площею 0,0555 розташовану за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер 8000000000:72:175:0042, цільове призначення земельної ділянки - для обслуговування житлового будинку і господарських будівель, що належить на праві власності [PERSON] . У судовому засіданні представник позивача просив задовольнити позов. У судовому засіданні представник відповідача просив відмовити у задоволенні позову. Вислухавши сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що позивачу на праві приватної власності, належала земельна ділянка загальною площею 0,0555 га, розташована за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер 8000000000:72:175:0042. З інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 13 серпня 2021 року, довідка №270380811, вбачається, що земельна ділянка площею 0,0555 га, що розташована за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер 8000000000:72:175:0042 належить на праві власності ТОВ «Фінансова компанія «Морган Кепітал» на підставі рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Русанюк З.З. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 51271674 від 21.02.2020, яким було здійснено державну реєстрацію права власності на земельну ділянку, загальною площею 0,0555 га, розташовану за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер 8000000000:72:175:0042, за Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Морган Кепітал». Як вбачається з матеріалів справи дане рішення було прийнято нотаріусом на підставі виконавчого напису, вчиненого 02.10.2018 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Малаховською Іриною Валентинівною та зареєстрованого в реєстрі за № 968, про звернення стягнення на вказану земельну ділянку. Крім того, встановлено, що 03.10.2018 постановою приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Турчина А.А. відкрито виконавче провадження N 57353840 з примусового виконання виконавчого напису № 968, виданого 02.10.2018. У ході примусового виконання, відповідно до постанови від 18.12.2019 про опис та арешт (коштів) майна боржника у ВП № 57353840, проведено опис майна боржника, а саме: земельної ділянки, кадастровий номер № 8000000000:72:175:0042, загальною площею 0,0555 га, розташована за адресою: [ADDRESS] , що належить боржнику на підставі договору купівлі-продажу № 10603 житлового будинку від 06.10.2008, а також договору купівлі-продажу N10607 від 06.10.2008 земельної ділянки, посвідченного приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Русанюком 3.3. Згідно акту приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Турчини А.А. від 17.02.2020 у ВП 57353840 в рахунок погашення заборгованості за виконавчим написом № 968 від 02.10.2018 земельну ділянку, кадастровий номер № 8000000000:72:175:0042, загальною площею 0,0555 га - цільове призначення - для обслуговування житлового будинку і господарських будівель, розташована за адресою: [ADDRESS] , що належить боржнику [PERSON] , передано стягувачу ТОВ «Фінансова компанія «Морган Кепітал». З акту вбачається, що виконавцем на підставі викладеного, відповідно до ст. 61 3У «Про виконавче провадження» та ст.ст. 49, 47 ЗУ «Про іпотеку» передається у власність ТОВ «Фінансова компанія "Морган Кепітал"» земельна ділянка кадастровий номер N8000000000:72:175:0042, загальною площею 0,0555 га, розташована за адресою: [ADDRESS] , яка належить на праві власності боржнику [PERSON] та перебуває в іпотеці у ТОВ «Фінансова компанія "Морган Кепітал" (код ЄДРПОУ 40008320). Майно передається Іпотекодержателю (стягувачу за виконавчим документом) в рахунок погашення боргу згідно: - виконавчого напису № 968, виданого 02.10.2018 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Малаховською 1.В. про звернення стягнення на земельну ділянку, загальною площею, 555 га, розташовану за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер 8000000000:72:175:0042, цільове призначення земельної ділянки - для обслуговування житлового будинку і господарських будівель, що належить на праві власності [PERSON] . Ціна, що дорівнює початковій вартості майна, за якою воно передавалось на реалізацію становить 1 566 300 (один мільйон п`ятсот шістдесят шість тисяч триста) гри.00 коп. Як вбачається з матеріалів справи АТ «Укрсоцбанком» було направлено позивачу повідомлення від 07.11.2018 про відступлення на користь ТОВ «Фінансова компанія «Морган Кепітал» права вимоги щодо заборгованості за договором про іпотечний кредит на підставі договору факторингу від 07.11.2018. Встановлено, що АТ «Укрсоцбанк», звернувшись до приватного нотаріуса за вчиненням 02.10.2018 виконавчого напису, вже 7.11.2018 уклало договір факторингу з ТОВ «Фінансова компанія «Морган Кепітал» згідно якого право вимоги щодо заборгованості позивача за договором про іпотечний кредит № MRTG- 000000014887 від 06.10.2008 було відступлене на користь ТОВ «Фінансова компанія «Морган Кепітал», а останнє 8.11.2018 направило позивачу повідомлення про нового кредитора. Рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 06 жовтня 2020 року у справі № 757/53076/18 позов [PERSON] було задоволено, визнано виконавчий напис, вчинений 02.10.2018 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Малаховською Іриною Валентинівною, зареєстрований в реєстрі за № 968, про звернення стягнення на земельну ділянку, таким що не підлягає виконанню. Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: керує ходом судового процесу; сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається у порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Примусове відчуження об`єктів права приватної власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності, на підставі і у порядку, встановлених законом, та за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості. Примусове відчуження таких об`єктів з наступним повним відшкодуванням їх вартості допускається лише в умовах воєнного чи надзвичайного стану. Частиною першою статті 321 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), яка кореспондується із статтею 41 Конституції України, унормовано, що право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Цивільним кодексом України одним зі способів захисту порушених прав передбачено віндикацію. Так, власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним (стаття 387 ЦК України). Віндикація - це витребування своєї речі не володіючим власником від володіючого не власника. Віндикація - це передбачений законом основний речово-правовий спосіб захисту цивільних прав та інтересів власника майна чи особи, що має речове право на майно (титульного володільця), який полягає у відновленні становища, що існувало до порушення, шляхом повернення об`єкта права власності у володіння власника (титульного володільця) з метою відновлення права використання власником усього комплексу його правомочностей. Майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача - з підстав, передбачених частиною першою статті 388 ЦК України. Витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема, якщо між власником (законним володільцем) і володільцем майна відсутні договірні відносини і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного безпосередньо із власником договору. Відповідно до пункту 3 частини першої статті 388 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Для застосування пункту 3 частини першої статті 388 ЦК України ключовими аспектами є відсутність волі власника на відчуження майна, добросовісність набувача, а також оплатність при відчуженні спірного майна. Стаття 388 ЦК України передбачає вичерпне коло підстав, коли за власником зберігається право на витребування свого майна від добросовісного набувача. Право власника на витребування майна від добросовісного набувача на підставі зазначеної норми залежить від того, в який спосіб майно вибуло з його володіння. Наявність у діях власника волі на передачу майна іншій особі унеможливлює витребування майна від добросовісного набувача на підставі зазначеної норми. Волею є детерміноване i мотивоване бажання особи досягти поставленої мети. Сама по собі воля не тягне юридичних наслідків для відповідної особи. Волевиявлення - прояв волі особою зовні, завдяки чому воля стає доступною для сприйняття іншими особами. Добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК країни ) - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Зазначене також підтверджується висновками Верховного Суду, який неодноразово звертав увагу на те, що можливість задоволення позовних вимог на підставі частини першої статті 388 ЦК України пов`язане із встановленням двох основних обставин - наявності волі у власника (позивача, який витребував майно) та обставин переходу права власності до останнього набувача (чи було таке набуття добросовісним чи не добросовісним). Разом з тим, положеннями зазначеної норми не зазначено наслідки у випадку, якщо за встановлених обставинами справи одночасно встановлено і відсутність волі у власника під час вибуття з його володіння майна і наявність добросовісного оплатного набуття права власності відповідачем-володільцем спірного майна. Зміст статті 388 ЦК України (в редакції статті, чинній на момент подання позову у цій справі) дає підстави для висновку про те, що єдиною безумовною підставою для відмови у задоволенні віндикаційного позову до добросовісного відповідача є продаж спірного майна у порядку, встановленому для виконання судових рішень. Водночас, безумовною підставою для задоволення віндикаційного позову власника до добросовісного набувача спірного майна є отримання такого майна добросовісним набувачем безоплатно. При цьому, в контексті вимог статті 1 Першого протоколу до Конвенції, позбавлення добросовісного власника власності (незалежно від оплатності/безоплатності) можливе лише у випадку здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів. Отже, для застосування положень пункту 3 частини першої статті 388 ЦК України є визначальним питання добросовісності/недобросовісності набувача, оплатність чи неоплатність набуття добросовісним набувачем такого майна, а також обставини, за яких спірне майно вибуло з володіння первісного власника (за волею чи без волі власника, наприклад, чи в порядку продажу майна у виконавчому провадженні при виконанні судового рішення чи за інших умов), а тому такі обставини підлягають обов`язковому з`ясуванню та перевірці судом для правильного вирішення ним спору. Суд враховує, що у цій справі встановлено, що спірна земельна ділянка вибула з володіння позивача на підставі виконавчого напису, який у подальшому був визнано таким, що не підлягає виконанню. Суд зазначає, що вибуття майна з володіння власника на підставі виконавчого напису нотаріуса, але в подальшому скасованого, вважається таким, що вибуло з володіння власника поза його волею. Задоволення вимоги про витребування нерухомого майна з незаконного володіння особи, за якою воно зареєстроване на праві власності, відповідає характеру спірних правовідносин і призводить до ефективного захисту прав власника. Водночас, з урахуванням положень статті 1 Першого протоколу до Конвенції, саме по собі відібрання від однієї приватної особи майна на користь іншої приватної особи не є виправданим втручанням у право власності за відсутності суспільного інтересу (див. постанову Верховного Суду від 22.12.2021 у справі № 902/1706/13 (902/958/20)). Вирішуючи питання про можливість витребування від відповідача майна, зокрема, про наявність або відсутність підстав для застосування статті 388 ЦК України, слід враховувати висновки Великої Палати Верховного Суду щодо необхідності оцінки на добросовісність поведінки насамперед зареєстрованого володільця нерухомого майна (див., зокрема, постанови від 26.06.2019 у справі № 669/927/16-ц (пункт 51), від 23.10.2019 у справі № 922/3537/17 (пункти 38-39, 57), від 01.04.2020 у справі № 610/1030/18 (пункти 46.1-46.2), а також висновок про те, що не може вважатися добросовісною особа, яка знала чи могла знати про порушення порядку реалізації майна або знала чи могла знати про набуття нею майна всупереч закону (див., зокрема, постанови від 22.06.2021 у справі № 200/606/18 (пункт 61), від 23.11.2021 у справі № 359/3373/16-ц (пункт 211), від 06.07.2022 у справі № 914/2618/16 (пункт 55), від 21.09.2022 у справі № 908/976/19 (пункт 5.66)). Тому, з урахуванням наявного правового регулювання, у разі витребування спірного майна від добросовісного набувача на користь власника, суди, при застосуванні статті 1 Першого Протоколу до Конвенції, повинні досліджувати обставини справи на предмет наявності легітимної мети при витребуванні спірного майна, а також досліджувати обставини справи на предмет чи відповідні дії є пропорційними легітимній меті втручання у право власності відповідача. У своїх рішенням Європейський суд з прав людини неодноразово звертав увагу на необхідність дотримання справедливої рівноваги між інтересами суспільства та необхідністю дотримання фундаментальних прав окремої людини (рішення у справі "Спорронг і Льоннрот проти Швеції" від 23.09.1982 (Sporrong and Lonnroth v. Sweden), "Новоселецький проти України" від 11.03.2003, "Федоренко проти України" від 01.06.2006, заява N 47148/99). Необхідність забезпечення такої рівноваги відображено в структурі статті 1 Конвенції, зміст по суті якої, вимагає дотримання обґрунтованої пропорційності між застосованими заходами та переслідуваною метою, якої намагаються досягти шляхом позбавлення особи її власності. Отже, особа може бути позбавлена її власності лише в інтересах суспільства, на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, а при вирішенні питання про можливість позбавлення особи власності повинна дотримуватися справедлива рівновага між інтересами суспільства та правами власника. Добросовісність є однією із загальних засад цивільного законодавства (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України). Добросовісність набувача майна має значення для застосування як критерію законності втручання держави у право набувача на мирне володіння майном, так і критерію пропорційності такого втручання легітимній меті останнього. Водночас у судовій практиці наявні випадки, коли втручання держави у право власності відповідача є пропорційним незалежно від наявності у нього статусу добросовісного чи недобросовісного набувача спірного нерухомого майна (див. постанову Верховного Суду від 26.05.2022 у справі № 924/1351/20 (924/914/20)). Тобто наявність у відповідача статусу добросовісного набувача спірного майна, з огляду на зміст статті 388 ЦК України, не є безумовною підставою для відмови у задоволені позовних вимог у випадках, передбачених частиною першою статті 388 ЦК України. Витребування майна від добросовісного набувача залежить від обставин вибуття майна з володіння власника та оплатності (безоплатності) придбання цього майна набувачем (постанова Великої Палати Верховного Суду від 21.11.2018 у справі № 674/31/15-ц). Водночас наявність оплати з боку добросовісного набувача за спірне майно, з огляду на зміст статті 388 ЦК України, не є безумовною підставою для відмови у задоволенні позовних вимог про витребування майна від добросовісного набувача. Однак добросовісність чи недобросовісність в кожному такому слід оцінювати випадку окремо (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 22.06.2021 у справі № 200/606/18, від 06.07.2022 у справі № 914/2618/16, від 04.07.2023 у справі № 233/4365/18). Одним з критеріїв для відмови суду у втручанні у мирне володіння добросовісним набувачем спірним майном є темпоральний критерій, за яким особа, яка добросовісно набула право власності на майно та володіла цим майном тривалий час, не може бути позбавлена права власності на таке майно (див. наприклад постанови Верховного Суду від 21.07.2020 у справі № 5011-15/2551-2012). Також критерієм для відмови суду у втручання мирним володінням майном (для відмови суду у задоволенні позову про витребування майна у добросовісного набувача) є суб`єктивний (враховується поведінка позивача щодо вчинених дій з метою повернення спірного майна). Подібний критерій наявний у висновках Європейського суду з прав людини, який зазначає, що втручання у мирне володіння майном потрібно застосовувати не безумовно, а із урахуванням фактичних обставин справи, оскільки цей суд рекомендував оцінювати дії не тільки відповідача, але і самого скаржника (див. постанови Верховного Суду від 26.05.2022 у справі № 5013/458/11, від 13.07.2021 у справі № 1/157-09-5588 (916/2070/20), а також постанову Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2023 у справі № 233/4365/18 (п. 46)). Тому, розглядаючи справи щодо застосування положень статті 388 ЦК України у поєднанні з положеннями статті 1 Першого Протоколу до Конвенції, суди повинні самостійно, з урахуванням усіх встановлених обставин справи, мотивувати висновки про наявність підстав для втручання у володіння майном особи, що набула це майно за відплатним договором, виходячи з гарантій мирного володіння майном, а також надати оцінку тягаря, покладеного на цю особу таким втручанням. Встановлення таких обставин безпосередньо впливає на рішення суду за наявності прямо встановленого вибуття спірного майна поза волею власника та набуття майна добросовісним набувачем за відплатним правочином, оскільки дозволить визначити чи є таке втручання пропорційним його меті . Як вже було зазначено вище, статтею 388 ЦК України не визначено оплатність набуття права власності на спірне майно та добросовісність як безумовні критерії для відмови у задоволенні відповідних позовних вимог. Водночас пунктом 3 частини першої статті 388 ЦК України передбачено право власника на витребування майна від добросовісного набувача, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом, у випадку, коли майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач). Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Так, вбачається, що виконавчий напис вчинений 02.10.2018 приватним нотаріусом Київського мвського нотаріального округу Малаховською І.В., з позовом про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню позивач звернувся до суду у жовтні 2018 році, а договір факторингу укладено 07.11.2018. Суд зазначає, що відповідач, укладаючи договір відступлення права вимоги з АТ «Укрсоцбанк» не був позбавлений права та мав змогу перевірити чи не оскаржувався позивачем вказаний виконавчий напис. Та обставина, що виконавчий напис оскаржувався у справі де відповідачем був АТ «Укрсоцбанк» жодним чином не спростовує відсутність порушень чинного законодавства при його посвідченні нотаріусом. Натомість, укладаючи договір факторингу з АТ «Укрсоцбанк», саме на себе відповідач взяв ризики, що пов`язані з даним іпотечним майном. Суд зазначає, що відповідач не проявив розумну обачність та не перевірив наявність спорів, щодо іпотечного майна. Крім того, суд зазначає, що відповідачем не надано будь-яких доказів, що підтверджують оплатність договору факторингу. Згідно з ч. 1 ст. 76, ст. 77 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. У ч. ч. 1, 7 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. У ч. ч. 1-3 ст. 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). З врахуванням вищевикладеного суд приходить до висновку, що відповідач не є добросовісним набувачем майна. Суд, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, системний аналіз положень чинного законодавства України, прийшов до висновку про задоволення позову та витребування у відповідача на користь позивача спірну земельну ділянку.

Outcome: approved