Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-16 00:00:00

Позивач [PERSON] \~звернувся в\~суд з\~позовом до\~відповідача [PERSON] \~про визначення\~місця проживання\~дитини та\~відібрання дитини\~посилаючись на\~те,\~що сторони\~перебувають у\~зареєстрованому шлюбі,\~мають доньку\~ [PERSON] ,\~ [INFO] . На даний момент ведення між сторонами спільного господарства та сумісне проживання фактично припинено. За домовленістю між сторонами донька проживає разом з батьком за адресою місця проживання батька. Водночас, нещодавно відповідач самостійно, не повідомивши позивача як батька дитини змінила місце проживання дитини без певної причини, після чого батьку знадобилося деякий час для знаходження відповідача. На даний час, донька проживає із позивачем та перебуває на утриманні позивача, та на самостійному вихованні позивача. В цей час його дитина завжди була належним чином забезпечена, погодована. Відповідач поміж тим не проявляє до дитини уваги, не цікавиться її розвитком, вихованням, обґрунтовуючи це зайнятістю. Матеріальний стан позивача дозволяє в повній мірі забезпечити дитину необхідним харчуванням, повномірного розвитку, корисним дозвіллям. Необхідність визначення місця проживання дитини із позивачем викликана неналежною поведінкою відповідача по відношенню до спільної доньки, відсутністю поваги до неї та прояву інтересу до її виховання. Відповідач фактично ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків та не приймає участі у здобутті доньки морального та фізичного виховання. Також, такі обставини щодо самостійного зміні відповідачем місця проживання дитини не повідомивши позивача як батька дитини є обґрунтованими підставами вважати, що проживання дитини за місцем проживання відповідача не відповідатиме найкращим інтересам дитини, та підлягає відібранню дитини від матері. Намагання визначити місце проживання дитини із позивачем пов`язане з бажанням захистити інтереси останньої та її права на навчання, безпеку, належний догляд, . Інших засобів впливу на відповідача та ефективних шляхів вирішення спірного питання, щодо визначення місця проживання дитини із позивачем, як звернення до суду не має. Просив позов задовольнити, визначити місце проживання доньки [PERSON] , [INFO] , із батьком [PERSON] та відібрати доньку [PERSON] у матері [PERSON] , без позбавлення її батьківських прав, у зв`язку з фактом самостійного виховання дитини батьком [PERSON] без участі матері. Постановою Одеського апеляційного суду від 04.03.2025 року рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 12 жовтня 2023 року скасовано, справу передано за підсудністю до Київського районного суду м. Полтави Ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 15 квітня 2025 року відкрито загальне позовне провадження по справі. Ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 19 серпня 2025 року закрито підготовче провадження, задоволено клопотання представника відповідача щодо витребування доказів. У судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, позовна зава містить клопотання щодо розгляду справи в його відсутність. Представник відповідача позовні вимоги не визнала за їх безпідставністю та пояснила, що відповідач разом з дітьми [PERSON] та [PERSON] , у зв`язку з військовою агресією російської федерації, 04 березня 2022 року виїхали з України до Польщі, де діти до цього часу знаходяться, навчаються у учбових закладах Польщі. Все що позивач зазначає у позовній заяві не відповідає дійсності та відповідач ніколи не проживала у м. Білгород-Дністровський. Просить відмовити в задоволенні позовних вимог. Представник третьої особи Орган опіки та піклування виконавчого комітету Білгород-Дністровської міської ради в судове засідання не з`явився, належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, причина неявки невідома. Враховуючи наявність в справі достатніх матеріалів про права та правовідносини сторін, приймаючи до уваги відсутність підстав, передбачених ст.223\~ЦПК\~України для відкладення розгляду справи, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності осіб, що в судове засідання не з`явились. Суд, заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши докази по справі, дійшов до наступних висновків. У статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист своїх цивільних прав та інтересів у разі їх порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Судом установлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, мають доньку [PERSON] , [INFO] . \~ \~ \~ \~ Статтею 7 СК України\~встановлено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених\~Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Відповідно до\~статті 155 СК України\~здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. За змістом частини третьої\~статті 160 СК України\~якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Аналогічні положення закріпленні у частині другій\~статті 29 ЦК України, якою визначено, що фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. В силу частини першої\~статті 161 СК України\~якщо мати та батько,які проживають окремо,не дійшли згоди щодо того,з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.\~\~Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Наведеними нормами закріплено основоположний принцип забезпечення найкращих інтересів дитини, якого необхідно дотримуватися, зокрема, при вирішенні питань про місце проживання дитини у випадку, коли її батьки проживають окремо. Спір між батьками, які проживають окремо, щодо місця проживання малолітньої дитини може бути вирішений органом опіки та піклування або судом. Водночас, якщо дитині виповнилося 14 років, то вона може вільно обирати собі місце проживання з кимось із батьків, які мають у власності житлові приміщення. Суд не може визначати місце проживання дитини, яка досягла 14 років за позовом когось із батьків, оскільки таке право вибору місця проживання надано законом самій дитині. Таку правову позицію висловив Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 2 листопада 2023 року (справа №592/7624/22), яка згідно з частиною четвертою\~статті 263 ЦПК України\~має враховуватися судами при застосуванні норм права. На час розгляду справи, [PERSON] досягла 14 річного віку. Отже підстави для визначення судом місця проживання неповнолітньої [PERSON] , [INFO] з батьком [PERSON] відсутні. Відтак позовні вимоги \~\~ [PERSON] щодо визначення місця проживання [PERSON] не підлягають задоволенню. Що стосується відібрання дитини [PERSON] у відповідача та факту самостійного виховання позивачем [PERSON] , [PERSON] без участі матері [PERSON] , то суд виходить з наступного. Однією з засад судочинства, регламентованих п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно до положень статей 77, 78, 81 ЦПК України належними доказами є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками справи; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За змістом ч.3,4\~ст.12 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ст.89\~ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). \~ \~ \~ \~Позивачем не надано доказів на підтвердження зазначених вимог, а тому не підлягають задоволенню. \~ \~ \~ \~До того ж, з наданих суду доказів убачається що [PERSON] разом з матір`ю [PERSON] , братом [PERSON] , [INFO] , 04 березня 2022 року виїхали за межі України, перебувають у Польщі, де діти з 14 березня 2022 року навчаються в учбових закладах.

Outcome: dismissed