Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-15 00:00:00

Представник ТОВ «Споживчий центр» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, в якому вказує, що між ТОВ «Споживчий центр» та відповідачем 17.01.2025 року укладено Кредитний договір (оферти) № 17.01.2025-100000022, відповідно до умов якого відповідачу надано кредит у розмірі 22000 грн. строком на 98 днів шляхом перерахування коштів на рахунок споживача з використанням електронного платіжного засобу споживача 5168-87ХХ-ХХХХ-2654. Зазначає, що позичальник [PERSON] під час укладення кредитного договору № 17.01.2025-100000022 пройшла ідентифікацію шляхом використання системи BankID Національного банку і з документів, створених на матеріальних носіях, та/або електронних даних було забезпечено однозначне встановлення фізичної особи. Представник позивача стверджує, що відповідно до квитанції про перерахунок коштів [PERSON] 17.01.2025 отримала кредитні кошти в розмірі 22000 грн. У свою чергу, [PERSON] свої зобов`язання за договором не виконала, у зв`язку з чим утворилась заборгованість у розмірі 57860,00 грн., що складається із заборгованості по тілу кредиту в розмірі 22000,00 гривень, по процентам в розмірі 21560,00 гривень, комісії в розмірі 3300,00 грн, неустойки в розмірі 11000,00 грн, чим порушуються права та інтереси ТОВ «Споживчий центр». Представник позивача просить стягнути з відповідача на користь ТОВ «Споживчий центр» заборгованість за Кредитним договором № 17.01.2025-100000022 від 17.01.2025 в розмірі 57860,00 грн. та сплачений судовий збір в розмірі 2422,40 грн. Ухвалою судді Хорошівського районного суду Житомирської області від 04.07.2025 року відкрито провадження у справі, ухвалено здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Представник позивача у судове засідання не з`явився, у позовній заяві просить проводити розгляд справи за відсутності представника ТОВ «Споживчий центр». Відповідач у судове засідання не прибув. Представник відповідача - адвокат Шморгун О.П. в судове засідання не прибув, 18.08.2025 направив до суду відзвив на позовну заяву, в якому просить у задоволенні позовних вимог ТОВ «Споживчий центр» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити, оскільки матеріали справи не містять будь-яких належних та допустимих доказів, на підставі яких можливо з`ясувати обставини, що мають значення для справи, а саме щодо перерахування ТОВ «Споживчий центр» коштів в сумі 22000 грн. на належну боржнику [PERSON] банківську картку. Також зазначив, що позивачем не надано будь-яких доказів на підтвердження проходження під час укладення кредитного договору з відповідачем ідентифікації шляхом використання системи BankID Національного банку, як і не доведено, що на час укладення кредитного договору за зазначеним номером банківської картки чи номером мобільного телефону ідентифіковано саме відповідача як отримувача кредитних коштів. Представник відповідача вказує, що номер банківського рахунку, зазначений у письмових доказах, не належить відповідачу, а також відсутні докази того, що вказаний у кредитному договорі номер телефону є фінансовим номером телефону відповідача. Крім того, представник відповідача зазначив, що 17.01.2025 року в мобільний додаток «Дія» відповідачу надійшло повідомлення про отримання кредитних коштів в «Швидко Гроші» в сумі 22000,00 грн., хоча [PERSON] будь-які персональні дані не повідомляла, а тому 18.01.2025 року до Коростенського районного управління поліції ГУНП в Житомирській області нею було подано заяву про вчинене кримінальне правопорушення, на підставі чого до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено відомості про кримінальне правопорушення за ч.1 ст.182 КК України (№12025065490000015). Зазначає, що на даний час досудове розслідування триває. Таким чином, представник відповідача вважає, що на підставі викладеного, позовні вимоги задоволенню не підлягають. Згідно ч.3 ст.211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши матеріали справи, розглянувши подані документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно дослідивши і оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Із позовної заяви слідує, що 17.01.2025 року між позивачем та відповідачем був укладений кредитний договір (оферти) № 17.01.2025-100000022 шляхом його підписання електронним цифровим підписом, зокрема, одноразовим ідентифікатором, згідно якого відповідач отримала кредитні кошти в сумі 22000 гривень. У зв`язку з невиконанням умов кредитного договору № 17.01.2025-100000022 від 17.01.2025 року станом на дату подачі позову за [PERSON] утворилась заборгованість в розмірі 57860,00 грн. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори. В частинах першій, другій статті 207 ЦК України визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628, 629 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно дост. 629 ЦК договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно зі ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до положень ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 1 ст. 1055 ЦК України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі. Згідно із частинами першою, другою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. За правилами ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Частиною 1 ст. 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що ТОВ«Споживчий центр» звертаючись до суду з позовом, посилався на те, що кредитний договір (оферти) № 17.01.2025-100000022 підписаний позичальником [PERSON] електронним цифровим підписом за допомогою одноразового ідентифікатора Е423. При цьому, позивач у позові також зазначив, що позичальник [PERSON] під час укладення кредитного договору № 17.01.2025-100000022 пройшла ідентифікацію шляхом використання системи BankID Національного банку і з документів, створених на матеріальних носіях, та/або електронних даних було забезпечено однозначне встановлення фізичної особи. Однак, на підтвердження вказаного, зокрема, проходження ідентифікації шляхом використання системи BankID Національного банку, позивачем не додано будь-яких належних та допустимих доказів, факт підписання кредитного договору саме відповідачем [PERSON] матеріалами позовної заяви не доведено. Крім того, кредитний договір № 17.01.2025-100000022, окрім прізвища, ім`я, по батькові позичальника та фінансового номера телефону [NUMBER] інших персональних даних відповідача не містить. Окрім цього, позивач стверджує, що відповідач отримала кредитні кошти шляхом перерахування коштів на рахунок споживача, зокрема за реквізитами належного позичальнику електронного платіжного засобу для надання коштів: 5168-87ХХ-ХХХХ-2654, зазначений позичальником у заявці кредитного договору № 17.01.2025-100000022 (кредитної лінії). Разом з тим, судом встановлено, що матеріалами справи не підтверджується наявність між позивачем та відповідачем кредитних відносин та наявність у [PERSON] заборгованості перед відповідачем, оскільки відсутні докази видачі саме відповідачу за кредитним договором № 17.01.2025-100000022 платіжного інструменту (банківської картки) 5168-87ХХ-ХХХХ-2654 у спосіб, що дозволяє однозначно встановити отримання ним\~такої картки. Так, згідно відповіді про надання інформації АТ «ОТП БАНК» від 26.09.2025 року №68-3-1-23-23/10546-БТ, банківська картка [NUMBER] , зазначена у кредитному договорі № 17.01.2025-100000022 як електронний платіжний засіб для надання коштів позичальнику, на ім`я клієнта [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] ) не випускалась, а зазначена картка належить іншому клієнту банку. При цьому, щодо відомостей про фінансовий номер телефону, який був закріплений за банківською карткою № [NUMBER] , зазначено, що до вказаної картки sms-інформування не підключалось. Також, за відомостями наданої АТ «ОТП\~БАНК»виписки з особового рахунку за період з 17.01.2025 по 18.01.2025 по рахунку [NUMBER] , до якого було відкрито картку № [NUMBER] , вбачається, що вказана картка дійсно не належить відповідачу [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] ) і рух коштів, що здійснювався по даній картці, відбувався клієнтом банку з вказаним місцем проживання Дніпропетровська область, м.Кривий Ріг, що суперечить відомостям, викладеним позивачем у позовній заяві. Окрім того, відповідно до витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань №12025065490000015 вбачається, що відповідач після отримання 17.01.2025 повідомлення в мобільний додаток про нібито отримання нею кредитних коштів, відразу 18.01.2025 звернулася з відповідною заявою до Коростенського РУП ГУНП в області за фактом використання її персональних даних та за вказаним фактом поліцією розпочато досудове розслідування. За приписами ч. 1 ст. 1046, ч. 2 ст. 1054 ЦК України кредитний договір є укладеним з моменту передання грошей. Саме в обов`язок позивача входить довести не лише факт підписання договору, а й факт передачі грошей. Аналогічні за змістом правові висновки викладені в постанові Верховного Суду України від 11.11.2015 року в справі № 6-1967цс15, постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року в справі № 464/3790/16-ц, постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 08.10.2020 року в справі № 194/1126/18. Тобто судова практика зі спірних правовідносин є сталою і незмінною. Однією з засад цивільного судочинства є його диспозитивність. Так, відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч.ч. 1, 5 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Згідно з ч.ч. 1, 2, 8 ст. 83 ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї. В силу приписів ч. 1 ст. 84 ЦПК України учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений у частинах другій та третій статті 83 цього Кодексу. Дослідивши надані\~позивачем докази\~в обґрунтування\~заявлених позовних\~вимог,\~суд вважає,\~що позивач\~до позовної\~заяви не\~надав доказів,\~які підтверджують\~отримання кредитних\~коштів в\~спосіб та\~розмірі,\~зазначеному в\~позовній заяві.\~Суд також\~вважає,\~що позивачем\~не надано\~докази,\~які підтверджують,\~що саме\~відповідач отримав\~кредитну картку,\~на яку\~за договором\~перераховано кредитні\~кошти,\~що є\~істотною умовою\~даного виду\~договору.\~Натомість,\~відомостями АТ\~«ОТП БАНК»підтверджується, що банківська картка № [NUMBER] дійсно не належить відповідачу [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] ). Аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача є необґрунтованими, оскільки позивачем не надано докази, які б беззаперечно свідчили про укладення відповідачем кредитного договору з ТОВ«Споживчий центр» та отримання ним кредитних коштів, які б суд міг покласти в основу задоволення вимог позивача. Виходячи із встановлених фактичних обставин справи, вимог чинного законодавства, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність та взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити повністю. Оскільки судом відмовлено в задоволенні позовних вимог, то на підставі ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на позивача.

Outcome: dismissed