Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-19 00:00:00

09 липня 2025 року [PERSON] звернулася до суду з вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого посилається на те, що вона перебуває у трудових відносинах із Придніпровською геофізичною розвідувальною експедицією Державного геофізичного підприємства «Укргеофізика» та займає посаду сторожа. На теперішній час Придніпровська геофізична розвідувальна експедиції Державного геофізичного підприємства «Укргеофізика» має заборгованість із заробітної плати перед позивачем, яка станом на 09 липня 2025 року складає 103\~797,83\~грн. У зв`язку з наведеним, [PERSON] просить суд: стягнути з відповідача на її користь заборгованість із заробітної плати в розмірі 103\~797,83\~грн. Ухвалою суду від 15 липня 2025 року відкрите провадження у справі, розгляд якої призначено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Сторони повідомлені про розгляд справи судом, про що свідчать рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення. Відповідач 10\~вересня 2025\~року отримав копію ухвали суду від 15\~липня 2025\~року та позовну заяву з додатками, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, відзив на позов суду не подавав. Суд, дослідивши надані позивачем докази, приходить до такого. Судом установлено, що позивач [PERSON] з 07\~січня 1981\~року до теперішнього часу перебуває у трудових відносинах із Придніпровською геофізичною розвідувальною експедицією Державного геофізичного підприємства «Укргеофізика» та займає посаду сторожа, що підтверджується записами в трудовій книжці. Згідно з довідкою Придніпровської геофізичної розвідувальної експедиції Державного геофізичного підприємства «Укргеофізика» № 193 від 09 липня 2025 року, підписаної в.о. начальника Придніпровської ГРЕ, [PERSON] дійсно працює в Придніпровській ГРЕ на посаді сторожа та заборгованість Придніпровської ГРЕ із заробітної плати перед нею станом на 09\~липня 2025 року становить 103\~797,83\~грн. Правовідносини, які виникли між сторонами, урегульовані нормами\~Конституції України,\~ЦК України,\~КЗпП України,\~Закону України «Про оплату праці». Положеннями\~статті 21 КЗпП України\~установлено, що трудовий договір - це угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Згідно з п. 1 ч. 1\~ст. 36 КЗпП України\~підставами припинення трудового договору є: угода сторін. Приписами\~ст. 43 Конституції України\~установлено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає; право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Згідно зі ст.\~1 Закону України «Про оплату праці»,\~ст.\~94 КЗпП України\~заробітна плата це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Частиною 1\~ст. 21 Закону України «Про оплату праці»\~визначено, що працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Положеннями\~ст. 115 КЗпП України,\~ст. 24 Закону України «Про оплату праці»\~установлено, що заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Виплата заробітної плати здійснюється за місцем роботи. Своєчасність та обсяги виплати заробітної плати працівникам не можуть бути поставлені в залежність від здійснення інших платежів та їх черговості. Нормою\~ст. 15 Закону України «Про оплату праці»\~встановлено, що оплата праці працівників підприємства здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються підприємством після виконання зобов`язань щодо оплати праці. Відповідно до ст.\~12\~ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно зі ст.13\~ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Згідно зі\~ст. 76 ЦПК України\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Статтею 77 ЦПК України\~установлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Згідно зі\~ст. 79 ЦПК України\~достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Відповідно до\~ст. 80 ЦПК України\~достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Стаття 81 ЦПК\~закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов`язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст.\~43,\~49 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено, як право на участь у доказуванні (ст. 43 ЦПК України), так і обов`язок із доказування обставин. Відповідно до ч. 2\~ст. 89 ЦПК України\~суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв`язок доказів у їх сукупності. Відповідно до положень ст.\~115,\~116 КЗпП України\~відсутність заборгованості перед позивачем має довести саме роботодавець. Обов`язок здійснювати нарахування та виплату заробітної плати, інших виплат, належних працівникові, лежить на працедавцеві. При цьому, відповідач не надав суду жодного доказу на підтвердження повної або часткової сплати зазначеної суми. Приписами\~ст. 2 ЦК України\~визначено, що учасниками цивільних відносин є фізичні особи та юридичні особи. Приписами ст. 95 ЦК України визначено, що філією є відокремлений підрозділ юридичної особи, що розташований поза її місцезнаходженням та здійснює всі або частину її функцій. Представництвом є відокремлений підрозділ юридичної особи, що розташований поза її місцезнаходженням та здійснює представництво і захист інтересів юридичної особи. Філії та представництва не є юридичними особами. Вони наділяються майном юридичної особи, що їх створила, і діють на підставі затвердженого нею положення. Згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань Придніпровська геофізична розвідувальна експедиція є відокремленим підрозділом Державного геофізичного підприємства «Укргеофізика». Філії та представництва, які не є юридичними особами, не наділені цивільною процесуальною дієздатністю та не можуть виступати стороною у цивільному процесі. Тому справи, в яких відповідачем виступає філія чи представництво, не підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства у зв`язку з відсутністю сторони у цивільному процесі, до якої пред`явлено позов, а отже неможливістю вирішення цивільного спору. Оскільки Придніпровська геофізична розвідувальна експедиція Державного підприємства «Укргеофізика», в силу ст. 95 ЦК України є відокремленим підрозділом Державного геофізичного підприємства «Укргеофізика» та не є юридичною особою, не наділена цивільною-процесуальною дієздатністю, у зв`язку з чим не може виступати стороною у цивільному процесі. Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 14 червня 2021\~року у справі № 760/32455/19. Отже, саме з відповідача ДГП «Укргеофізика» на користь позивача підлягає стягненню заборгованість із заробітної плати у зазначеному вище розмірі. Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. У розумінні Європейського Суду з прав людини мирне володіння своїм майном включає не тільки «класичне» право власності, яке розглядається в Україні, а й, до прикладу, виплати за трудовим договором та інші виплати. Отже, відсутність коштів у роботодавця жодним чином не може слугувати поважною причиною невиплати працівникові всіх належних йому сум, а невиплата заробітної плати розцінюється Європейським судом з прав людини як порушення права на мирне володіння своїм майном. Таким чином, суд дійшов висновку про обґрунтованість та доведеність позовних вимог позивача про стягнення заборгованості з нарахованої, але не виплаченої заробітної плати. Згідно з п. 2 ч. 1ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць. Судові витрати, згідно зі\~статтею 141 ЦПК України, з урахуванням звільнення позивача від сплати судового збору відповідно до ст. 5 ч.1 п. 1 Закону України «Про судовий збір»\~слід стягнути з відповідача на користь держави. У зв`язку з тим, що позивач при зверненні до суду був звільнений від сплати судового збору згідно з п. 1 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір», з відповідача на користь держави належить стягнути судовий збір у сумі 1211,20 грн. На підставі викладено та

Outcome: approved