Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-15 00:00:00

У жовтні 2024 року позивач [PERSON] , в особі представника Поліщук О.Г., звернулася до Голосіївського районного суду м. Києва із позовом до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: приватний виконавець Лановенко Людмила Олегівна про зміну способу стягнення аліментів. Свої вимоги мотивувала тим, що з грудня 2015 [PERSON] перебувала в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] . 14.08.2019 зазначений шлюб було розірвано згідно рішення Голосіївського районного суду м. Києва № 752/8767/19. В шлюбі у подружжя народилось двоє дітей: донька - [PERSON] , [INFO] та донька - [PERSON] , [INFO] . Зауважує, що перебуваючи у зареєстрованому шлюбі відповідач припинив надавати дружині та дітям матеріальну допомогу і тому напередодні процедури розлучення, в січні 2019 позивач звернулась до Голосіївського районного суду м. Києва з позовом про стягнення з відповідача аліментів на її користь та на користь спільних малолітніх дітей. Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 07.03.2019 у справі № 752/887/19 позов [PERSON] до [PERSON] задоволено, із стягненням з відповідача на користь позивача аліментів на утримання двох неповнолітніх дітей у твердій грошовій сумі по 2500,00 грн щомісяця на кожну дитину, починаючи з 15 січня 2019 та до досягнення кожною дитиною повноліття та аліментів на утримання дружини [PERSON] у розмірі 3000,00 грн щомісячно з 15 січня 2019 до досягнення найстаршою дитиною 3-х років. Не погодившись із зазначеним рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу. Постановою Київського апеляційного суду від 04.06.2020 апеляційну скаргу відповідача задоволено частково, змінено рішення Голосіївського районного суду м. Києва в частині розміру аліментів на утримання неповнолітніх дітей, а саме зменшено їх розмір в твердій грошовій сумі з 2500, до 1500,00 грн на кожну дитину починаючи з 15 січня 2019 до досягнення кожною дитиною повноліття та зменшено розмір аліментів на утримання [PERSON] з 3000,00 грн до 1000,00 грн щомісячно до досягнення найстаршою дитиною 3-х років. Виплати на користь [PERSON] були припинені 24.07.2019, у зв`язку із досягненням старшою донькою [PERSON] 3-х річного віку. Враховуючи викладене, позивач просить змінити спосіб стягнення аліментів, які стягуються на підставі рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 07.03.2019 з урахуванням Постанови Київського апеляційного суду від 04.06.2020 по справі № 752/887/19 з: присудження стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання двох неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] у твердій грошовій сумі по 2500,00 грн щомісячно на кожну дитину, починаючи з 15.01.2019 і до їх повноліття, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку на стягнення аліментів в розмірі 1/3 частини від всіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку; відкликати виконавчий лист по справі № 752/887/19, виданий Голосіївським районним судом м. Києва 26.06.2019 (з урахуванням постанови Київського апеляційного суду від 04.06.2020 по справі № 752/887/19). Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 23.10.2024 відкрито провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: приватний виконавець Лановенко Людмила Олегівна про зміну способу стягнення аліментів. Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 20.05.2025 закрито підготовче провадження та призначено дану справу до судового розгляду по суті. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимог підтримав та просив позов задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні зазначив, що відповідач не проти утримання дітей, проте позивач звернулась до суду фактично про збільшення розміру аліментів. При цьому, відсутні докази того, що майновий стан відповідача покращився. Вважає, що позивач використав не той спосіб захисту. Тому, просив відмовити у задоволенні позову. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, заслухавши представника позивача та представника відповідача, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає необхідним позов задовольнити, виходячи з наступного. Судом встановлено, що рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 07.03.2019 позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дітей та на утримання дружини (матері), з якою проживають діти - задоволено. Вирішено стягнути з відповідача на користь позивача аліментів на утримання двох неповнолітніх дітей у твердій грошовій сумі по 2500,00 грн щомісяця на кожну дитину, починаючи з 15 січня 2019 та до досягнення кожною дитиною повноліття та аліментів на утримання дружини [PERSON] у розмірі 3000,00 грн щомісячно з 15 січня 2019 до досягнення найстаршою дитиною 3-х років. У зазначеному судовому рішенні встановлено, що відповідно до копії свідоцтв по народження [PERSON] та [PERSON] , її матір?ю є позивачка, а батько - [PERSON] . Постановою Київського апеляційного суду від 04.06.2020 апеляційну скаргу відповідача задоволено частково, змінено рішення Голосіївського районного суду м. Києва в частині розміру аліментів на утримання неповнолітніх дітей, а саме зменшено їх розмір в твердій грошовій сумі з 2500, до 1500,00 грн на кожну дитину починаючи з 15 січня 2019 до досягнення кожною дитиною повноліття та зменшено розмір аліментів на утримання [PERSON] з 3000,00 грн до 1000,00 грн щомісячно до досягнення найстаршою дитиною 3-х років. Положеннями ч. 4 ст. 82 ЦПК України встановлено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Виплати на користь [PERSON] були припинені 24.07.2019, у зв`язку із досягненням старшою донькою [PERSON] 3-х річного віку. Відповідно до виконавчого листа, виданого Голосіївським районним судом м. Києва від 26.06.2018 у справі № 752/887/19 з відповідача щомісяця стягуються аліменти на утримання неповнолітніх дітей - [PERSON] та [PERSON] в твердій грошовій сумі у загальному розмірі 3000,00 грн (по 1500,00 грн на місяць на кожну дитину) до досягнення дітьми повноліття. Виконавче провадження про стягнення аліментів з відповідача перебуває на виконанні приватного виконавця виконавчого округу м. Київ МЮУ Лановенко Людмили Олегівни. Неповнолітні діти [PERSON] та [PERSON] весь час проживали і продовжують проживати разом з матір?ю за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується Витягами з реєстру територіальної громади про місце реєстрації та проживання осіб. Обидві доньки відвідують середній навчальний заклад, а саме Ліцей № 59 м. Києва, [PERSON] є ученицею 2-го класу, [PERSON] з 01.09.2024 є ученицею 1-го класу, що підтверджується довідками № 210 від 27.06.2024, № 222 від 04.09.2024, виданими директором Ліцею № 59 міста Києва. Позивач зауважує, що витрати на дітей збільшились в порівнянні з 2020 роком, в тому числі це пов`язано з тим, що вони ростуть, почали навчатися в середньому навчальному закладі, їм необхідно відвідувати додаткові курси та дитячі навчальні гуртки, а також витрачати кошти на шкільні потреби. Згідно довідки ПФ (форма ОК-7) рівень доходів позивача незначний, на момент подання позовної заяви вона офіційно не працевлаштована, має періодичний підробіток. Разом з цим, відповідач має нерухоме майно та земельну ділянку, що підтверджується Витягом з Єдиного реєстру нерухомого майна № 397082404 від 30.09.2024. Крім того, позивач зауважує, що їй відомо, що відповідач з 2007 до березня 2022 працював на посадах управителя ресторану та елітних ресторанних клубів м. Києва та області. В квітні 2024 відповідач розмістив на сайті пошуку робіт резюме, в якому виклав місця свого попереднього працевлаштування з пошуком роботи на посаді управителя ресторану та бажаною заробітною платою 70000,00 грн на місяць. Відповідно до ч. 1 ст. 18, ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (батьки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. У відповідності до ч. 2 ст. 51 Конституції України та ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Приписами ст. 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дітей і проживання батьків окремо від них не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дітей. Відповідно до ст. 5 Протоколу № 7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (зі змінами, внесеними Протоколом № 11) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебуванні в шлюбі та у випадку його розірвання. Статтею 150 СК України визначені обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини, а саме: батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Виходячи з вищенаведеного, сторони мають рівні права та обов`язки по утриманні та матеріальному забезпеченні дітей, а отже не тільки позивач, але й відповідач зобов`язані утримувати своїх малолітніх (неповнолітніх) дітей. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання та розвиток дитини, а отже і витрати на потреби дитини також мають бути однаковими. Згідно ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Аналогічна вимога міститься і в п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 № 3. Тобто, зазначена законодавча норма вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки). При розгляді позовів, заявлених з зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки ст. 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (ст. 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст. 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст. 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»). У відповідності до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Статтею 182 СК України визначено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів ; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» встановлено, що прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для дітей віком до 6 років встановлений у розмірі 2563,00 грн, для дітей віком від 6 до 18 років - у розмірі 3196,00 грн. Щодо вимоги про відкликання виконавчого листа, суд зазначає наступне. Відповідно до пункту 10 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі повернення виконавчого документа без виконання на вимогу суду або іншого органу (посадової особи), який видав виконавчий документ. Згідно зі статтею 40 цього Закону у разі закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом. Відповідно до частини четвертої статті 194 Сімейного кодексу України заборгованість за аліментами стягується незалежно від досягнення дитиною повноліття, а у випадку, передбаченому статтею 199 цього Кодексу, - до досягнення нею двадцяти трьох років. Тому, суд приходить до висновку про задоволення вимоги про відкликання виконавчого листа після погашення заборгованості по ньому ( в разі її наявності). При цьому, в даному випадку задоволені вимоги позивача відповідають змісту порушеного права та забезпечують його поновлення, оскільки позивач також заявив вимоги про припинення стягнення з нього аліментів та нестягнення вже нарахованої до виплати суми, тобто просив звільнити від заборгованості і суд вище вказав про обґрунтованість зазначених вимог, що є наслідками припинення правовідносин сторін і примусового виконання виконавчого листа № 752/16811/15-ц в цій частині, та є в даному випадку ефективними засобами захисту. Згідно із ч. 1 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. У силу вимог ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Враховуючи викладене, а також оцінивши належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, їх взаємний зв`язок, суд вважає, що доводи позову ґрунтуються на законі, знайшли своє об`єктивне підтвердження в ході розгляду справи, а тому позов підлягає задоволенню. Аліменти у новому розмірі сплачуються з дня набрання цим рішенням законної сили, що відповідає положенням ст. 192 СК України щодо стягнення аліментів у зміненому розмірі та роз`ясненням, які містяться у п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 року № 3. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 968,96 грн.

Outcome: approved