Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-12 00:00:00

10\~липня 2025\~року до\~Тиврівського районного\~суду Вінницької\~області надійшла\~позовна заява\~ [PERSON] до\~ [PERSON] про позбавлення батьківських прав, третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Служба у справах дітей виконкому Гніванської міської ради Вінницького району Вінницької області. В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначила, що 08 листопада 2017 року у Вінницькому міському відділі ДРАЦС Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області між сторонами по даній справі був зареєстрований шлюб, актовий запис № 3148. Від шлюбу мають дитину [PERSON] , [INFO] . З 2022 року відповідач покинув сім`ю і проживає в іншому місці, ні дружиною, ні донькою не цікавився взагалі. За позовом [PERSON] (відповідача по цій справі), рішенням Тиврівського райсуду від 24.06.2024 року, шлюб між сторонами розірвано. Відповідач у цій справі є батьком неповнолітньої [PERSON] , [INFO] , проте він взагалі не бере участі: ні в матеріальній підтримці дитини, ні у вихованні дитини, не провідує доньку, не цікавиться здоров`ям дитини, успіхами у навчанні, морально та матеріально не підтримує дитину взагалі. За останні 3 роки роки (з 2022 року по теперішній час) він не проживає разом з донькою, не цікавиться її життям та розвитком, не бере участі у її вихованні та утриманні, тому є всі підстави для позбавлення його батьківських прав, так як він порушує його батьківські обов`язки, передбачені ст.ст. 150, 155, 180 СК України. З метою найбільш повного та всебічного забезпечення прав та законних інтересів дитини вона вважає за доцільне позбавити відповідача батьківських прав. Просить позбавити відповідача - [PERSON] батьківських прав відносно доньки [PERSON] , [INFO] . \~ \~ \~ \~ Ухвалою Тиврівського районного\~суду Вінницької\~області від 11.07.2025 позовну заяву\~було залишено без руху. 14.07.2025 на виконання вимог ухвали суду від 11.07.2025 надано документи на усунення недоліків. Ухвалою Тиврівського районного суду Вінницької області від 15.07.2025 даний позов прийнято до розгляду, відкрито провадження, призначено справу до розгляду за правилами позовного загального провадження. Зобов`язано службу у справах дітей виконкому Гніванської міської ради Вінницького району Вінницької області виготовити та направити на адресу Тиврівського районного суду висновок щодо доцільності чи недоцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно його неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] . 18.09.2025 ухвалою суду закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду. В судове засідання позивачка [PERSON] не з`явилася, 06.10.2025 надала до суду заяву, в якій просить судове засідання провести у її відсутність, позовні вимоги підтримує. Представник служби у справах дітей виконкому Гніванської міської ради в судове засідання не з`явився, надав до суду клопотання, в якому просить судове засідання провести без представника органу опіки та піклування Гніванської міської ради. Позовні вимоги підтримують. До суду скерували висновок щодо доцільності позбавлення батьківських прав. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, в судовому засіданні представлений адвокатом Куцим Р.А. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні визнав обставини, викладені в позовній заяві, не заперечував проти задоволення позову, покладаючись на розсуд суду. Вказав, що відповідач з 2021 року виїхав з України. На даний час проживає в Канаді та з цього часу зі своєю донькою та дружиною проживати не може, так само і утримувати та спілкуватись з ними. Аналогічну позицію адвокат Куций Р.А. висловив у наданих до суду письмових поясненнях. Суд, вислухавши представника відповідача, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає до задоволення з таких підстав. Судом установлено, що згідно із свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 03.09.2018 батьками неповнолітньої [PERSON] є [PERSON] та [PERSON] (а.с. 22). Згідно копії рішення Тиврівського районного суду Вінницької області від 24.06.2024 розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 08 листопада 2017 року Вінницьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області,\~актовий запис\~№ 3148 (а.с. 10-11). Відповідно до акта обстеження матеріально-побутових умов проживання за адресою: [ADDRESS] від 20.06.2025, де мешкає [PERSON] , до складу її сім`ї входить донька- [PERSON] , [INFO] , яка знаходиться на утриманні матері, батько [PERSON] , 1988 р.н., з донькою [PERSON] не спілкується і участі у вихованні не приймає (а.с. 12). Відповідно до довідки ліцею №2 Гніванської міської ради № 01-27/188 від 17.06.2025 [PERSON] , [INFO] , навчається в 1-А класі ліцею №2 Гніванської міської ради з 01.09.2024. Дитина проживає з матір`ю, яка займається її вихованням. За період навчання в освітньому закладі батько дитини [PERSON] жодного разу не відвідував заклад освіти, не цікавився навчальними досягненнями дочки, не спілкувався з класним керівником, учителями-предметниками, не відвідував батьківські збори, виховні заходи (а.с. 14). Відповідач проживає за межами України в Канаді, що підтверджується копією його закордонного паспорту та копією канадської візи, яка оформлена з 11.01.2023 по 11.01.2026 (а.с. 54-55). Згідно з висновком органу опіки і піклування, який затверджений рішенням виконавчого комітету Гніванської міської ради від 29.08.2025 №22 "Про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] " орган опіки та піклування Гніванської міської ради вважає доцільним позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] , відносно малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] (а.с. 43-44). Надаючи правову оцінку дослідженим у справі доказам суд зазначає таке. Відповідно до ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно з ч. 1 ст 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Частиною другою статті 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до ч. 1 ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Згідно зі ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Згідно з ч. 3 ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства»). Відповідно до ч. 7 ст. 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Згідно з пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІ (далі Конвенція про права дитини), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї законом. Статтею 9 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до частин 1-4 ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. Згідно з ч. 1 статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Відповідно до ст. 157 СК України той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Підстави позбавлення батьківських прав передбачені ч. 1 ст. 164 СК України. Зокрема, указаною нормою визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Звертаючись до суду з позовом, [PERSON] , як на підставу позбавлення батьківських прав посилалася на те, що [PERSON] ухиляється від виконання батьківських обов`язків щодо доньки, не дбає про неї, не цікавиться їїї життям, здоров`ям, навчанням, потребами, не виявляє бажання спілкуватися та приймати участь у підготовці до самостійного життя. Отже, правовою підставою для позбавлення батьківських прав відповідача позивач визначив п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України. Водночас суд зазначає, що ухилення від виконання обов`язків з виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Указані фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні й остаточні правові наслідки (втрата прав, заснованих на спорідненості) як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Права батьків і дітей, які засновані на спорідненості, становлять основоположну складову сімейного життя, а заходи національних органів, спрямовані перешкодити реалізації цих прав, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. У рішенні від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним. У рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України», заява № 39948/06, зазначено, що відповідне рішення має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини, і саме держава повинна переконатися в тому, що було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини. У справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року Європейський суд з прав людини наголосив, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (пункт 54). Вирішення питання позбавлення батьківських прав має ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача, його поведінки; факт заперечення відповідача проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (пункт 58). Суд зазначає, що позиція позивача узгоджується з іншими матеріалами справи, а саме висновком органу опіки та піклування Гніванської міської ради, затвердженого виконавчим комітетом указаної ради про доцільність позбавлення батьківських прав, довідкою зі школи про те, що батько не цікавиться вихованням і навчанням доньки, актом обстеження матеріально-побутових умов проживання, відповідно до якого дитина знаходиться на утриманні матері , а батько з донькою не спілкується та участі у вихованні не приймає. Зазначені обставини представником відповідача не спростовані. Суд зауважує, що нехтування батьківськими обов`язками з боку батька, який фактично залишається для дитини чужою людиною, може в подальшому призвести до негативних наслідків у житті дитини, як з моральної, так і з правової точки зору. Таке відношення відповідача до своїх батьківських обов`язків хибно впливає на виховання та формування світогляду дитини, останній жодних заперечень до суду та органу опіки та піклування щодо вирішення питання про позбавлення його батьківських прав не надав, у тому числі і через свого представника. Представник відповідача в суловому засіданні підтвердив обставини, викладені в позовній заяві, зауваживши, що його клієнт не заперечує щодо позбавлення його батьківських прав відносно доньки. Натомість, як встановлено судом, позивачкою забезпечено дочці належні умови проживання, виховання, розвитку. Отже, суд вважає, що свідоме, умисне ухилення від виконання батьківських обов`язків зі сторони батька за відсутності з його боку заперечень є достатніми підставами для позбавлення його батьківських прав. Аналогічного висновку дійшов Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду в постанові від 19 лютого 2025 року у справі № 147/277/24. Таким чином, дослідивши та надавши належну оцінку зібраним у справі доказам, суд дійшов висновку, що небажання батька спілкуватися з дочкою та брати участь у її вихованні, остаточне і свідоме самоусунення від виконання своїх обов`язків з її виховання, і остаточна втрата можливості налагодження стосунків між батьком та дочкою свідчать про наявність підстав, передбачених ч. 1 ст. 164 СК України, для позбавлення відповідача батьківських прав. Позбавлення відповідача батьківських прав відносно його малолітньої дитини, на переконання суду, відповідає легітимній меті - забезпеченню найкращих інтересів дитини. Інтереси дитини в даному випадку превалюють над втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, та будь-яким іншими інтересами.

Outcome: approved