Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-15 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовною заявою 20.06.2025 в порядку Закону України «Про захист прав споживачів», в якій просила суд: стягнути з ФОП [PERSON] на її користь грошові кошти у сумі 11\~650 грн. 00 коп., сплачені нею як попередня оплата за договором купівлі-продажу №128/64 від 05.01.2022, а також 110\~000 грн. 00 коп. в рахунок відшкодування моральної шкоди. Пред`явлені вимоги мотивовано тим, що 05.01.2022 між [PERSON] та ФОП [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу №128/64, за умовами якого ФОП [PERSON] зобов`язалась поставити [PERSON] : кухню «Гамма» матову МДФ, колір беж; стільницю « [PERSON] » [NUMBER] ; плінтуса; фурнітуру. Умовами договору передбачалось надання таких послуг: доставка, підйом меблів на 9-й поверх, збірка, демонтаж старих меблів, виніс старих меблів. Загальна сума за договором 23\~300 грн. 00 коп. За умовами п.3.3 договору попередня оплата за договором складає 50% загальної вартості, тобто у сумі 11\~650 грн. 00 коп. Сторони обумовили, що договір вступає в дію з моменту його підписання і діє 90 робочих днів (п.4.1 договору); доставка має бути виконана за вказаною у договорі адресою від 30 робочих днів і до кінця дії договору (п.5.1 договору). Свої зобов`язання за договором [PERSON] виконала належним чином, сплативши ФОП [PERSON] 11\~650 грн. 00 коп. як попередню оплату за замовлення у день укладення договору 05.01.2022. Однак, ФОП [PERSON] свої зобов`язання перед [PERSON] не виконала ні протягом 30 днів, на 90 днів з дня укладення договору. [PERSON] неодноразово зверталася до відповідача з претензіями, вимогами про виконання обов`язків, проте жодної відповіді на них отримано не було. ФОП [PERSON] на дзвінки не відповідає, взагалі заблокувавши номер телефону позивача, звернення ігнорує та попередню оплату не повертає. [PERSON] також зверталася задля позасудового захисту своїх прав до правоохоронних органів (матеріали ЖЕО №11328 від 20.06.2024), до відділу з питань захисту прав споживачів виконкому Криворізької міської ради, що також виявилося марним. З огляду на істотність та тривалість порушення прав позивача як споживача, за їх захистом вона вимушена звернутися до суду. Ухвалою суду від 23.06.2025 позовну заяву прийнято до розгляду з відкриттям спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Позивач [PERSON] про свою участь в судовому засіданні не заявила, подавши заяву про розгляд справи проводити за її відсутності, позовні вимоги підтримала, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. Відповідач ФОП [PERSON] судове засідання повторно не з`явилася, будучи неодноразово повідомленою належним чином усіма процесуально можливими способами, визначеними ст.128 ЦПК України. Правом на подання відзиву не скористалася, причини неявки суду не відомі. Оцінюючи характер процесу, значення справи для сторін, обраний позивачем спосіб захисту, категорію та складність справи, належне повідомлення відповідача, її повторну неявку та не подання відзиву у встановлений судом строк, суд постановив ухвалити по справі заочне рішення на підставі наявних доказів за відсутності заперечень позивача проти заочного розгляду справи. Заяв, клопотань від учасників справи не надходило. Інші процесуальні дії не вчинялись. Суд, дослідивши письмові матеріали цивільної справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального права, встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст. 42 Конституцій України держава захищає права споживачів, здійснює контроль за якістю і безпечністю продукції та усіх видів послуг і робіт, сприяє діяльності громадських організацій споживачів. Судом встановлено, що [PERSON] зареєстрована як фізична особа-підприємець з 26.11.2019 зі здійсненням господарської діяльності згідно з КВЕД 47.91. Роздрібна торгівля, що здійснюється фірмами поштового замовлення або через мережу інтернет (основний); 47.59. Роздрібна торгівля меблями, освітлювальним приладдям та іншими товарами для дому в спеціалізованих магазинах. Місцезнаходження ФОП: [ADDRESS] (що є адресою зареєстрованого місця проживання [PERSON] як фізичної особи за даними Єдиного державного демографічного реєстру). Вказані відомості встановлені за інформацією з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (витяг від 20.06.2024, відповідь №1502833 від 23.06.2025). 05.01.2022 між ФОП [PERSON] меблевий магазин « [INFO] » як продавцем та [PERSON] як покупцем було укладено договір купівлі-продажу №128/64, за умовами якого продавець продає, а покупець проводить оплату товару, зазначеного у п.3.1 специфікації, а саме: кухня «Гамма» матова МДФ, колір беж; стільниця «Марсель» [NUMBER] ; плінтуса; фурнітура. Загальна сума за договором 23\~300 грн. 00 коп. Умовами п.3.2 договору передбачалось також надання таких супутніх послуг: доставка, підйом меблів на 9-й поверх, збірка. У п.3.3 договору визначено, що переплата за договором становить 50% від загальної вартості, що складає 11\~650 грн. 00 коп. Пунктом 4 договору регламентовано строк та порядок дії договору: договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами та діє 90 робочих днів. Пунктом 5 договору визначено умови щодо доставки та зборки товару: доставка товару повинна бути виконана за вказаною у договорі адресою у строк від 30 робочих днів і до закінчення дії договору. Будь-які затримки поставки товару від фабрики не є зоною відповідальності магазину. Пунктом 6 договору визначено обов`язки сторін та відповідальність, зокрема, продавець зобов`язаний: а) видати покупцеві товарний чек, додатки до договору, договір купівлі-продажу; б) продати товар, здійснити доставку та збір меблів, платно; в) інформувати покупця про будь-які зміни, пов`язані з покупкою, доставкою та збором меблів. На виконання умов договору [PERSON] внесла попередню оплату у розмірі 50% від загальної вартості, що складає 11\~650 грн. 00 коп. та підтверджується копією товарного чеку від 05.01.2022, виданого з підписом ФОП [PERSON] . Докази зворотного матеріали справи не містять. Однак, в зазначені вище строки відповідач належним чином погоджені в договорі умови не виконала та замовлений товар Леоновій Н.І. не поставила. З приводу порушення ФОП [PERSON] умов договору [PERSON] зверталася до відділу з питань захисту прав споживачів апарату міської ради і виконкому Криворізької міської ради. Як слідує з відповіді відділу, ФОП [PERSON] не здійснює господарську діяльність у магазині « [INFO] » за адресою: [ADDRESS] , не телефонні дзвінки не відповідає. Зважаючи на це заявникові рекомендовано звернутися з приводу порушеного питання до правоохоронних органів, суду. Крім того, [PERSON] з приводу порушення ФОП [PERSON] умов договору зверталася до ВП №4 КРУП ГУНП в Дніпропетровській області 07.06.2024, її звернення зареєстроване в ЖЕО за №11328, що підтверджується талоном-повідомленням. Як слідує з відповіді ВП №4 КРУП ГУНП в Дніпропетровській області від 05.09.2024 «45.4/2-1707ЕО, у ході виконання матеріалу за зверненням [PERSON] встановити місцезнаходження магазину « [INFO] » ФОП [PERSON] не виявилось можливим, оскільки такого магазину не існує. З приводу порушення ФОП умов договору заявникові рекомендовано звернутися до суду, зважаючи на те, що відносини між сторонами мають цивільно-правовий характер. Виходячи з характеру правовідносин, що виникли при укладенні договору купівлі-продажу товару між фізичною особою та ФОП як суб`єктом господарської діяльності, вбачається, що відносини врегульовані споживчими послугами, а сам позивач є споживачем, права якого порушили та договір не виконали. З наявних матеріалів справи судом встановлено, що у визначений у договорі строк та станом на дату звернення до суду і розгляду цієї справи відповідачем не виконано умови договору, оскільки не виконано свого обов`язку щодо поставки позивачеві меблів та надання обумовлених договором супутніх послуг. Отже, від дати укладення договору та внесення позивачем попередньої оплати за спірним договором, замовлений позивачем виріб відповідач не передав позивачу, тим самим допустив порушення погоджених строків, що і слугувало підставою для звернення до суду з цим позовом. Згідно з ч.1 ст.1 ЦК України цивільні відносини засновані на засадах юридичної рівності, вольного волевиявлення та майнової самостійності їх учасників. Основні засади цивільного законодавства визначені у ст.3 ЦК України, в якій передбачено, що свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства. Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність. Тобто, дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору. За своєю правовою природою договір є правочином. Водночас, договір є й основною підставою виникнення цивільних прав та обов`язків (ст.11 ЦК України). Згідно зі ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до ст.526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог кодексу, актів законодавства, а при відсутності таких вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Закон України «Про захист прав споживачів» регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів. За правилами ч.1 ст.4 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право, зокрема, на захист своїх прав державою та належну якість продукції та обслуговування. Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Судовим розглядом встановлено, що відповідач ФОП [PERSON] порушила істотно умови договору, а саме, отримавши передоплату від позивача, в обумовлені строки не виконала своїх обов`язків, що фактично призвело до того, що виконання даного договору на даний час не має жодного цільового сенсу з огляду на досить тривалий час, що сплинув з моменту закінчення строку виконання договору (минуло понад три роки). Зважаючи на те, що відповідач повинна була здійснити поставку замовлення (меблів, фурнітури, плінтусів) та надання обумовлених сторонами супутніх послуг, однак не виконала зазначений договір, на звернення позивача не реагує, тому в даному випадку порушення прав [PERSON] є очевидним, триваючим, істотним та доведеним. Із зазначених вище підстав та доведених в ході розгляду обставин, які свідчать про істотне порушення умов договору з боку відповідача, внесена позивачем передоплата у сумі 11\~650 грн. 00 коп. підлягає поверненню їй шляхом стягнення з відповідача ФОП [PERSON] . Приходячи до такого висновку, суд вважає за доречне також врахувати рішення Конституційного Суду України від 09.07.2002 №15-рп/2002, відповідно до якого кожна особа має право вільно обирати незаборонений законом спосіб захисту прав і свобод, у тому числі судовий. Можливість судового захисту не може бути поставлена законом, іншими нормативно-правовими актами у залежність від використання суб`єктом правовідносин інших засобів правового захисту. Держава може стимулювати вирішення правових спорів у межах досудових процедур, однак їх використання є правом, а не обов`язком особи, яка потребує такого захисту. Відповідно до\~ст.19 ЦК України, особа має право на самозахист свого цивільного права від порушень і протиправних посягань. Способи самозахисту мають відповідати змісту права, що порушене, характеру дій, якими воно порушене, а також наслідкам, що спричинені цим порушенням. Способи самозахисту можуть обиратися самою особою чи встановлюватися договором або актами цивільного законодавства. Водночас, ч.2 ст.13 ЦК України\~встановлює загальне правило, що при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб. Відтак, стосовно самого договору, то суд констатує, що оскільки строк його виконання сплинув, договір втратив свою актуальність, а вимог про розірвання договору позивач не заявляла, тому суд вирішує спір з дотриманням принципу диспозитивності цивільного судочинства, не виходячи за межі заявлених вимог з урахуванням обраного позивачем способу захисту порушених прав як споживача, що не суперечить закону. Що стосується відшкодування моральної шкоди відповідачем на користь позивача, суд зазначає таке. Право на відшкодування моральної шкоди є важливою гарантією захисту прав і свобод громадян та законних інтересів юридичних осіб, встановлене Конституцією та законами України. Так відповідно до ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст.611 ЦК України моральна шкода підлягає відшкодуванню у разі порушення зобов`язання, якщо таке відшкодування встановлено договором або законом. Спори про відшкодування фізичній особі моральної шкоди розглядаються, зокрема: коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції України або випливає з її положень; у випадках, передбачених законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди; при порушенні зобов`язань, які підпадають під дію Закону України «Про захист прав споживачів» чи інших законів, що регулюють такі зобов`язання і передбачають відшкодування моральної шкоди. Так, ч.2 ст.22 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що при задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Разом з тим, відповідно до п.5 ч.1 ст.4 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону. У свою чергу, відповідно до ст.711 ЦК України, шкода, завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю у зв`язку з придбанням товару неналежної якості, відшкодовується продавцем або виготовлювачем товару відповідно до положень глави 82 цього Кодексу. Законом України «Про відповідальність за шкоду, завдану внаслідок дефекту в продукції» №3390-VI від 19.05.2011, яким внесено зміни в положення п.5 ч.1 ст.4 Закону України «Про захист прав споживачів», що передбачають право споживача на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), у п.6 ч.1 ст.1 Закону визначено термін такої шкоди це завдані внаслідок дефекту в продукції каліцтво, інше ушкодження здоров`я або смерть особи, пошкодження або знищення будь-якого об`єкта права власності, за винятком самої продукції, що має дефект. Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що в контексті Закону України «Про захист прав споживачів» у спорах про захист прав споживачів законодавством передбачено відшкодування моральної шкоди у тих випадках, якщо її заподіяння було небезпечне для життя і здоров`я людини у зв`язку з придбанням товару неналежної якості (дефекту). Звертаючись до суду із даним позовом, позивач звернула увагу на поширення щодо виниклих правовідносин дії Закону України «Про захист прав споживачів», однак, обґрунтовуючи позовні вимоги в частині моральної шкоди, позивач також посилається на загальні положення про відшкодування шкоди, визначеними Цивільним кодексом України ст.ст.16, 23, а розмір такої шкоди визначає виключно на основі власних умовиводів щодо дійсної вартості кухні станом на 2025 року, яку відповідач їй не поставила у 2022 році, тобто інфляційними процесами та економічною кризою, результатом чого є зростання цін. Жодних посилань на характер моральних страждань позов не містить. Зважаючи на\~вищенаведене,\~суд не\~вбачає підстав\~для задоволення\~позовних вимог\~в частині\~відшкодування моральної\~шкоди з\~огляду на\~їх недоведеність\~належними та\~допустимими доказами,\~а також\~відсутність правових\~підстав для\~її стягнення\~в рамках\~зобов`язальних відносин,\~пов`язаних з\~виконанням договору купівлі-продажу №128/64 від 05.01.2022, що містить елементи договору підряду, який відповідачем взагалі не був виконаний, в той час як за п.5 ч.1 ст.4 Закону України «Про захист прав споживачів» відшкодуванню підлягає лише моральна шкода, завдана внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), що не має жодного відношення до вирішення даного спору. Підстави для стягнення моральної шкоди, вказані позивачем в позовній заяві, в\~Законі України «Про захист прав споживачів»\~не передбачені, в той час як встановлення порушення прав [PERSON] як споживача та поверненням їй сплачених за договором коштів як передоплати, саме по собі вже становить справедливу сатисфакцію, у зв`язку з чим суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог про відшкодування моральної шкоди. Згідно з ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Відповідно до ч.3 ст.22 Закону України "Про захист прав споживачів"\~споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, пов`язаними з порушенням їх прав. У ст.5 Закону України "Про судовий збір"\~визначено перелік пільг щодо сплати судового збору. Системний і комплексний аналіз зазначеного Закону і ст.22 Закону України "Про захист прав споживачів"\~дає правові підстави зробити висновок про те, що сама по собі відсутність такої категорії осіб у переліку осіб, які мають пільги щодо сплати судового збору, встановленого ст.5 Закону України "Про судовий збір", не може безумовно означати те, що споживачі такої пільги не мають, оскільки така пільга встановлена спеціальним законом, який гарантує реалізацію та захист прав споживачів. Отже, ст.5 Закону України "Про судовий збір"\~не містить вичерпного переліку осіб, яким надано пільги щодо сплати судового збору, як і не містить норми про те, що пільги надаються лише за пред`явлення позову. Спеціальний закон, звільнивши споживачів від сплати судового збору за подання позову, визначив, що ця пільга надається з метою захисту споживачами їх порушених прав. Порушені права можуть захищатись як у суді першої інстанції (при пред`явленні позову), так і на наступних стадіях цивільного процесу. Ці стадії судового захисту є єдиним цивільним процесом, завданням якого є справедливий розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушеного права. Вказаний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.03.2018 року у справі № 761/24881/16-ц. Оскільки позивач [PERSON] в силу ст.22 Закону України «Про захист прав споживачів» звільнена від сплати судового збору, тому він підлягає стягненню з відповідача в дохід держави відповідно до задоволених вимог, а саме, у розмірі 1\~211 грн. 20 коп. При цьому, позивач вправі звернутись до суду із заявою про повернення як помилкового сплаченого нею судового збору в сумі 3 028 грн. 00 коп. при пред`явленні позову в порядку ст.7 Закону України «Про судовий збір».

Outcome: partial