Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-15 00:00:00

представник Дараган Ю.О. звернулася в інтересах ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» (далі ТОВ «ФК «ЄАПБ», позивач) з позовом, в якому просила стягнути з [PERSON] (далі відповідач) на користь Товариства заборгованість за кредитним договором № 8105703 від 11.07.2024 в розмірі 34 500 грн. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що за вказаним договором позивачем набуто право вимоги до [PERSON] , відповідно до укладеного з попереднім кредитором Договору факторингу. Однак, відповідач в порушення умов даних договорів свої боргові зобов`язання не виконала. У зв`язку з цим, у позивача, як нового кредитора, виникло право на стягнення вказаних вище сум заборгованості в судовому порядку. Ухвалою Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 01.09.2025 відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи проводити у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Сторонам роз`яснено їх процесуальні права подати заяви по суті справи та встановлено відповідні строки. 15.09.2025 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву в якому позовні вимоги визнає частково, а саме тіло кредиту. Не згоден із вимогами в частині стягнення відсотків. Штрафних санкцій та пені, оскільки розмір відсотків є завищеним, розрахунок не містить детального обґрунтування та первинних документів, які підтверджують правомірність їх нарахувань. У клопотання від 15.09.2025 просиь зменшити розмір штрафних санкцій і відсотків. 24.09.2025\~від представника\~позивача адвоката\~Макарової Л.В.\~надійшла відповідь\~на відзивв якій просила задовольнити позовні вимоги, в обгрунтування посилалася на те, що укладаючи договір відповідач погодився з умовами договору, а саме, щодо нарахування відсотків та штрафних санкцій. Стверджує, що заборгованість за договором була нарахована первісним кредитором на підставі умов кредитного договору, а в подальшому було відступлено ТОВ «ФК «ЄАПБ», тому проценти нараховані правомірно, твердження відповідача про незаконність нарахування процентів є необґрунтованими. Крім того, зазначає, що на відповідача не поширюються норми \~ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», щодо нарахування процентів, оскільки при укладені договору з первісним кредитором він не повідомив про статус військовослужбовця та не надав відповідні документи, у звязку з чим повинен сплатити також і проценти за користування кредитом. Ухвалою від 24.09.2025 за клопотанням позивача витребувано від АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» докази, а саме: інформацію щодо наявності у [PERSON] , [INFO] , ідентифікаційний номер: [NUMBER] , картки банку (рахунку) відкритого у банку станом з 21.07.2024; інформацію щодо належності [PERSON] , [INFO] , ідентифікаційний номер: [NUMBER] , картки банку (рахунку) № [NUMBER] ; інформацію щодо надходження на картковий рахунок № [NUMBER] , грошових коштів у розмірі 11 500,00 грн в період з 21.07.2024 по 24.07.2024; виписку по картці банку (рахунку) № [NUMBER] в період з 21.07.2024 по 24.07.2024. 07.10.2025 від АТ «УНІВЕРСАЛ\~БАНК» на виконання ухвали надійшли витребувані судом докази, щодо відкриття рахунку на імя [PERSON] та зарахування коштів на платіжну картку 11\~500 грн. Позивач про розгляд справи повідомлений належним чином. Відповідач [PERSON] , повідомлявся про розгляд справи шляхом направлення повідомлення за адресою місця його проживання та реєстрації, будь-яких заяв по суті справи чи з процесуальних питань, відзив на позов не подавав. Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані позивачем докази, суд приходить до таких висновків. Судом встановлено, що 11.07.2024 між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та\~\~ [PERSON] було укладено кредитний договір № 8105703, за умовами якого останньому надано кредит на суму 11500,00 грн строком на 360 днів, періодичність платежів зі сплати процентів - кожні 30 днів, стандартна процентна ставка становить 1,50% в день, орієнтовна загальна вартість кредиту за весь строк користування 62 100 грн. Кредитний договір підписаний електронним підписом позичальника одноразовим ідентифікатором А6535, про що свідчить п. 10 договору (а.с.6-15). 27.02.2025 між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір факторингу №27022025, відповідно до якого ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» відступило ТОВ «ФК «ЄАПБ», а останнє набуло право грошової вимог до боржників, у тому числі до\~\~ [PERSON] за кредитним договором № 8105703 від 11.07.2024 на суму 34\~500 грн (а.с.23-25). Згідно розрахунку станом на 27.02.2025 заборгованість відповідача за вищевказаним кредитним договором за період з 21.07.2024 по 27.02.2025 становить 34\~500 грн, з яких 11500 грн заборгованість по основному боргу, 17250 грн заборгованість по відсоткам, 5750 грн заборгованість за пенею, штрафами (а.с.26-28). Відповідно до ст. ст.526, 615 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись у встановлений термін, відповідно до вимог закону та умов договору. Згідно ст.599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. За нормою ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (стаття 628 ЦК України). Відповідно до положень ст.638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У ст.3\~Закону\~України\~«Про електронну\~комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (ст.11 Закону України «Про електронну комерцію»). Частина 5 ст.11\~ЗУ\~«Про\~електронну комерцію» передбачає, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Згідно ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно зі ст.525\~ЦК\~України одностороння відмова від зобов`язання не допускається. Відповідно до ст.610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Порушення відповідачем умов договору є цивільним правопорушенням, оскільки ст.629\~ЦК\~України встановлюється принцип безумовності та обов`язковості виконання договору. Відповідно до ч.1 ст.625\~ЦК\~України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Згідно ст.ст. 512, 514\~ЦК\~України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. У ст.1077 ЦК України зазначено, що за договором факторингу одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає. Докази на підтвердження недійсності вищезазначеного кредитного договору відсутні. Суд вважає доведеним факт невиконання відповідачем умов кредитного договору № 8105703 від 11.07.2024, укладеного між відповідачем і ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА», щодо повернення тіла кредиту у визначені договором строки, оскільки відповідачем не подано доказів на спростування даного факту, а отже наявні підстави для задоволення позову Відповідачем не надано суду доказів, які б спростовували докази, надані позивачем щодо розміру заборгованості по кредитному договору. Частинами 1,6,7 ст.81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Щодо позовних вимог про стягнення із [PERSON] заборгованості за процентами, які відповідач\~вважає завищеними\~та просив\~зменшити,\~суд виходить\~з наступного. Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Частиною 3 ст.551 ЦК України\~передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Так, вказана норма відповідає положенням ст.3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства та ст.12 ЦПК України щодо обов`язку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що він значно перевищує розмір збитків та узгоджується з правовою позицією, яка викладена в постанові Верховного Суду України від 03.09.2014 №6-100цс14. У ч.3 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів»\~визначено, що несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором. Проте, відсотки за користування кредитами не є санкцією та компенсацією за невиконання зобов`язань за договорами в розумінні вказаних норм, а вимог щодо стягнення пені, штрафу чи неустойки позивач у даній справі не заявляв. Підписавши вищевказані договори, відповідач зі своєї сторони погодив їх істотні умови, зокрема, щодо розміру фінансових кредитів та суми позики, порядку їх надання та повернення, строку кредитування, порядку нарахування та сплати процентів, прав і обов`язків сторін, відповідальності за порушення умов договорів. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 30.06.2021 у справі №201/10403/19 вказано, що положення\~Закону № 1734-VIII\~допускають те, що укладення договору про споживчий кредит може бути пов`язане з необхідністю отримання споживачем додаткових чи супутніх послуг кредитодавця або третіх осіб, але вимагають, щоб відомості про це були відображені у паспорті споживчого кредиту, з яким кредитодавець має ознайомити позичальника до укладення договору про споживчий кредит. Інформація про наслідки прострочення виконання зобов`язань зі сплати платежів, зокрема, розмір неустойки, процентної ставки, інших платежів, які застосовуються чи стягуються за невиконання зобов`язання за договором про споживчий кредит, має бути зазначена у такому договорі. Підписання паспорту споживчого кредиту є належним доказом ознайомлення з умовами кредитування, що узгоджується з позиціями Верховного Суду у постановах від 23.12.2019 у справі №572/1169/17, від 12.02.2020 у справі № 382/327/18, від 02.12.2020 у справі 284/157/20. Саме невиконання відповідачем умов кредитного договору №8105703 від 11.07.2024 призвело до нарахування первісним кредитором процентів, розмір яких наведено у розрахунках заборгованості, зазначених вище. Також суд звертає увагу, що заборгованість була нарахована не позивачем, а первісним кредитором за укладеним договором, а з моменту отримання права вимоги до відповідача за договором факторингу позивачем не здійснювалося нарахування жодних штрафних санкцій. Окрім того, на спростування наведеного позивачем розрахунку відповідачем не надано свого контррозрахунку кредитної заборгованості та суми заборгованості за процентами зокрема. Також, виходячи із наданих відповідачем документів, суд вважає, що в даному випадку на спірні правовідносини, щодо стягнення із відповідача відсотків за користування кредитом не поширюється дія п.15 ст.14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», у зв`язку з чим, останній повинен сплатити проценти за користування кредитом. Щодо позовних вимог про стягнення пені та штрафів. Частиною 1 ст.549 ЦК України передбачено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Згідно ч.1 ст.551 ЦК України, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Відповідно до положень п.18 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної ст.625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установлено, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24.02.2022 за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Оскільки штраф, який передбачено кредитним договором, нарахований у період дії в Україні воєнного стану, він підлягає списанню кредитодавцем, а тому позовна вимога щодо стягнення з відповідача на користь позивача 5750 грн заборгованості за штрафом та пенею задоволенню не підлягає. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог ТОВ «ФК «ЄАПБ» у розмірі 28750 грн, з яких: 11500 грн заборгованість по основному боргу, 17250 грн заборгованість за відсотками. Виходячи з того, що вимоги позивача задоволено судом на 83,33 % (28750: 34\~500 х 100), з урахуванням приписів п.3 ч.2 ст.141 ЦПК України, понесені позивачем судові витрати з оплати судового збору підлягають відшкодуванню пропорційно розміру задоволених вимог у сумі 2523,23 грн (3028 х 83,33 %). Докази, що спростовують висновки суду, станом на час розгляду справи відсутні. На підставі викладеного,

Outcome: partial