Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-12 00:00:00

Керівник Дніпровської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону в інтересах держави в особі Національної служби здоров`я України, Дніпропетровської обласної ради, звернувся до суду з вищезазначеним позовом мотивуючи свої вимоги тим, що Дніпровською спеціалізованою прокуратурою у сфері оборони Східного регіону здійснювалося процесуальне керівництво досудового розслідування у кримінальному провадженні №12024041350001184 від 20 вересня 2024 року за обвинуваченням [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України. Ухвалою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 28 листопада 2024 року у справі №183/11357/24 постановлено звільнити обвинуваченого [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, від кримінальної відповідальності на підставі ст. 46 КК України у зв`язку з примиренням винного з потерпілим, та закрити кримінальне провадження на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України у зв`язку зі звільненням обвинуваченого від кримінальної відповідальності. Кримінальне провадження щодо [PERSON] закрито з підстави, яка є нереабілітуючою, що має наслідком збереження обов`язку відшкодувати завдану шкоду. Відповідно до листа КП «Регіональний медичний центр родинного здоров`я» \~ \~ \~ \~ДОР» №362 від 20 лютого 2025 року, витрати закладу охорони здоров`я на лікування [PERSON] становлять 9 815,35 грн. КП «РМЦРЗ» ДОР» відноситься до юридичних осіб комунальної власності, кошти, які виділяються на лікування хворих, частково надходять із місцевого бюджету, тому кошти в сумі 433,33 грн. підлягають зарахуванню до місцевого бюджету. В той же час, оскільки КП «РМЦРЗ» ДОР» витратила отримані від НСЗУ державні (бюджетні) кошти при наданні медичних послуг - лікуванні потерпілого [PERSON] , який перебував на стаціонарному лікуванні з вини [PERSON] - на підставі договору про медичне обслуговування населення за програмою медичних гарантій, укладеного між НЗСУ та КП «РМЦРЗ» ДОР», та вказані кошти, а саме: 9 382,02 грн., необхідно стягнути з [PERSON] та зарахувати до державного бюджету України. Зважаючи на те, що уповноваженими органами не вжито жодних заходів, спрямованих на відшкодування витрат, понесених на стаціонарне лікування потерпілого, внаслідок чого не надходять кошти до державного та місцевого бюджетів, у цьому випадку порушуються інтереси держави в галузі охорони здоров`я і забезпечення пов`язаних з ними державних гарантій, та такі витрати негативно впливають на фінансування інших хворих, порушуються інтереси держави у сфері дотримання прав, свобод людини і громадянина, та в галузі охорони здоров`я, забезпечення пов`язаних з ними державних гарантій. Відтак, Дніпровська спеціалізована прокуратура у сфері оборони звертається до суду з позовом в інтересах держави в особі Національної служби здоров`я України та Дніпропетровської обласної ради про відшкодування витрат, здійснених на стаціонарне лікування потерпілого [PERSON] в сумі 9 815,35 грн. (на користь державного бюджету України 9 382,02 грн. та 433,33 грн. на користь місцевого бюджету). На підставі викладеного представник позивача звернувся до суду з цим позовом, в якому просив суд стягнути з [PERSON] на користь держави в особі: Національної служби здоров`я України кошти, витрачені на лікування потерпілого від кримінального правопорушення [PERSON] в сумі 9 382,02 грн.; Дніпропетровської обласної ради кошти, витрачені на лікування потерпілого від кримінального правопорушення [PERSON] в сумі 433,33 грн., а також витрати зі сплати судового збору стягнути з відповідача на користь держави в особі Дніпропетровської обласної ради. Ухвалою судді Новокодацького районного суду міста Дніпра від 07 липня 2025 року позовну заяву було прийнято до розгляду та відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Прокурор Дніпровської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону Дрозач К.О. письмово підтримала позов та просила задовольнити позов у повному обсязі і не заперечувала щодо заочного розгляду справи. Представники - Національної служби здоров`я України, Дніпропетровської обласної ради у сформованих у системі «Електронний суд» заявах підтримали позовні вимоги та просили їх задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, на підставі ст. ст. 128, 130 ЦПК України повідомлявся належним чином про день, час та місце розгляду справи, також шляхом оприлюднення повідомлення про виклик до суду на офіційному веб-сайті Новокодацького районного суду міста Дніпра, однак заперечень суду не надав, про причини неявки суд не повідомив та не надав клопотання про відкладення розгляду справи чи розгляд справи без його участі. Представник третьої особи Комунального підприємства «Регіональний медичний центр родинного здоров`я» Дніпропетровської обласної ради» у судове засідання не з`явився будучи повідомленим належним чином, будь-яких клопотань про відкладення або розгляд справи за відсутності суду не надав. 13 жовтня 2025 року ухвалою Новокодацького районного суду міста Дніпра було вирішено питання про заочний розгляд справи. За таких обставин, суд розглянув справу у відсутності учасників справи за правилами спрощеного позовного провадження з можливістю ухвалення заочного рішення відповідно до ст.280 ЦПК України, оскільки відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився в судове засідання без повідомлення причин, відзиву не подав. При цьому, представник позивача не заперечувала проти такого вирішення справи. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Вивчивши письмові матеріали справи, дослідивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, оцінивши надані докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов таких висновків. Статтею 263 ЦПК України передбачено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Судом встановлено, що ухвалою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 28 листопада 2024 року у справі №183/11357/24 було задоволено клопотання законного представника неповнолітнього потерпілого [PERSON] його батька [PERSON] про звільнення обвинуваченого [PERSON] від кримінальної відповідальності у зв`язку з примиренням винного з потерпілим, відповідно до якої звільнено обвинуваченого [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, від кримінальної відповідальності на підставі ст. 46 КК України у зв`язку з примиренням винного з потерпілим, та закрито кримінальне провадження № 12024041350001184 від 20 вересня 2024 року за обвинуваченням [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.286 КК України на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України у зв`язку зі звільненням обвинуваченого від кримінальної відповідальності (а. с. 19-20). Згідно із ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Як встановлено судом з епікризу (виписного) з медичної карти стаціонарного хворого №18995, [PERSON] з 19 вересня 2024 року по 27 вересня 2024 року знаходився на стаціонарному лікуванні в Комунальному підприємстві «Регіональний медичний центр родинного здоров`я» Дніпропетровської обласної ради» (а. с. 32). Матеріалами справи підтверджено, що між Комунальним підприємством «Регіональний медичний центр родинного здоров`я» Дніпропетровської обласної ради» та Національною службою здоров`я України укладено договір №2606-Е124-Р000 про медичне обслуговування населення за програмою медичних гарантій (а. с. 33). Статутом Комунального підприємства «Регіональний медичний центр родинного здоров`я» Дніпропетровської обласної ради», який затверджено рішенням Дніпропетровської обласної ради від 08 грудня 2023 року № 331-18/VII, визначено, що підприємство засноване на спільній власності територіальних громад сіл, селищ, міст Дніпропетровської області й перебуває в управлінні Дніпропетровської обласної ради (а. с. 21-28). Відповідно до наявного в матеріалах справи листа Комунального підприємства «Регіональний медичний центр родинного здоров`я» Дніпропетровської обласної ради» №362 від 20 лютого 2025 року, судом встановлено, що загальна вартість лікування за 8 ліжко-днів склала 9815,35 грн., у тому числі кошти НСЗУ 9\~382,02 грн., кошти обласного бюджету 433,33 грн., а також повідомлено, що в добровільному порядку грошові кошти лікарні не відшкодовувались (а. с. 34). Статтею 131-1 Конституції України передбачено, що прокуратура України становить єдину систему, на яку покладається, у тому числі, представництво інтересів держави в суді у випадках, визначених законом. Частинами 3, 4 ст. 56 ЦПК України передбачено, що у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами. Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 185 цього Кодексу. Положеннями ст. 1166 ЦК України передбачено відшкодування матеріальної шкоди при наявності складу правопорушення: протиправних дій особи, заподіяння шкоди, причинний зв`язок між протиправною поведінкою і наслідками, вини особи, що причинили збиток. Відповідно до ч. 2 ст. 1191 ЦК України держава, Автономна Республіка Крим, територіальні громади, юридичні особи мають право зворотної вимоги до фізичної особи, винної у вчиненні кримінального правопорушення, у розмірі коштів, витрачених на лікування особи, яка потерпіла від цього кримінального правопорушення. Згідно із ч. ч. 1, 3 ст. 1206 ЦК України особа, яка вчинила кримінальне правопорушення, зобов`язана відшкодувати витрати закладові охорони здоровя на лікування потерпілого від цього кримінального правопорушення, крім випадку завдання шкоди при перевищенні меж необхідної оборони або у стані сильного душевного хвилювання, що виникло раптово внаслідок насильства або тяжкої образи з боку потерпілого. Якщо лікування проводилося закладом охорони здоров`я, що є у державній власності, у власності Автономної Республіки Крим або територіальної громади, спільній власності територіальних громад, кошти на відшкодування витрат на лікування зараховуються до відповідного бюджету, за рахунок якого таке лікування фінансувалося. Якщо лікування проводилося закладом охорони здоров`я, який за відповідні надані медичні послуги отримує кошти згідно з договором про медичне обслуговування населення за програмою медичних гарантій, такі кошти зараховуються до Державного бюджету України. Пунктом 3 постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження порядку обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання» № 545 від 16 липня 1993 року, встановлено, що визначена сума коштів на лікування потерпілого стягується судом з обвинуваченого або фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, при ухваленні вироку за позовом закладу охорони здоров`я або прокурора. У разі коли при ухваленні вироку сума коштів, витрачених на стаціонарне лікування потерпілого, ще не була визначена і рішення про їх відшкодування не було прийнято, стягнення провадиться в порядку цивільного судочинства за позовом вказаних юридичних осіб. В цілому ж, відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України «Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину, та судових витрат» № 11 від 07 липня 1995 року питання про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого вирішується згідно з «Порядком обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання», затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 545 від 16 липня 1993 року. Термін і обґрунтованість перебування потерпілого від злочину на стаціонарному лікуванні визначається на підставі даних лікувального закладу, де він перебуває на лікуванні. Кількість ліжко - днів визначається на підставі медичної картки стаціонарного хворого (форма 003/у) або інших документів, які підтверджують дати госпіталізації та виписки хворого із стаціонару лікувального заклад. До справи має бути приєднана довідка - розрахунок бухгалтерії цього закладу із записом про вартість одного ліжко - дня та загальну суму фактичних витрат на лікування потерпілого. Частиною 1 статті 18 ЗУ «Основи законодавства України про охорону здоров`я» визначено, що фінансове забезпечення охорони здоров`я може здійснюватися за рахунок коштів Державного бюджету України та місцевих бюджетів, коштів юридичних та фізичних осіб, а також з інших джерел, не заборонених законом. Відповідно до пп. «а» п. 3 ч. 1 ст. 89 Бюджетного кодексу України видатки на фінансування лікарні широкого профілю здійснюються за рахунок коштів місцевого бюджету. Отже, враховуючи норми діючого законодавства, відповідач зобов`язаний відшкодувати витрати закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочину в дохід державного та місцевого бюджетів, за рахунок яких фінансувався медичний заклад. Враховуючи викладене, оцінюючи за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні кожного доказу, зокрема належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність та взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, встановлені підстави для стягнення із відповідача 9\~815,35 грн. витрачених на лікування потерпілого від кримінального правопорушення [PERSON] , при цьому прокурор має право на пред`явлення цього позову в інтересах держави в особі Національної служби здоров`я України, Дніпропетровської обласної ради, оскільки державі завдано майнової шкоди внаслідок лікування потерпілого від кримінального правопорушення та порушено її інтереси, що підлягають захисту з боку органів прокуратури України із врахуванням принципів захисту державного інтересу, законності, публічного інтересу, а тому суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими і підлягають задоволенню. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд приймає до уваги те, що позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 2\~422,40 грн. за подання до суду позову, які підлягають стягненню з відповідача у зв`язку з задоволенням позовних вимог у повному обсязі.

Outcome: approved