Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-13 00:00:00

У березня 2025 року до суду надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (далі ТОВ «ФК «ЄАПБ») до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовна заява мотивована тим, що 22.01.2022 року між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] було укладено кредитний договір №102191083. За яким ТОВ «Мілоан» зобов`язалось надати [PERSON] кредит у розмірі 10000 гривень, а відповідач зобов`язалась протягом визначеного строку повернути вказану суму та сплатити відсотки за її користуванням. ТОВ «Мілоан» виконало своє зобов`язання за кредитним договором та надало [PERSON] грошові кошти у вказаному розмірі. Відповідач неналежним чином виконувала грошові зобов`язання, тому у неї виникла заборгованість за вказаним договором у загальному розмірі 17660,50 грн., з яких 8083,00 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу, 7677,50 грн. суму заборгованості за процентами та 1900,00 грн. заборгованості за комісією. В подальшому, на підставі договорів факторингу ТОВ «ФК «ЄАПБ»набуло право грошової вимоги за вищевказаним кредитним договором. Відповідач відмовляється добровільно сплатити заборгованість. Тому позивач просить суд стягнути з [PERSON] заборгованість у загальному розмірі 17660,50 грн. Ухвалою судді Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 25.03.2025 справа призначена до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 08.07.2025 ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області витребувано від акціонерного товариства «УНІВЕРСАЛ БАНК»: інформацію щодо наявності у [PERSON] карткових рахунків відкритих у банку станом на 22.01.2022; інформацію щодо належності [PERSON] банківської картки [NUMBER] ; виписку з карткового рахунку про рух грошових коштів відкритого до платіжної карти N? [NUMBER] що належить [PERSON] з 22.01.2022 по 30.01.2022 з відображенням часу зарахування коштів, призначення платежу та відправника коштів; інформацію щодо номеру телефону, на який відправляється інформація про підтвердження здійснення операцій (фінансовий номер телефону) за платіжною карткою [NUMBER] за період з 22.01.2022 по 30.01.2022; інформацію чи знаходиться номер телефону [NUMBER] в анкетних даних [PERSON] 09.10.2025 ухвалою занесеною до протоколу судового засідання вирішено проводити заочний розгляд справи. Сторони у судове засідання не з`явились, про день, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 22.01.2022 між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] укладено кредитний договір №102191083. За яким ТОВ «Мілоан» зобов`язалось надати [PERSON] кредит у розмірі 10000 гривень, а відповідач зобов`язався до 21.02.2022 року повернути вказану суму, сплатити відсотки за користування нею у розмірі 2,5% в день. ТОВ «Мілоан» надало [PERSON] грошові кошти у розмірі 10000 грн., що підтверджується платіжним дорученням №38557410 від 22.01.2022 року та інформацією про рух коштів наданої АТ «Універсал Банк» від 22.01.2022. Згідно розрахунку заборгованості наданої позивачем у відповідача виникла заборгованість за кредитним договором у загальному розмірі 17660,50 гривень, з яких 8083,00 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу, 7677,50 грн. суму заборгованості за процентами та 1900,00 грн. Відповідно до ч. 1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1ст. 628 ЦК України). Згідно з ч. 1ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно з вимогами ст.1046,1049 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договорами або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України). Статтею 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. З урахуванням встановленого, суд дійшов висновку, що відповідач взяті на себе зобов`язання за вищезазначеним договором не виконала, в передбачений у договорі строк кошти (суму позики) не повернула, внаслідок чого у неї виникла заборгованість за основним зобов`язанням, яка складається із непогашеної суми тіла кредиту в розмірі 8083,00 грн. Таким чином, заборгованість відповідача за тілом кредиту по вказаному договору становить 8083,00 грн. і вимога позивача в цій частині є доведеною, а тому підлягає задоволенню. Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача заборгованості за відсотками суд зазначає наступне. За положеннями статей 1046, 1049 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч. 1 ст.1048та ч. 1 ст.1049 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 ч. 1 ст.1048 ЦК України про виплату процентів до дня повернення позики може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. З аналізу зазначених норм матеріального права слідує, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч.2 ст.1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Встановлені фактичні обставини у справі свідчать про те, що за умовами укладеного між фінансовою установою і відповідачем кредитного договору від 22 січня 2022 року дана фінансова установа надала позичальнику суму кредиту, а останній зобов`язувався повернути наданий кредит в повному обсязі у визначений договором строк до 21 лютого 2022 року. Таким чином, позикодавець відповідно до ст.1048 ЦК України мав право стягнути заборгованість по нарахованих і несплачених процентах за користування кредитними коштами в межах погодженого сторонами строку кредитування, тобто до 21 лютого 2022 року. Досліджений судом розрахунок заборгованості свідчить про те, що визначені позивачем до стягнення заборгованості по нарахованих та несплачених процентах за користування кредитом включає період, який виходить за межі строку кредитування. Оскільки після закінчення строку кредитування у позикодавця відсутні правові підстави нараховувати передбачені договором проценти, то заявлені ТОВ «ФК «ЄАПБ» вимоги в частині стягнення з відповідача заборгованості по відсотках за користування кредитом за період з 22 лютого 2022 року по 16 липня 2024 року, є безпідставними та задоволенню не підлягають. За таких обставин, з урахуванням викладеного, суд вважає, що з відповідача підлягають до стягнення відсотки за кредитним договором №102191083 від 22 січня 2022 року в розмірі, що становить 7500,00 грн., оскільки саме вказана сума відсотків була погоджена сторонами договору (п.1.5.2 договору). Разом з тим, щодо обов`язку позичальника сплачувати комісію за надання кредиту в розмірі 1900,00 грн., не відповідає вимогам чинного законодавства з огляду на наступне. Згідно частини третьої статті 13 ЦК України не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. Відповідно до статті 3 ЦК України принципи справедливості, добросовісності та розумності є однією із фундаментальних засад цивільного права, спрямованою, у тому числі, на утвердження у правовій системі України принципу верховенства права. При цьому добросовісність означає прагнення особи сумлінно використовувати цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків, що зокрема підтверджується змістом частини третьої статті 509 цього Кодексу. Отже, законодавець, навівши у тексті ЦК України зазначений принцип, установив у такий спосіб певну межу поведінки учасників цивільних правовідносин, тому кожен із них зобов`язаний сумлінно здійснювати свої цивільні права та виконувати цивільні обов`язки, у тому числі передбачати можливість завдання своїми діями (бездіяльністю) шкоди правам та інтересам інших осіб. Цей принцип не є суто формальним, оскільки його недотримання призводить до порушення прав та інтересів учасників цивільного обороту. Виходячи зі змісту вказаних норм, надання грошових коштів за укладеним кредитним договором відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України є обов`язком банку, виконання такого обов`язку не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника. Оскільки надання кредиту - це обов`язок банку за кредитним договором, тому такі дії банку не є послугами, що об`єктивно надаються клієнту-позичальнику. Частиною першою, другою статті 228 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним. Об`єднана палата Касаційного цивільного суду у своїй постанові від 09 грудня 2019 року у справі № 524/5152/15-ц (провадження № 61-8862сво18) дійшла висновку про те, що положення кредитного договору про сплату позичальником на користь банку комісій є в силу статті 228 ЦК України нікчемними. У той же час Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04 червня 2019 року у справі № 916/3156/17 дійшла висновку, що визнання нікчемного правочину недійсним за вимогою сторони не є належним способом захисту прав, оскільки не призведе до реального відновлення порушених прав позивача, адже нікчемний правочин є недійсним у силу закону. Отже, суд приходить до висновку, що положення спірного кредитного договору про сплату комісії за надання кредиту є нікчемними в силу ст.228 ЦК України. А тому в задоволенні вимог про стягнення з відповідача комісії за надання кредиту в сумі 1900,00 грн. слід відмовити. Відповідно до п.1 ч.1 ст.512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок , зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Статтею 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. 16 липня 2024 року між ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» та ТОВ «Мілоан» укладено Договір факторингу № 16072024, у відповідності до умов якого ТОВ «Мілоан» передає ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» за плату належні йому Права Вимоги, а ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» приймає належні ТОВ «Мілоан» Права Вимоги до Боржників, вказаними у Реєстрі боржників. Відповідно до витягу з Реєстру боржників від 16 липня 2024 року до Договору факторингу № 16072024 від 16 липня 2024 року, ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» набуло права грошової вимоги за кредитним договором №102191083 від 22.01.2022 року. Суд вважає, що позивачем доведено факт виникнення зобов`язальних правовідносин між сторонами, зокрема, шляхом укладання договору про споживчий кредит між ТОВ «Мілоан» та відповідачем. Вказане товариство, правонаступником яких у зобов`язанні є ТОВ «ФК «ЄАПБ», належним чином виконувало свої обов`язки по наданню кредиту, а відповідач отримала кредитні кошти, але належним чином не виконувала свої обов`язки за договором. Таким чином, з огляду на зазначене, оскільки відповідач умови вказаного договору належним чином не виконувала, то суд вважає за необхідне, частково задовольняючи позовні вимоги, стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «ФК «ЄАПБ» заборгованість за кредитним договором №102191083 від 22.01.2022 рокув розмірі 15583,00 грн., яка складається із сума заборгованості за основною сумою боргу та сума заборгованості за відсотками. Зважаючи на викладене, в іншій частині в позові необхідно відмовити. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір та інші судові витрати покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір у розмірі 3028,00 грн., як передбачено ст.4 ЗУ «Про судовий збір». Ціна позову, визначена позивачем сумою стягнення 17660,50 грн. Оскільки, суд частково задовольняє вимоги - на суму 15583,00 грн., що становить 88,23% від ціни позову, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 2671,80 грн. витрат на сплату судового збору.

Outcome: partial