Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-15 00:00:00

23.06.2025 до суду надійшла позовна заява [PERSON] в якій вона просила стягнути з [PERSON] на свою користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] у розмірі частки від усіх видів його доходів на місяць, з урахуванням індексації, починаючи з дня подання позовної заяви та до повноліття дитини. Крім того, просила стягнути витрати на правову допомгу у розмірі 5000 грн. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначила, що вони з відповідачем перебували в зареєстрованому шлюбі, який 26.06.2018 року розірвано. та мають неповнолітню дитину [PERSON] , [INFO] . Дитина проживає з нею та перебуває на її утриманні. Згоди щодо утримання між ними не досягнуто, що і стало підставою для її звернення до суду з вказаним позовом. Ухвалою суду від 25.06.2025 року позовну заяву було прийнято до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження. Представник позивача та позивач до судового засідання не з`явилися, представник позивача надав до суду заяву про розгляд справи за його та позивача відсутність, позовні вимоги підтримує, проти винесення заочного рішення по справі не заперечує.. Відповідач [PERSON] до судового засідання не з`явився, про дату та час був повідомлений належним чином, причин неявки суду не повідомив, відзив не надавав. У відповідності до положень ст. 280-281 ЦПК України, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення по справі. Суд, дослідивши матеріали справи, надані письмові докази, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду і вирішення справи по суті, приходить до наступного. Судом встановлено, що сторони розірвали шлюб 26.06.2018 року (свідоцтво про розірвання шлюбу [NUMBER] ). Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину [PERSON] , [INFO] (Свідоцтво про народження [NUMBER] ). Неповнолітня дитина проживає разом із позивачкою, та перебуває на її утриманні. Згідно з ч.1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 pоку, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 pоку № 789-ХІІ та набула чинності для України 27 вересня 1991 pоку, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно з частиною другою статті 150 СК України батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. За умовами частин першої та другої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Згідно із статтею 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до частини третьої статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Згідно ст.ст.180-182 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. На виконання цього обов`язку за рішенням суду можуть стягуватися аліменти, розмір яких визначається з урахуванням стану здоров`я та матеріального становища дитини, платника аліментів, наявності у останнього інших утриманців та інших обставин, що мають істотне значення. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з якими проживає дитина. За положеннями ч. 1 ст.183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. При визначенні розміру аліментів з відповідача суд враховує, що відповідач є особою працездатного віку, тому має об`єктивну можливість виплачувати аліменти, доказів матеріального, сімейного стану відповідача та наявність у нього утриманців суду не надано, тому суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання дитини у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходів), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Одночасно, суд зазначає, що при визначенні розміру аліментів у відповідності до ч.\~1\~ст.183\~СК України не підлягає застосуванню показник з урахуванням індексації. Щодо стягнення витрат на правову допомогу, суд зазначає наступне. Судові витрати по справі підлягають розподілу відповідно до ст. 141 ЦПК України. Відповідно до ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Частиною 8 статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (постанова Верховного Суду від 04червня 2021року по справі №380/887/20). Такі самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Зокрема, згідно з практикою Європейського суду з прав людини заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява N 19336/04). Відповідно до позовної заяви позивач просить стягнути з відповідача понесені нею витрати на правову допомогу в розмірі 5000 грн. На підтвердження понесених витрат на правову допомогу позивач надала суду копію ордеру, копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю Білова І.В. Суд, при вирішенні питання про відшкодування витрат на правову допомогу враховує правову позицію Верховно суду від 30 вересня 2020 року у справі № 379/1418/18 (провадження № 61-9124св20) відповідно до якої склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківській документ, касові чеки). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також їх розрахунку є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. В свою чергу, зважаючи на відсутність в матеріалах справи копії договору та платіжних документів про оплату послуг з надання правничої допомоги, суд приходить до висновку, що відсутність підстав для стягнення витрат на правничу допомогу, оскільки вказані витрати не є доведеними, а тому не можуть бути стягнуті на користь позивача. Згідно ч.6 ст.141 ЦПК України з [PERSON] на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1211,20 грн.

Outcome: approved