Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-19 00:00:00

І. ОПИСОВА ЧАСТИНА Зміст позовних вимог та процесуальні дії вчинені в ході справи [PERSON] , інтереси якої представляє адвокатка Журавльова О.Л., звернулась до суду із позовом до [PERSON] , третя особа: Чернівецької міської ради, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Так, в позові [PERSON] просить визнати [PERSON] такою, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою [ADDRESS] . Ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівців від 22 липня 2025 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, вирішено розглядати справу в порядку загального позовного провадження. Цією ж ухвалою відповідачці був наданий строк для подання відзиву на позовну заяву, третій особі пояснення третьої особи щодо позову. Відповідачка своїм правом на подання відзиву не скористалася. Третя особа - Чернівецька міська рада пояснення третьої особи не подала, звернулась до суду із заявою в якій просила винести рішення відповідно до вимог чинного законодавства. Ухвалою суду від 11 вересня 2025 року підготовче провадження у справі закрито та справа призначена до судового розгляду. Згідно з частиною 8 статті 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Позивачка та її представник адвокатка Журавльова О.Л. в судове засідання не з`явилися, скориставшись своїм правом, передбаченим частиною 3 статті 211 ЦПК України, клопотали про розгляд справи у їхню відсутність. Вимоги, викладені в позові, підтримали повністю та просили їх задовольнити, не заперечували проти ухвалення заочного рішення у справі. Відповідачка до суду не з`явилася, про час і місце судового розгляду повідомлялась належним чином за зареєстрованим місцем проживання в порядку, передбаченому положеннями статтями 130, 131 ЦПК України, про що у справі є належні докази. Про причини неявки не повідомила. Представник третьої\~особи в\~судове засідання\~не з`явився,\~подав суду\~заяву про\~розгляд справи\~без участі\~представника Чернівецької міської ради. Відповідно до статті 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З урахуванням викладеного, а також за наявністю згоди позивача на проведення заочного розгляду даної справи, суд вважає за можливе, на підставі статті 280 ЦПК України, розглянути вказану справу у відсутності відповідачки, на підставі наявних у справі доказів, та ухвалити у справі заочне рішення. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, суд, у відповідності до частини 2 статті 247 ЦПК, постановив здійснювати розгляд справи без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Стислий виклад позиції позивача Свої позовні вимоги [PERSON] обґрунтовує такими доводами. 22 грудня 1997 року батькові позивачці - [PERSON] , виконавчим комітетом Чернівецької міської ради на підставі рішення міськвиконкому №928/24 від 16 грудня 1997 року було видано ордер №363 серії МВК на зайняття чотирикімнатної квартири за адресою: [ADDRESS] , на сім`ю з шести осіб. Після його смерті [INFO] , на підставі рішення виконавчого комітету Чернівецької міської ради №144/7 від 25 березня 2025 року, особовий рахунок на квартиру було переоформлено на позивачку - [PERSON] . Станом на березень 2025 року у зазначеній квартирі зареєстровані: [PERSON] , [PERSON] (її син) та [PERSON] (племінниця позивачки). Водночас, відповідно до акту, складеному ПП «Порядок в домі» №89 від 23 червня 2025 року, [PERSON] за вказаною адресою фактично не проживає понад 18 років, речей її в квартирі немає, участі в оплаті комунальних послуг вона не бере, обов`язків квартиронаймача не виконує, спільного користування житлом не здійснює. Наявність реєстрації [PERSON] перешкоджає позивачці в реалізації її прав, як наймача, зокрема, щодо приватизації квартири та оформлення субсидії. ІІ. МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА Фактичні обставини справи та зміст спірних правовідносин, встановлені судом Дослідивши докази по справі судом встановлені такі фактичні обставини справи та зміст спірних правовідносин. Судом встановлено, що відповідно до відомостей про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб за № 676864 від 18 березня 2025 року, в квартирі [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] [INFO] , період реєстрації: з 03.07.1998 по теперішній час; [PERSON] [INFO] , період реєстрації: з 26.02.2007 по теперішній час; [PERSON] [INFO] , період реєстрації: з 03.07.1998 по теперішній час. Згідно з актом № 89 від 23 червня 2025 року, складеним ПП «Порядок в домі» за участі осіб, які проживають в будинку [ADDRESS] , встановлено, що [PERSON] [INFO] в квартирі [ADDRESS] , зареєстрована, але не проживає. Відповідно до рішення виконавчого комітету Чернівецької міської ради №144/7 від 25 березня 2025 року, особовий рахунок на 4-кімнатну квартиру загальною житловою площею 49,0 кв.м, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , було переоформлено на [PERSON] . Відповідно до ордеру на житлове приміщення №363 серії МВК виданого громадянину [PERSON] на сім`ю із шести осіб на право зайняття жилого приміщення, площею 41,68 кв.м, яке складається з чотирьох кімнат в квартирі за адресою: [ADDRESS] , на підставі рішення міськвиконкому № 928/24 від 16 грудня 1997 року, склад сім`ї становить: [PERSON] дружина, [PERSON] син, [PERSON] донька, [PERSON] онук, [PERSON] зять. Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , [PERSON] помер [INFO] . З урахуванням наведеної позиції позивачки та встановлених обставин справи, судом встановлено, що предметом даного позову є визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Релевантні джерела права й акти, їх застосування та позиція суду Частиною 1 статті 2 ЦПК України визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Положеннями частини 1 статті 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до положень статей 12, 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, а кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. За змістом статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду. Згідно зі статтею 379 ЦК України житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них. Відповідно до статті 64 ЖК України члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач та члени його сім`ї. Згідно з частиною четвертою статті 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Відповідно до частини першої статті 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. У частині третій статті 71 ЖК України наведено випадки, у яких жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім`ї понад шість місяців. Вичерпного переліку поважності причин не проживання в житловому приміщенні законодавство не встановлює, у зв`язку з чим зазначене питання суд вирішує в кожному конкретному випадку, з урахуванням конкретних обставин справи. Згідно зі статтею 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Суд виходить з того, що у справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. При вирішенні спору про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, необхідно встановити факт відсутності особи у жилому приміщення понад шість місяців та поважність причин такої відсутності. Поважність причин відсутності особи за місцем проживання визначаються судом у кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та правил ЦПК України щодо оцінки доказів. При тимчасовій відсутності за особою продовжує зберігатись намір ставитися до жилого приміщення як до свого постійного місця проживання, тому при розгляді позову про визнання особи такою, що втратила право на жилу площу, суд повинен ретельно дослідити обставини, які мають значення для встановлення причин довготривалої відсутності. Суд має всебічно перевірити доводи сторін щодо поважності причин відсутності у жилому приміщенні понад зазначені у статті 71 ЖК України строки. При вирішенні питання про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, враховуються причини її відсутності. Підставою для визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, може слугувати лише свідома поведінка такої особи, яка свідчить про втрату нею інтересу до такого жилого приміщення. Відповідний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 03 квітня 2019 року у справі № 454/2025/15-ц та в постанові від 09 січня 2024 року у справі № 761/38440/21. У справах про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, на позивача покладається обов`язок із доведення відсутності відповідача у спірному приміщенні понад строк, із яким законом пов`язана можливість збереження права користування житлом за відсутнім наймачем (користувачем), а на відповідача, відповідно, покладається обов`язок із доведення поважності причин відсутності у спірному приміщенні понад встановлений законом строк. Відповідно до статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. Стаття 8 Конвенції гарантує кожній особі право на повагу до її житла. Воно охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла. Такий загальний захист поширюється як на власника квартири (рішення у справі Gillow v. the U.K. від 24 листопада 1986 року), так і на наймача або членів його сім`ї (рішення у справі Larkos v. Cyprus від 18 лютого 1999 року). Пункт 2 статті 8 Конвенції визначає підстави, за яких втручання держави у використання особою прав, зазначених у пункті 1 цієї статті, є виправданим. Таке втручання має бути передбачене законом і необхідне в демократичному суспільстві, а також здійснюватися в інтересах національної і громадської безпеки або економічного добробуту країни, для охорони порядку і запобігання злочинності, охорони здоров`я чи моралі, захисту прав і свобод інших осіб. Цей перелік підстав для втручання є вичерпним і не підлягає розширеному тлумаченню. Водночас державі надаються широкі межі розсуду, які не є однаковими і в кожному конкретному випадку залежать від цілей, зазначених у пункті 2 статті 8 Конвенції. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі «Кривіцька і Кривіцький проти України» («Kryvitska and Kryvitskyy v. Ukraine»), рішення від 02 грудня 2010 року) поняття «житло» не обмежується приміщенням, в якому особа проживає на законних підставах або яке було у законному порядку встановлено, а залежить від фактичних обставин, а саме існування достатніх і тривалих зв`язків з конкретним місцем. Втрата житла будь-якою особою є крайньою формою втручання у право на житло. Судом встановлено, що позивачка [PERSON] з 25.03.2025 року є основним квартиронаймачем квартири [ADDRESS] . Відповідно до відомостей про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб за № 676864 від 18 березня 2025 року, яка видана уповноваженій особі у житловому приміщенні [PERSON] квартирі [ADDRESS] , зареєстровані: [PERSON] [INFO] , період реєстрації: 03.07.1998 по теперішній час; [PERSON] [INFO] , період реєстрації: 26.02.2007 по теперішній час; [PERSON] [INFO] , період реєстрації 03.07.1998 по теперішній час. Обґрунтовуючи позов про визнання відповідачки такою, що втратила право користування житловим приміщенням позивачка посилається на акт № 89 від 23 червня 2025 року, складений ПП «Порядок в домі» за участі осіб, які проживають в будинку [ADDRESS] , відповідно до якого [PERSON] [INFO] в квартирі [ADDRESS] , зареєстрована, але не проживає. Докази, на які посилається позивачка, на думку суду, підтверджують факт тривалого не проживання відповідачки у спірній квартирі. Судом встановлено, що відповідачка [PERSON] , зареєстрована за адресою: квартирі [ADDRESS] , але не проживає. В ході розгляду цивільної справи не встановлено поважності причин відсутності [PERSON] понад 6 місяців в квартирі за місцем реєстрації. Відсутність відповідачки за адресою реєстрації також підтверджується поштовими повідомленнями про не можливість вручення судової повістки про виклик до суду, у зв`язку з відсутністю адресата за адресою місця проживання. Жодних доказів, які б підтверджували, що відповідачка цікавиться житловою площею, сплачує комунальні послуги та намагається вселитися у спірну квартиру, суду не надано. Суду також не надано доказів укладення сторонами угоди щодо певного порядку користування спірною квартирою та інших умов припинення права користування житлом. Згідно зі статтею 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з положеннями статті 76 ЦПК України\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Висновки суду за результатами розгляду справи Щодо суті позовних вимог Таким чином, беручи до уваги досліджені в ході розгляду справи докази та встановлені обставини справи, суд доходить висновку, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Чернівецька міська рада, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, підлягають задоволенню. Щодо розподілу судових витрат Відповідно до частини першої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Частиною першою статті 141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За розгляд справи судом першої інстанції [PERSON] сплатила судовий збір в розмірі 1211,20 грн. З урахуванням наведеного та беручи до уваги те, що позовні вимоги задоволені повністю, сума судового збору, яка підлягає стягненню з відповідачки, становить 1211,20 грн.

Outcome: approved