Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-15 00:00:00

10.06.2025 року заявник [PERSON] звернувся до Дніпровського районного суду міста Києва із заявою за участі заінтересованої особи Дніпровського відділу Центрального міжрегіонального управління міграційної служби у м.Києві та Київській області, про встановлення факту постійного проживання на території України станом на момент проголошення незалежності. Заява обґрунтована тим, що [PERSON] [INFO], звернувся до суду з заявою про встановлення факту постійного проживання на території України та просить суд встановити юридичний факт постійного проживання на території України. Народився у селі Обухів, Муровано-Куриловецького району, Вінницької області, на час проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року), і на час набрання чинності Законом України «Про громадянство України» (13 листопада 1991 року) до теперішнього часу. Станом на сьогодні втратив свій паспорт громадянина України зразка 1974 року. У травні 2025 року від ЦМУ ДМС України в м. Києві та Київській області отримав відповідь на своє звернення з питання оформлення паспорта громадянина України, у зв`язку з втратою паспорта зразка 1974 року. З метою підтвердження факту постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року та отримання паспорта громадянина України, звертається до суду з відповідною заявою для отримання рішення суду. В обґрунтування підтвердження факту постійного проживання на території України, зазначає, що з 20.06.1991 року по сьогодні, зареєстрований та проживає за адресою: [ADDRESS] . Неодноразово судимий Дніпровським, Голосіївським, Оболонським судами м. Києва, в проміжок відбування покарань, його паспорт було втрачено. Довідкою про звільнення № 07003 від 28 березня 2011 року підтверджено, що з 28 вересня 2009 року по 28 березня 2011 року він відбував покарання в установі Державної кримінально-виконавчої служби, був засуджений 28.09.2009 року Оболонським районним судом міста Києва за ст. 15 ч.2, ст. 185 ч. 2 КК України. Довідкою про звільнення №09345 від 31 січня 2020 року підтверджено, що з 31 липня 2018 року по 31 січня 2020 року він відбував покарання в Старобабанівської колонії ВК №92 Черкаської області. Факт того, що у нього був паспорт підтверджує Дніпровська районна в м. Києві державна адміністрація, де зазначено, що він був зареєстрований за вищевказаною адресою, за паспортом: серія [NUMBER] , виданого Дніпровським РУ ГУ МВС України в м. Києві, 02.06.1991 року. Зараз він не може отримати новий паспорт громадянина Україна у зв`язку із втратою попереднього, оскільки був паспорт колишнього СРСР. Отже, він не має паспорта громадянина України і таким чином не може скористатись своїми правами, які надаються громадянам України згідно чинного законодавства України зокрема, офіційно влаштуватись на роботу, отримувати пенсію, придбати або успадкувати майно, звертатись до медичних закладів, укласти шлюб, приймати участь у виборах і так далі. Зазначає, що він не є громадянином іншої держава і ніколи не був. Відтак вважає, що за рішенням суду може отримати паспорт громадянина України і в повній мірі реалізувати свої конституційні права. Рішення суду про встановлення факту постійного проживання на території України, необхідно заявнику для отримання паспорту громадянина України. 10.06.2025 року визначено суддю для розгляду справи та передано, для вирішення питання про відкриття провадження у справі судді згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями. 23.06.2025 року на запит суду отримано інформацію з відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Дніпровської РДА про те, що місце проживання заявника [PERSON] , [INFO] , з 20.06.1991 року по теперішній час зареєстровано за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 14 липня 2025 року у цивільній справі відкрито провадження та призначено до судового розгляду в порядку окремого провадження. Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 24 вересня 2025 року витребувано у Могилів-Подільського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Могилів-Подільському районі Вінницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) копію актового запису № 5, складеного 01 лютого 1975 року Обухівською сільрадою Муровано-Куриловецького РАЦСу Вінницької області про народження [PERSON] , [INFO] , уродженця с. Обухів, Муровано-Куриловецького району Вінницької області. 06.10.2025 року (ЕП-11275) на електронну адресу суду від Дніпровського відділу ДМС України Центрального міжрегіонального управління державної Міграційної служби у м.Києві та Київської області на виконання вимог ухвали суду від 24.09.2025 року надійшла копія Ф-1 на [PERSON] , [INFO] та копію повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження. Заявник у судовому засіданні підтримав заяву та просив її задовольнити. Представник заінтересованої особи у судовому засіданні просила прийняти рішення на розсуд суду. Свідок [PERSON] показав суду, що він є двоюрідним братом заявника по лінії матері, їхні матері були рідними сестрами. Матір свідка - [PERSON] лишила його ще в дитинстві та виїхала в невідомому напрямку, тому його вихованням займалась бабуся та рідна тітка, тобто спільні із заявником родичі. За адресою місця реєстрації заявника він бував часто, із самого дитинства, тривалий час там проживав, допомагав матері заявника по господарству, добре знає сусідів, а вони його. Його двоюрідний брат [PERSON] ніколи за межі кордонів України не виїжджав, оскільки неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності за вживання наркотичних засобів, у зв`язку з чим безліч разів відбував покарання в місцях позбавлення волі в межах території України, а тому по зрозумілим причинам своєчасно не отримав паспорту громадянина України. Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення учасників, показання свідка, суд доходить висновку, що заява підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що [INFO] у селі Обухів Мурованокуриловецького району Вінницької області народився [PERSON] , батьками якого записано подружжя: батько [PERSON] , [INFO] , українець, з місцем проживання за адресою: Вінницька область, Мурованокуриловецький район, с. Обухів, та мати [PERSON] , [INFO] , українка, з місцем проживання за адресою: Вінницька область, Мурованокуриловецький район, с Обухів, про що 01.02.1975 року відділом реєстрації актів цивільного стану Мурованокуриловецького району Вінницької області складено відповідний актовий запис за №5, що підтверджується повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження. 29.03.1997 року [PERSON] уклав шлюб з [PERSON] , який зареєстрували у відділі реєстрації актів громадянського стану Дніпровського р-ну м.Києва, Україна, про що зроблений актовий запис № 384. (а.с.11) [INFO] у місці Києві у заявника [PERSON] та його дружини [PERSON] народився син - [PERSON] , про що 18.11.1997 року відділом реєстрації актів громадянського стану Дніпровського району м.Києва складено відповідний актовий запис за №1858, що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] . Як убачається зі змісту вироку Апеляційного суду міста Києва від 31 травня 2018 року, наявного в Єдиному державному реєстрі судових рішень, [PERSON] , [INFO] , уродженець с. Обухів Муровано-Куриловецького району Вінницької області, громадянин України, працюючий неофіційно, зареєстрований та проживаючий за адресою: [ADDRESS] , судимий: - 30.10.2001 Дніпровським районним судом м. Києва за ч. 2 ст. 307, ч. 2 ст. 309, ч. 1 ст. 317 КК України 2001 року із застосуванням ст. 42 КК України 1960 року на 5 років позбавлення волі, який 24.04.2004 скорочений на підставі Указу Президента про помилування, що звільнений 01.06.2004 умовно-достроково на 1 рік 2 місяці; - 24.05.2005 Дніпровським районним судом м. Києва за ч. 1 ст. 185, ст.ст. 395, 70, 71 КК України на 2 роки 6 місяців позбавлення волі; - 17.03.2009 Дніпровським районним судом м. Києва за ст. 395 КК України на 3 місяці арешту; - 14.12.2009 Оболонським районним судом м. Києва за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України на 1 рік 6 місяців позбавлення волі; - 29.02.2012 Голосіївським районним судом м. Києва за ч. 2 ст. 309 КК України на 3 роки позбавлення волі зі звільненням від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки; - 13.04.2012 Дніпровським районним судом м. Києва за ст. 395 КК України на 2 місяці арешту. Вироком Апеляційного суду міста Києва від 31 травня 2018 року задоволено апеляційну скаргу заступника прокурора міста Києва Авраменка О.І.; скасовано вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 24 травня 2016 року у кримінальному провадженні № 120 161 000 400 033 88 від 11 березня 2016 року стосовно [PERSON] в частині його звільнення від відбування призначеного покарання за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України із застосуванням положень ст.ст. 75, 76 КК України. Ухвалено новий вирок, яким вважати [PERSON] засудженим за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України на 1 (один) рік 6 (шість) місяців позбавлення волі. В решті вирок залишено без зміни. Відповідно до довідки про звільнення серії КІВ № 07003, виданої 28.03.2011 року начальником Березанської виправної колонії в м.Києві та Київській області №95, [PERSON] , [INFO] , місце народження с. Обухов, Муровано-Куриловецького р-ну, Вінницької області, громадянин України, засуджений 14.12.2009 Оболонським районним судом м. Києва за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України на 1 рік 6 місяців позбавлення волі, відбув покарання в установі Державної кримінально-виконавчої служби з 28.09.2009 по 28.03.2011 р., звідки звільнений по відбуттю строку покарання. (а.с.12) Відповідно до довідки про звільнення серії КІВ № 07003, виданої 31.01.2020 року начальником Старобабанівської виправної колонії Черкаської області №92, [PERSON] , [INFO] , місце народження с. Обухов, Муровано-Куриловецького р-ну, Вінницької області, громадянин України, засуджений 31.05.2018 року вироком Апеляційного суду міста Києва за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України на 1 рік 6 місяців позбавлення волі, відбув покарання в установі Державної кримінально-виконавчої служби з 31.07.2018 по 31.01.2020 р., звідки звільнений по відбуттю строку покарання. (а.с.13) Згідно відповіді Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації, за інформацією, яка міститься в архівній картотеці відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Дніпровської РДА, гр. [PERSON] , [INFO] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] з 20.06.1991 року по теперішній час на підставі (паспорту зразку СРСР) [NUMBER] виданого Дніпровським РУ ГУ МВС України в місті Києві 02.06.1991 року. Дані внесено до Реєстру територіальної громади міста Києва на підставі архівної картотеки реєстрації фізичних осіб 30.01.2017 року. Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. За нормою ст.293 ЦПК України окреме провадження це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. У відповідності до п.5 ч.2 ст.293 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Частиною другою статті 315 ЦПК України передбачено, що в судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Із роз`яснень, викладених у п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31 березня 1995 року, вбачається, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Наведений перелік фактів, які встановлюються судом, не є вичерпним. Встановлення факту постійного проживання на території України на момент проголошення незалежності України або набрання чинності Законом України «Про громадянство України» є підставою для оформлення належності до громадянства України відповідно до пунктів 1, 2 частини першої статті 3 цього Закону. Згідно з п.п1, 2 ч.1 ст.3 Закону України «Про громадянство України» громадянами України є: усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня1991 року) постійно проживали на території України; особи, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Законом України «Про громадянство України» (13 листопада 1991 року) проживали в Україні і не були громадянами інших держав. Відповідно до ч.1 ст.8 Закону України «Про громадянство України» особа, яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра, син чи дочка, онук чи онука народилися або постійно проживали до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», або яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра народилися або постійно проживали на інших територіях, що входили на момент їх народження або під час їх постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), і є особою без громадянства або іноземцем, який подав зобов`язання припинити іноземне громадянство, та подала заяву про набуття громадянства України, а також її неповнолітні діти реєструються громадянами України. Пунктом 25 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженим Указом Президента України від 27 березня 2001 року (далі Порядок) передбачено, що для оформлення набуття громадянства України за територіальним походженням особа, яка постійно проживала до 24 серпня 1991 року на території, що стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», або на інших територіях, що входили під час постійного проживання особи до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР) (частина перша статті 8 Закону), подає документи, передбачені підпунктами «а» «в» пункту 24 цього Порядку, а також документ, що підтверджує факт постійного проживання особи на зазначених територіях. Пунктом 44 Порядку передбачено, що у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання чи народження особи до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», або на інших територіях, що входили на момент її народження чи під час її постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), або документів, що підтверджують відповідні родинні стосунки, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду. Можливість встановлення в порядку окремого провадження факту постійного проживання особи на території України за станом на день проголошення незалежності України для вирішення питання про набуття громадянства України підтверджується постановою Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 30 квітня 2020 року у цивільній справі №133/2348/17. Отже, встановлення юридичного факту про те, що на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) особа постійно проживала на території України, є підставою для встановлення належності до громадянства України відповідно до пункту 1 статті 3 Закону України «Про громадянство», і такий факт може бути встановлено на підставі судового рішення. Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (частина перша статті 89 ЦПК України). Суд дослідивши зібрані у справі докази, заслухавши покази свідка, який підтвердив факт проживання заявника на території України станом на 24.08.1991 рік, вважає доведеним факт постійного проживання заявника [PERSON] , [INFO] , на території України. На підставі викладеного,

Outcome: approved