Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-15 00:00:00

У липні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кеш Ту Гоу» (далі - позивач) звернулося до Жовківського районного суду Львівської області через систему «Електронний суд» з позовом до [PERSON] (далі - відповідач), у якому просило стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за Кредитним договором №193076 від 17.05.2021 року у сумі 10 560,00 грн. та понесені витрати на сплату судового збору у сумі 2 422,40 грн. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 17.05.2021 року між ТОВ «Займер» та [PERSON] укладено кредитний договір №193076, за умовами якого відповідачу було надано кредит у сумі 2 000,00 грн. на строк 30 днів зі сплатою 2 % в день за користування кредитом. 17.02.2022 року між ТОВ «Займер» та ТОВ «Фінансова компанія «Кеш Ту Гоу» укладено Договір факторингу №01-17/02/2022, за умовами якого позивач набув права грошової вимоги до відповідача, яка становить 10 560,00 грн., з яких: 2 000,00 грн. - сума заборгованості за сумою кредиту; 8 560,00 грн. - прострочена заборгованість за сумою відсотків. Відповідач не виконав свого обов`язку та не повертає наданий кредит в строки, передбачені кредитним договором, що змушує позивача звернутись до суду з даним позовом. У поясненнях відповідач зазначив, що кредитним договором передбачено строк кредитування 30 днів, розмір відсотків 1 200,00 грн., комісія 300,00 грн. До повернення погоджено суму в розмірі 3 500,00 грн. Продовження строку користування кредитом здійснюється виключно шляхом укладення додаткового договору за домовленістю сторін. Сторони не продовжували строк кредитування, а автопролонгація строку кредитування є неправомірною. Тому, позовні вимоги просив задовольнити частково в сумі 3 500,00 грн. та зменшити розмір витрат на правничу допомогу до 1 000,00 грн. Представник позивача вказував, що відповідач погодився на запропоновані умови кредитування, розрахунок боргу є обґрунтованим, а тому, суму заборгованості та судові витрати підлягають стягненню з відповідача у повному обсязі. Представник позивача у судове засідання не з`явився, але у позовній заяві просив розглядати справу без присутності представника та задовольнити позов, зазначив, що не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, у поданих до суду поясненнях просив проводити розгляд справи за його відсутності. Відповідно до ст. 44 ЦПК України, учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Відповідно до ч. 3 ст. 13 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Як передбачено ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Ухвалою Жовківського районного суду Львівської області від 10 липня 2025 року матеріали справи направлено для розгляду за підсудністю до Фастівського міськрайонного суду Київської області. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07 серпня 2025 року, справу передано судді Фастівського міськрайонного суду Київської області Осауловій Н.А., а ухвалою суду від 08 серпня 2025 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання. Суд, повно та всебічно дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Перевіряючи обставини справи судом встановлено, що 17.05.2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Займер» та [PERSON] укладено Договір про надання фінансового кредиту №193076, за умовами якого відповідачу надається кредит у сумі 2 000,00 грн. на 30 днів зі сплатою відсотків за користування кредитом за процентною ставкою 2 % на добу. Вказаний договір було підписано сторонами у відповідності до положень Закону України «Про електронну комерцію». Згідно з п.1 ч.2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини. Відповідно до частин 1, 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно зі ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Згідно ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Закон України «Про електронну комерцію» визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-комунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції. У статті 3 цього Закону «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ч. 7 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ. Положення статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»). У матеріалах справи наявна довідка про ідентифікацію з номером одноразового ідентифікатора, час його відправки та номер телефону, на який його було відправлено, а також підтвердження щодо здійснення переказу грошових коштів. Також, 17.02.2022 року між ТОВ «Займер» та ТОВ «Фінансова компанія «Кеш Ту Гоу» укладено договір факторингу №01-17/02/2022, за умовами якого фактор передає клієнту грошові кошти, а клієнт відступає факторові права вимоги за укладеними кредитними договорами. Відповідно до наданого Витягу з реєстру боржників до договору факторингу №01-17/02/2022, ТОВ «ФК «Кеш Ту Гоу» набуло права грошової вимоги до [PERSON] . Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно статті 514 ЦК до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Ч. 1 ст. 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно зі ст.ст. 525, 526, 546 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов`язання. Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Проте, враховуючи, що взяті на себе зобов`язання позичальник не виконує належним чином, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, тому позивач вправі вимагати захисту своїх прав шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення суми кредитних коштів та нарахованих на них відсотків. Протягом розгляду справи відповідачем не заперечувалось отримання ним кредиту, проте, він не у повній мірі погодився із пред`явленим до стягнення боргом. Як вбачається із наданого позивачем розрахунку, заборгованість становить 10 560,00 грн., з яких: 2 000,00 грн. - сума заборгованості за сумою кредиту; 8 560,00 грн. - прострочена заборгованість за сумою відсотків. У відповідності до умов укладеного договору, позичальник отримав кредит строком на 30 днів зі сплатою 2% в день. При цьому, як передбачено п. 2.3. кредитного договору, обчислення строку користування кредитом та нарахування процентів здійснюється за фактичну кількість календарних днів користування кредитом. У випадку прострочення погашення кредиту, проценти нараховуються і за період прострочення, але не більше 180 календарних днів поспіль з моменту виникнення такої прострочки. Відповідач отримав 2 000,00 грн. на строк 30 днів зі сплатою щоденної відсоткової ставки 2% (40 грн. в день), але свої зобов`язання у цій частині не виконав. У такому разі сторони погодили, що у випадку прострочення погашення кредиту, проценти нараховуються і за період прострочення, але не більше 180 календарних днів поспіль з моменту виникнення такої прострочки. Таким чином, оскільки кредитор та споживач погодили умови договору щодо строку повернення кредиту (30 днів) та відповідальність у разі порушення таких строків, а саме, продовження нарахування процентів, але не більше ніж 180 днів поспіль з моменту виникнення прострочення, розмір відсотків, які має повернути відповідач, становить 8 400,00 грн. (40 грн. * 210 днів). Таким чином, даючи юридичну оцінку доказам, суд вважає, що в судовому засіданні знайшов підтвердження той факт, що відповідач отримав кредитні кошти, але свої зобов`язання по їх поверненню та сплати відсотків належним чином не виконував, а отже зобов`язаний повернути позивачу, який набув право вимоги, борг в загальному розмірі 10 400,00 грн., у зв`язку з чим позов слід задовольнити у вказаній частині. Відповідно до ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 2 385,58 грн., враховуючи задоволення позову на 98,48%, що розраховано із застосуванням пониженого коефіцієнту 0,8. Крім того, у позовній заяві представник позивача вказував, що орієнтовний розмір витрат на правову допомогу складає 12 922,40 грн. та до ухвалення рішення подав заяву про їх стягнення та докази понесення таких витрат. На підтвердження понесених витрат на правову допомогу суду надано: Договір про надання правової допомоги від 29.12.2023 року, укладений між ТОВ «ФК «Кеш Ту Гоу» (як клієнт) та адвокатом Пархомчуком С.В., акт про отримання правової допомоги від 22.08.2025, згідно якого адвокат надав, а клієнт прийняв правову допомогу під час підготовки та направлення позову про стягнення заборгованості з [PERSON] , згідно якого зустріч та консультація щодо перспективи судового врегулювання кредитної заборгованості 2000,00 грн.; складення та подання до суду позовної заяви (підготовка доказів/додатків до позовної заяви), моніторинг аналіз судової практики 5000,00 грн.; інші клопотання, заяви до суду, складення процесуальних документів, моніторинг «Єдиного державного реєстру судових рішень» щодо процесуального статусу судової справи 3000,00 грн.; канцелярські витрати на виготовлення копій документів, відправка поштової кореспонденції 500,00 грн., а всього разом 10 500,00 грн.; рахунок №22.08.2025-37 від 22.08.2025 року та платіжну інструкцію №3 95120 на суму 10 500,00 грн. За умовами ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Як зазначено у постанові Верховного Суду від 30 серпня 2023 року у справі № 911/3586/21, критерій розумної необхідності витрат на професійну правничу допомогу є оціночною категорією, яка у кожному конкретному випадку (у кожній конкретній справі) оцінюється судом за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні доказів, зокрема, наданих на підтвердження обставин понесення таких витрат, надання послуг з професійної правничої допомоги, їх обсягу, вартості з урахуванням складності справи та витраченого адвокатом часу тощо. Крім того, відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у пункті 95 рішення у справі "Баришевський проти України" від 26.02.2015, пунктах 34-36 рішення у справі "Гімайдуліна і інших проти України" від 10.12.2009, пункті 80 рішення у справі "Двойних проти України" від 12.10.2006, пункті 88 рішення у справі "Меріт проти України" від 30.03.2004 заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" від 28.11.2002 зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Звернення до суду з позовами про стягнення заборгованості за кредитним договором носить масовий характер. З цих підстав суд вважає, що послуги адвокатів за даною категорією справ є стандартними послугами і тому не потребують великих професійних затрат. Витрати на послуги адвоката в розмірі 10 500,00 грн. за даною справою є неспівмірними із складністю справи та виконаних адвокатом робіт. За таких обставин, беручи до уваги часткове задоволення позову, враховуючи ціну позову, дотримуючись принципів розумності, пропорційності та справедливості, суд прийшов до висновку про можливість зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають стягнення з відповідача до 3 000,00 грн.

Outcome: partial