Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-12 00:00:00

[PERSON] , діючи у власних інтересах та в інтересах недієздатного [PERSON] , звернулась до суду із позовом до Тернопільської міської ради та просила визнати за ними право власності по 1/2 частки за кожним на квартиру за [ADDRESS] у порядку спадкування. В обґрунтування вимог позивачка зазначила, що [INFO] помер їх батько [PERSON] . Після його смерті відкрилась спадщина на належну йому неприватизовану кооперативну квартиру за [ADDRESS] . [INFO] померла мати [PERSON] . Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 29 травня 2024 року [PERSON] визнано недієздатним та призначено її опікуном. Після смерті матері вони прийняли спадщину. Постановою державного нотаріуса їм відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на спірну квартиру, у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів. Посилаючись на наведене, просила задовольнити позов. Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 18 березня 2025 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 20 серпня 2025 року, яку занесено до протоколу судового засідання, закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду. Відповідач подав відзив на позов. Вказав, що в матеріалах справи відсутні докази реєстрації права власності на спірну квартиру за спадкодавцями. Оскільки за життя спадкодавець належним чином не оформив права власності на квартиру, а тому вважає, що спадкоємець також не набуває такого права. Посилаючись на наведене, просив відмовити у позові. В судовому засіданні представник позивача - адвокат Братівник І.В. позовні вимоги підтримав та просив позов задовольнити. Представник Тернопільської міської ради заперечила щодо задоволення позову з підстав викладених у відзиві. Судом встановлено, що 29 липня 1977 року [PERSON] уклав шлюб із [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 29 липня 1977 року. Після укладення шлюбу дружині присвоєно прізвище [PERSON] . Від даного шлюбу народились [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвами про народження серії [NUMBER] від 29.11.1978 року та серії [NUMBER] від 10 лютого 1982 року. 10 квітня 1979 року виконавчий комітет Тернопільської міської ради, на підставі рішення виконкому Тернопільської міської ради від 27.04.1979 року №321, видав на ім`я [PERSON] ордер №1348 серії СК на квартиру [ADDRESS] на склад сім`ї три особи (він, дружина та донька [PERSON] ). Згідно довідки ПП «Благоустрій» за № 3 від 16.01.2024 року встановлено, що [PERSON] був членом будівельного кооперативу, квартира за [ADDRESS] є кооперативною, пайовий внесок сплачений повністю. Будинок прийнятий в експлуатацію 1978 році. Відповідно до довідки ТОВ «Міське бюро технічної інвентаризації» за № №411 від 17.12.2024 року встановлено, що станом на 29.12.2012 року квартира [ADDRESS] не зареєстрована. З Інформації з державного реєстру речових прав за № 408611679 від 18.12.2024 року слідує, що відомості про право власності на спірну квартиру відсутні. За змістом вимог ст. 12 Закону України «Про власність» (який діяв на час виникнення спірних правовідносин), основою створення власності є праця громадян та громадянин набуває право власності на майно з підстав, не заборонених законом, або отримує в результаті спадщини або здійснення інших угод. В силу вимог ст. 15 ЗУ «Про власність», член житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення, надані йому в користування, набуває права власності на це майно. Відповідно до роз`яснень викладених у п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 18 вересня 1987 року (зі змінами) «Про практику застосування суддями законодавства про житлово-будівельні кооперативи», пай, внесений подружжям в ЖБК у період сумісного проживання за рахунок спільних коштів, а також за рахунок коштів, подарованих подружжю або одержаних ним у позичку, а після повної сплати пайового внеску квартира є їх спільним майном і підлягає поділу на загальних підставах. Статтею 16 Закону України «Про власність» передбачалось, що майно, нажите подружжям за час шлюбу, належить їм на праві спільної сумісної власності. Здійснення ними цього права регулюється цим Законом і Кодексом про шлюб та сім`ю України. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 22 КпШС України, чинного на час набуття майна, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Встановлено та підтверджено матеріалами справи, що [PERSON] був членом будівельного кооперативу та йому була надана кооперативна квартира за адресою [ADDRESS] . Пайові внески за спірну квартиру повністю сплачено. При цьому встановлено, що така квартира надана [PERSON] за час перебування у шлюбі, відтак є спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] . [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від квітня 2002 року. Після його смерті відкрилась спадщина на належну йому 1/2 частку спірної квартири. Згідно довідки ТОВ «СОВР-1» від березня 2012 року встановлено, що [PERSON] проживав та був зареєстрований на час смерті по [ADDRESS] . Разом з ним проживали та були зареєстровані дружина [PERSON] , діти [PERSON] та [PERSON] 14 березня 2012 року за заявою дружини [PERSON] . Першою тернопільською державною нотаріальної конторою заведено спадкову справу № 171/2012 після смерті [PERSON] . Згідно інформаційної довідки із спадкового реєстру за № 29875107 від 14.03.2012 року встановлено, що спадкові договори, заповіти від імені [PERSON] не посвідчувались. Таким чином, спадщину після смерті [PERSON] прийняли дружина, та діти [PERSON] та [PERSON] , шляхом фактичного вступу в управління спадковим майном, оскільки проживали разом з ним у спірній квартирі, здійснювали догляд за нею. Постановою державного нотаріуса Першої тернопільської державної нотаріальної контори від 20 березня 2012 року [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на спірну квартиру у зв`язку з відсутність правовстановлюючих документів. [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 29.03.2024 року. Після її смерті відкрилась спадщина належне їй майно, у тому числі на 2/3 часток спірної квартири (1/2 як частка у спільному сумісному майні подружжя та 1/6 успадкована після смерті [PERSON] ). 02 квітня 2024 року за заявою [PERSON] про прийняття спадщини приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Боберською О. заведено спадкову справу № 18/2024 року. Згідно інформаційної довідки із спадкового реєстру за № 76443221 від 02.04.2024 року встановлено, що спадкові договори, заповіти від імені [PERSON] не посвідчувались. Відповідно до довідки про осіб зареєстрованих за адресою [ADDRESS] від 02.04.2024 року встановлено, що станом на 23 березня 2024 року [PERSON] зареєстрована та проживала по [ADDRESS] . Разом з нею проживав [PERSON] . Відтак, спадщину після смерті [PERSON] прийняли діти [PERSON] та [PERSON] . Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 29 травня 2024 року, яке набрало законної сили, визнано недієздатним [PERSON] . Призначено [PERSON] його опікуном Постановою приватного нотаріуса Тернопільської міського нотаріального округу Боберської О.А. від 18.12.2024року за №180/02-14, позивачам відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на спірну квартиру у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів . Суд, розглянувши справу, дослідивши та оцінивши в сукупності зібрані по справі докази, вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення, виходячи із наступного. Встановлено та підтверджено матеріалами справи, що спірна квартира є спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON] , оскільки набута [PERSON] та пайові внески сплачені за час перебування у шлюбі. Відтак, кожному з них належить по 1/2 частці спірної квартири. Відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщини відкрилась не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР 1963 року. Враховуючи те, що спадщина після смерті [PERSON] відкрилась до [INFO] та була фактично прийнята спадкоємцями застосуванню підлягають правила ЦК УРСР 1963 року. В силу вимог ст. 529 Цивільного кодексу Української РСР від1 8.07.1963 р. при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Відповідно до вимог ст. 549 Цивільного кодексу Української РСР від18.07.1963 спадкоємець прийняв спадщину якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном або якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Встановлено та підтверджено матеріалами справи, що після смерті [PERSON] відкрилась спадщина за законом на 1/2 частку спірної квартири. Спадщину прийняли дружина та діти шляхом фактично вступу в управління спадковим майном, оскільки на час смерті спадкодавця проживали та були зареєстровані у спірній квартирі, здійснювали за нею догляд. Відтак, кожен з них успадкував по 1/6 частці квартири (1/2/3). Спадщина після смерті [PERSON] відкрилась після [INFO] , а тому застосуванню підлягають положення ЦК України. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. В силу вимог ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Встановлено, що після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на належні їй 2/3 частки спірної квартири (1/2- належала їй як частка у спільному сумісному майні подружжя та 1/6- успадкована після смерті [PERSON] ) Спадщину після її смерті прийняли діти [PERSON] та [PERSON] . Інші спадкоємці відсутні. Відтак, кожен з них після смерті матері успадкував по 2/6 частки квартири. Однак, отримати свідоцтво про право на спадщину за законом на спірну квартиру у нотаріуса позивачі не можуть, у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів. За змістом вимог ст. 12 ЗУ «Про власність» (який діяв на час виникнення спірних правовідносин), основою створення власності є праця громадян та громадянин набуває право власності на майно з підстав, не заборонених законом, або отримує в результаті спадщини або здійснення інших угод. Згідно з вимогами ст. 49 ЗУ «Про власність», володіння майном вважається правомірним, якщо інше не було встановлено судом, арбітражним судом, третейським судом. Відповідно до вимог ст. 3 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01 липня 2004 року, права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього закону, виникають з моменту такої реєстрації. Права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав. Відповідно до інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року «Про практику розгляду цивільних справ про спадкування», державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мін`юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами). Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень Відповідно до вимог ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Враховуючи вищенаведені вимоги закону та встановленні обставини справи, суд приходить до переконання, що позов підлягає до задоволення, шляхом визнання за позивачами права власності по 1/2 частці за кожним на квартиру за [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON] та матері [PERSON] .

Outcome: approved