Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-13 00:00:00

ТОВ "Фінансова компанія "Ейс" звернулося до суду із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості із клопотанням представника позивача ТОВ «Фінансова компанія «Ейс» розглянути справу за його відсутності, проти заочного розгляду справи не заперечував. У обґрунтування позову зазначено, що 02.09.2023 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та відповідачем укладений кредитний договір № 132725886 у формі електронного документа з використанням електронного підпису. Відповідач за допомогою мережі інтернет перейшла на офіційний сайт первісного кредитора, ознайомилась із правилами надання грошових коштів у позику, що є невід`ємною частиною кредитного договору. Після чого добровільно без примусу чи тиску виявила намір на отримання коштів, подавши відповідну заявку, в якій вказала свої персональні дані (прізвище, ім`я, по-батькові, паспортні дані, номер телефону, ідентифікаційний номер, електронну пошту, номер банківської картки для перерахування коштів та місце реєстрації/ проживання). Відповідач підписала кредитний договір електронним підписом, створеним за допомогою одноразового персонального ідентифікатора "SYEE-4344", згідно умов якого взяла на себе зобов`язання щодо своєчасного повернення кредиту, сплати відсотків за користування кредитними коштами у встановлені строки, однак зазначених зобов`язань не виконує. Станом на день подання позову до суду заборгованість за договором становить 31149,30 грн, що складається із заборгованості за кредитом - 6500 грн, заборгованості по відсоткам - 24649,30 грн. 20.06.2025 судом от римана інформація про зареєстроване місце проживання відповідача. 24.06.2025 відкрите провадження за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. За клопотанням представника позивача витребувано від АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» документи/ інформацію. 18.07.2025 від АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» надійшла витребувана інформація, згідно якої на ім`я відповідача емітована картка із зазначенням її номера, вказані відомості про фінансовий номер телефону відповідача, надано виписку по рахунку за період з 02.09.2023 по 07.09.2023 з інформацією про зарахування на ім`я відповідача 6500 грн. 24.07.2025 судове засідання не відбулося у зв`язку із неявкою відповідача. З 11.08.2025 по 05.09.2025 включно суддя перебувала у щорічній відпустці. 22.09.2025 у судовому засіданні оголошена перерва за клопотанням відповідача, заявленим під час засідання, з метою забезпечення її права на ознайомлення із матеріалами справи, оскільки з її слів відзив не отримувала, з позовом та додатками не знайомилась, не зважаючи на те, що у матеріалах справи наявні докази направлення їй позивачем позову з додатками, розписка із її власноручним підписом 27.06.2025 про отримання повістки та поштового відправлення із відмоткою про отримання 05.07.2025 особисто [PERSON] направлених судом документів. 14.10.2025 у судове засідання відповідач не з`явилась, повідомлена належним чином про дату, час, місце розгляду на підставі п. 1 ч. 8 ст. 129 ЦПК України, згідно якої днем вручення судової повістки є день вручення судової повістки під розписку. З матеріалами справи відповідач ознайомлена, що стверджується її власноручним написом та підписом на поданій нею письмовій заяві від 22.09.2025. Від відповідача відзиву, зустрічного позову, заяв з процесуальних питань, будь-яких інших клопотань суду не надано. Дослідивши документи і матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, що мають значення для розгляду справи і вирішення спору, судом встановлене наступне. 02.09.2023 ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та відповідач уклали кредитний договір № 132725886 у формі електронного документа з використанням електронного підпису. Відповідач за допомогою мережі інтернет перейшла на офіційний сайт первісного кредитора, ознайомилась із правилами надання грошових коштів у позику, що є невід`ємною частиною кредитного договору. Після чого добровільно без примусу чи тиску виявила намір на отримання коштів, подавши відповідну заявку, в якій вказала свої персональні дані (прізвище, ім`я, по-батькові, паспортні дані, номер телефону, ідентифікаційний номер, електронну пошту, номер банківської картки для перерахування коштів та місце реєстрації/ проживання). Відповідач підписала кредитний договір електронним підписом, створеним за допомогою одноразового персонального ідентифікатора "SYEE-4344". Згідно умов договору останній взяла на себе зобов`язання щодо своєчасного повернення кредиту, сплати відсотків за користування кредитними коштами у встановлені строки, однак зазначених зобов`язань не виконує. Позивач стверджує, що згідно умов кредитного договору, первісний кредитор виконав свій обов`язок, перерахувавши 02.09.2023 відповідачу шляхом ініціювання через банк провайдер грошові кошти в сумі 6500 грн на банківську карту № [NUMBER], зазначену відповідачем у заявці при укладенні кредитного договору, що в свою чергу, свідчить доказом прийняття відповідачем пропозиції кредитодавця. Відповідач належним чином зобов`язання за кредитним договором не виконувла, внаслідок чого станом на момент подання позову згідно розрахунку ТОВ «Фінансова компанія «Ейс» утворилася заборгованість в сумі 31149,30 грн, що складається із заборгованості за кредитом - 6500,00 грн, заборгованості по відсоткам - 24649,30 грн. ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» свої зобов`язання надати кошти відповідачу виконало у повному обсязі (платіжне доручення № 50c79c03-0065-444f-a422-877235744107 від 02.09.2023). 28.11.2018 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» укладено договір факторингу № 28/1118-01. У подальшому до договору факторингу укладалися додаткові угоди, у тому числі щодо продовження терміну його дії. Первісний кредитор та ТОВ «Таліон Плюс» на виконання договору факторингу підписали реєстр прав вимоги № 175 від 05.05.2022, за яким від первісного кредитора до ТОВ «Таліон Плюс» відступлено право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором у розмірі зазначеному у реєстрі прав вимоги. 30.10.2023 між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» укладений договір факторингу № 30/1023-01. ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» на виконання договору факторингу підписали реєстр прав вимоги № 1 від 30.10.2023 до договору факторингу, за яким від ТОВ «Таліон Плюс» до ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» відступлено право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором у розмірі зазначеному у реєстрі прав вимоги. 29.05.2025 між ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та позивачем укладений договір факторингу № 29/05/25-Е, згідно якого позивачу відступлено право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором. Згідно п.1.1 договору факторингу клієнт передає (відступає) фактору за плату, а фактор приймає належні клієнту грошової вимоги до боржників за кредитними договорами вказаними у реєстрі боржників, укладеними між клієнтом і боржниками. Відповідно до згаданого договору, клієнт відступив фактору права вимоги за укладеним кредитним договором згідно реєстру боржників, в обсязі та на умовах, що існують на дату відступлення прав вимоги. Відповідач зобов`язання за договором не виконала, внаслідок чого утворилася заборгованість в сумі 31149,30 грн. Інформацією, наданою АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК», стверджується, що на ім`я відповідача емітована картка із зазначенням № [NUMBER] , номера рахунка, фінансового номера телефону [NUMBER] , [NUMBER] . Надано виписку по вказаному рахунку з 02.09.2023 по 07.09.2023 із відомостями про зарахування на ім`я відповідача 6500 грн. Відповідач жодним чином не заперечувавала факт отримання коштів та факт укладення договору, протилежних доказів суду не надала. З`ясувавши обставини на які посилається позивач, як на підставу своїх позовних вимог, підтверджених доказами, оцінивши їх належність, допустимість, достатність, взаємозв`язок у сукупності, з`ясувавши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, правові норми, що підлягають застосуванню, суд приходить до наступних висновків. Судом установлено наявність заборгованості на підставі поданих позивачем доказів за кредитним договором. Відповідачем не надані докази на спростування перерахування кредитних коштів, їх отримання, користування ними та погашення боргу. У матеріалах справи наявний розрахунок боргу, наданий представником позивача. Відповідач не надав доказів на спростування зазначеного. Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Підставою звернення представника позивача з даним позовом до суду є невиконання кредитних зобов`язань відповідачем щодо укладеного між сторонами договору. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст.1054 ЦК України). Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 ЦПК України (ч.2 ст.1050 ЦК України). Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони (ст. 207 ЦК України). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст.ст. 626, 628 ЦК України). Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (ч.1 ст.638 ЦК України). Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі (ч.2 ст. 639 ЦК України). Будь-який вид договору, укладений на підставі ЦК України може мати електронну форму та є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст.ст. 205, 207 ЦК України). Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09.09.2020 по справі № 732/670/19, від 23.03.2020 по справі № 404/502/18, від 07.10.2020 по справі № 127/33824/19. Особливості укладення кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію» (далі - Закон), п. 6 ч.1 ст.3 якого визначено, що електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (п. 12 ч. 1 ст. 3 Закону). Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному ч.6 ст.11 Закону (ч. 3 ст. 11 Закону). У разі, якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору (ч. 8 ст. 11 Закону). Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст.12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст.12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Якщо відповідно до актів цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису відповідно до вимог законів України "Про електронні документи та електронний документообіг", "Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги" за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Між сторонами досягнута згода щодо істотних умов договору, уукладеного в електронній формі. Судом установлені порушення відповідачем умов договору шляхом неналежного виконання взятих на себе зобов`язань. Досліджені по справі докази дають достатні підстави для висновку, що після підписання договору у сторін виникли взаємні права та обов`язки щодо надання кредитних коштів і їх повернення зі сплатою відповідних відсотків за користування. Свої договірні зобов`язання кредитодавець виконав у повному обсязі та надав відповідачу кредит. Відповідач зобов`язання у визначений договором строк не виконала, контррозрахунку суми заборгованості та процентів за користування кредитними коштами не надала. Існування заборгованості перед позивачем стверджується доданими до позову документами. Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором (ч.1 ст.1048 ЦК України). Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками (ст.1049 ЦК України). 22.11.2023 прийнято Закон України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» № 3498-ІХ (набрав чинності 24.12.2023) (далі - Закон № 3498-ІХ), яким внесенs зміни до ч. 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» (п.п. 6 п.5 розділу І Закону № 3498-ІХ) та доповнено п. 17 розділ IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування» (п.п.13 п.5 Розділу І Закону № 3498-ІХ). Згідно ч. 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до ч.4 цієї статті, не може перевищувати 1 %. При цьому, тимчасово протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом № 3498-ІХ, установлено, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 % ; протягом наступних 120 днів - 1,5 % (п. 17 розділ IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування»). Як слідує із графіку платежів за договором нарахування процентів здійснювалось із дотриманням вимог наведених норм. Судом установлено порушення відповідачем умов договору шляхом неналежного виконання взятих на себе зобов`язань. Підписавши вказаний договір, відповідач добровільно погодилася на визначені у ньому умови кредитування, взявши на себе відповідні зобов`язання. Відповідачу відомо про обов`язок сплати процентів за кредитним договором, оскільки такий обов`язок чітко визначений у кредитному договорі. Крім того, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (п. 1 ч.1 ст. 512, ст. 514 ЦК України). З урахуванням того, що договір факторингу із додатками, підписаний сторонами, є оспорюваним правочином, під час розгляду справи презумпція його правомірності відповідачем/ його представником не спростована. Протягом строку дії кредитного договору відповідач не звернувся до суду із заявою про розірвання кредитного договору чи визнання його (або його окремих положень) недійсним(ми). Доказів протилежного матеріали справи не містять, суду не надано. Відповідачем протилежного суду не доведено, наведені позивачем обставини та факти не спростовані. Клопотань, заяв відповідачем не заявлено, у тому числі про участь у засіданні в режимі відеоконференції. Під час розгляду справи, судом забезпечено сторонам рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом переконливості (ст. 129 Конституції України). Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: (1) у разі задоволення позову - на відповідача; (2) у разі відмови в позові - на позивача; (3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч.ч. 1, 5, 6 ст. 137 ЦПК України). Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19.02.2020 по справі № 755/9215/15-ц вказала на виключення ініціативи суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони. Зазначений підхід до вирішення питання зменшення витрат на правничу допомогу знайшов своє відображення і в постановах Верховного Суду від 02.10.2019 по справі № 815/1479/18, від 15.07.2020 по справі № 640/10548/19, від 21.01.2021 по справі № 280/2635/20. З урахуванням відсутності клопотання відповідача про зменшення витрат на оплату правничої допомоги, з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені витрати в сумі 7000 грн, що стверджуються доданими копіями договору про надання правничої допомоги № 29/05/25-01 від 29.05.2025; додаткової угоди до договору про надання правничої допомоги; акту приймання-передачі наданих послуг до договору про надання правничої допомоги № 29/05/25-01 від 29.05.2025. Оскільки позов задоволений у повному обсязі, з відповідача на користь позивача на підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України слід стягнути 2422,40 грн судового збору. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося (ч. 2 ст. 247 ЦПК України).

Outcome: approved