Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-14 00:00:00

Позивач звернувся\~до суду\~з позовом\~до відповідача про стягнення заборгованості за договором № 00-9669775 від 13 березня 2024 року в сумі 22 086 гривень 18 копійок. На обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що 13 березня 2024 року між ТОВ «МАКС КРЕДИТ» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 00-9669775. На підставі укладеного договору відповідач отримав кредит у розмірі 6 850 гривень 00\~копійок зі\~строком користування\~кредитом -\~360\~днів,\~зі стандартною\~процентною ставкою\~2,47\~%\~від суми\~кредиту за\~кожен день\~користування кредитом,\~яка застосовується\~у межах\~строку дії\~кредитної лінії\~та одноразовою\~комісією у\~розмірі 10,00%\~від суми\~кредиту. Позивач зазначає,\~що відповідно\~до п.\~2.8\~Договору від\~13\~березня 2024\~року кредитодавець здійснив переказ коштів у розмірі 6 850 гривень 00 копійок на картку відповідача і позичальник зобов`язався одержати та повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки передбачені договором. 25 листопада 2024 року між ТОВ «МАКС КРЕДИТ» та ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЕЙС» було укладено договір факторингу № 25112024-МК/Ейс, відповідно до якого ТОВ «МАКС КРЕДИТ» відступило на користь ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЕЙС» право грошової вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором № 00-9669775. Відповідач свої зобов`язання за кредитним договором не виконує, у зв`язку із чим відповідно до розрахунку заборгованості станом на 28\~травня 2025\~року виникла заборгованість, яка складається із заборгованості по кредиту в розмірі 7 535 гривень 00 копійок; заборгованості по несплаченим відсоткам за користуванням кредиту 14 551 гривня 18 копійок, від сплати яких відповідач ухиляється. У судове засідання представник позивача не з`явився, про дату та час розгляду справи повідомлений належним чином, у позовній заяві просив проводити розгляд справи без участі представника позивача, позовні вимоги підтримують в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечують (а.с. 54 зворот) Відповідач у судове засідання не з`явився. Про дату та час розгляду справи був належним чином повідомлений в електронному кабінеті, що підтверджується Довідками про отримання документів в електронному суді (а.с.32,63,70,79,90). Відзив на позов не надав. Ухвалою від 15 жовтня 2025 року постановлено здійснювати розгляд справи в порядку заочного провадження. У зв`язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, у відповідності з ч. 2 ст. 247 ЦПК України розгляд справи здійснювався, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу в порядку спрощеного позовного провадження. Суд, дослідивши докази, що маються у справі, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до положень ст.ст. 12, 13, 81 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, а кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що 13 березня 2024 року між ТОВ «МАКС КРЕДИТ» та [PERSON] в електронній формі було укладено Договір кредитної лінії № 00-9669775, відповідно до умов якого відповідач отримала кредит у розмірі у розмірі 6 850 гривень 00 копійок зі строком користування кредитом - 360 днів, зі стандартною процентною ставкою 2,47 % від суми кредиту за кожен день користування кредитом, яка застосовується у межах строку дії кредитної лінії та одноразовою комісією у розмірі 10,00% від суми кредиту. Частиною ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» задекларовано термін «Електронний підпис одноразовим ідентифікатором», де Електронний підпис одноразовим ідентифікатором\~ дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Одноразовий ідентифікатор\~ алфавітно-цифрова\~послідовність,\~що її\~отримує особа,\~яка прийняла\~пропозицію (оферту)\~укласти електронний\~договір шляхом\~реєстрації в\~інформаційно-телекомунікаційній\~системі суб`єкта\~електронної комерції,\~що надав\~таку пропозицію.\~Одноразовий ідентифікатор\~може передаватися\~суб`єктом електронної\~комерції,\~що пропонує\~укласти договір,\~іншій стороні\~електронного правочину\~засобом зв`язку,\~вказаним під\~час реєстрації\~у його\~системі,\~та додається\~(приєднується)\~до електронного\~повідомлення від\~особи,\~яка прийняла\~пропозицію укласти\~договір.\~Комбінацію літер\~та цифр,\~що розташовуються\~в нижньому\~правому кутку\~договору являє\~собою електронний\~підпис одноразовим\~ідентифікатором. Крім того, відповідно до ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Відповідно до ч. 13 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи. Суд вважає, що укладення Договору в електронній формі між сторонами підтверджується візуальною формою послідовності дій [PERSON] та комбінацію літер та цифр, що розташовані в нижньому правому кутку Договору та являють собою електронний підпис відповідача. Отже Договір був укладений в електронній формі, а кожний примірник електронного документа з накладеним на нього електронним підписом, є оригіналом такого документа. Відповідно до ч. ч.1, 2\~ст. 207 ЦК України\~\~правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно з ч.ч. 1-3\~ст. 633 ЦК України\~публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. Відповідно до ч. 1\~ст. 634 ЦК України\~договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. За змістом\~ст.634 ЦК України\~\~договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Відповідно до позиції Верховного Суду, викладеної в постанові № 175/4576/14 від 17 липня 2019 року яка, з точки зору ч.4\~ст.263 ЦПК України, має враховуватися судом, умови договорів приєднання розробляються банком, а тому повинні бути зрозумілі усім споживачам, доведені до їх відома, а тому банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Відповідно до ч. 1 ст. 516 ЦК України\~заміна кредитора в зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 1077 ЦК України\~передбачено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Зі змісту ст. 1078 ЦК України випливає, що предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. Згідно ч. 1 ст. 1082 ЦК України - боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Судом встановлено, що 25 листопада 2024 року між ТОВ «МАКС КРЕДИТ» та ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЕЙС» було укладено договір факторингу № 25112024-МК/Ейс, відповідно до якого ТОВ «МАКС КРЕДИТ» відступило на користь ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЕЙС» право грошової вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором № 00-9669775. Згідно детального розрахунку заборгованості ТОВ «МАКС КРЕДИТ», заборгованість відповідача станом на 25 листопада 2024 року за договором № 00-9669775 від 13 березня 2024 року становить 22 086 гривень 18 копійок (а.с. 18). Оскільки на підставі даного договору відбулась заміна первісного кредитора на ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЕЙС», тому суд вважає, що останній вправі заявляти вимоги до відповідача про повернення кредитної заборгованості. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). З дослідженого судом розрахунку заборгованості встановлено, що відповідач не проводила платежі по погашенню кредиту у зв`язку з чим не належним чином виконує умови договору. Випискою з особового рахунка за кредитним договором № 00-9669775 від 13 березня 2024 року підтверджено, що у відповідача станом на 15 травня 2025 року існує заборгованість за кредитним договором в сумі 22 086 гривень 18 копійок, яка складається з 7\~535\~гривень 00\~копійок заборгованість за сумою кредиту; 14 551 гривня 18 копійок заборгованість\~за процентами(а.с.17). Ухвалою суду від 30 липня 2025 року було витребувано докази від АТ КБ «ПРИВАТБАНК» (а.с.65-66). Судом встановлено, що листом АТ КБ «ПРИВАТБАНК» від 25 вересня 2025 року № 20.1.0.0.0/7-250918/50056-БТ та випискою по рахунку № [NUMBER] підтверджується факт отримання відповідачем кредиту на емітовану на його ім`я картку № [NUMBER] шляхом зарахування 6 850 гривень 00 копійок 13 березня 2024 року (а.с. 86-88). Відповідно до ч.1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Згідно ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.\~Проте, відповідач не надав суду доказів, які б спростували твердження позивача щодо невиконання ним умов договору, наявність заборгованості за цим договором, а також її розмір. Таким чином, під час розгляду справи встановлено, що відповідач, порушивши зобов`язання по умовах договору, має заборгованість перед ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЕЙС» за кредитним договором на загальну суму 22 086 гривень 18 копійок, яка жодними належними та допустимими доказами не спростована відповідачем, а тому підлягає стягненню на користь позивача. Стосовно стягнення судових витрат на сплату судового збору та витрат на правову допомогу. Пунктами 1, 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України\~передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до пунктів 1, 2 ч. 3 ст. 141 ЦПК України\~при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес. У ч. 8 ст. 141 ЦПК України\~визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). На підтвердження\~розміру витрат\~на професійну\~правничу допомогу,\~понесених позивачем\~у зв`язку\~з підготовкою\~позовної заяви\~до суду,\~надано Договір\~про надання\~правової допомоги\~№ 07/04/25-02\~від 07\~квітня 2025\~року,\~укладений між\~АДВОКАТСЬКИМ БЮРО\~«ТАРАНЕНКО ТА\~ПАРТНЕРИ» та\~ТОВ «ФІНАНСОВА\~КОМПАНІЯ «ЕЙС»\~ (а.с.19-20), Додаткову Угоду до договору про надання правничої допомоги (а.с. 21-22) та Акт прийому-передачі наданих послуг на суму 7\~000 гривень 00 копійок (а.с.23). Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Таким чином, у зв`язку із задоволенням позовних вимог з відповідача підлягає стягненню на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу адвоката в розмірі 7\~000 гривень 00 копійок, а позиція суду відповідає позиції ВС, яка викладена в постанові від 13 березня 2025 року по справі № 275/150/22, згідно якої Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на те, що принцип змагальності знайшов своє втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України,\~відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності, тому при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення. Отже, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Таким чином,\~у зв`язку\~із задоволенням\~позовних вимог,\~з відповідача\~підлягає стягненню\~на користь\~позивача судовий\~збір у\~розмірі 2\~422 гривень 40 копійок, сплачений ним під час звернення з позовом до суду (а.с. 8).

Outcome: approved