Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-14 00:00:00

19 червня 2025 року [PERSON] звернулася до Новокодацького районного суду міста Дніпра із позовом до відповідача [PERSON] про встановлення порядку користування спільним майном. Ухвалою судді Новокодацького районного суду міста Дніпра від 24 червня 2025 року справу було прийнято до розгляду та відкрито провадження в порядку загального позовного провадження. Ухвалою судді Новокодацького районного суду міста Дніпра від 24 червня 2025 року клопотання [PERSON] про витребування доказів було задоволено частково. Ухвалою Новокодацького районного суду міста Дніпра від 30 липня 2025 року підготовче провадження було закрито та призначено справу до розгляду по суті. Позивач у своєму позові посилалася на те, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 28 серпня 2023 року їй належить частина домоволодіння [ADDRESS] . Власником іншої частини вказаного домоволодіння є відповідач, [PERSON] . Домоволодіння [ADDRESS] складається із житлового будинку літ. А, загальною площею 94,8 кв.м., житловою площею 60 кв.м., житлового будинку літ. Б, загальною площею 101,6 кв.м., житловою площею 69,7 кв.м., сараїв літ. Г1, Е1, Ж1, З1, гаражу літ. И1, вбиральні літ. Д1, споруд № 1-3. На теперішній час позивач фактично користується житловим будинком літ. А, гаражем літ. И1, сараями літ. Е1 та Ж1. Відповідач [PERSON] фактично має у користуванні житловий будинок літ. Б, сараї літ. Г1 та З1, вбиральнею літ. Д1, у спільному користуванні перебувають споруди № 1-3. Фактичне користування спільним майном, встановлене попередніми співвласниками, існує на теперішній час, який відповідає законним правам та інтересам співвласників. 10 березня 2025 року [PERSON] направила відповідачеві пропозицію оформити фактичний порядок користування спільним майном шляхом укладення нотаріально посвідченого договору, проте, [PERSON] надала свою згоду лише в частині визначення порядку користування спорудами № 1-3 (огорожа, водоколонка, ворота). При цьому, неспівпадіння реальних та ідеальних часток будинків літ. А та літ. Б є незначним: житлова площа будинку літ. А складає 46,3 % від суми житлової площі будинків літ. А і літ. Б, житлова площа будинку літ. Б становить 53,7 %; загальна площа будинку літ. А складає 48,3 % від суми загальної площі будинків літ. А і літ. Б, загальна площа будинку літ. Б складає 51,7 %. Фактичний порядок користування спільним майном враховує баланс інтересів співвласників, оскільки різниця загальної і житлової площі будинків літ. А і літ. Б компенсується користувачам буд. літ. А надання у користування господарських будівель загальною площею на 11,6 кв.м. більше, ніж загальна площа господарських будівель у користуванні мешканців будинку літ. Б. Таким чином, відмова відповідача у встановленні порядку користування спільним майном є необґрунтованою та такою, що порушує права позивача. Просила суд встановити порядок користування домоволодіння шляхом виділення у користування [PERSON] житлового будинку літ. А, загальною площею 94,8 кв.м., житловою площею 60,00 кв.м., з господарськими будівлями: сарай літ. Е1, сарай літ. Ж1, гараж літ. И1; виділити у користування [PERSON] житловий будинок літ. Б, загальною площею 101,6 кв.м., житловою 69,7 кв.м. з господарськими будівлями: сарай літ. Г1, сарай літ. З1, вбиральня літ. Д1, залишивши у спільному користуванні споруди № [NUMBER] , судові витрати по справі стягнути з відповідача. Представник позивача у своїй заяві до суду справу просив розглядати за його відсутності та відсутності позивача, позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити. Відповідач [PERSON] у своїй заяві до суду справу просила розглянути за її відсутності, позовні вимоги визнала, проти їх задоволення не заперечувала. Перевіривши матеріали справи, оцінивши надані та добуті докази, суд вважає позовну заяву такою, що підлягає задоволенню. Судом встановлено, що на підставі свідоцтва про право на спадщину від 28 липня 2023 року, посвідченого Другою дніпровською державною нотаріальною конторою і зареєстрованого в реєстрі за № 5-769, [PERSON] є власником частини житлового будинку [ADDRESS] (а.с. 8), право власності на який у встановленому порядку зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (а.с. 9). Згідно з відомостями КП «ДМБТІ» Дніпровської міської ради право власності на іншу частину житлового будинку [ADDRESS] на підставі договору дарування від 22 квітня 1997 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Башкіною І.Ю. і зареєстрованого в реєстрі за № 1450, зареєстровано за [PERSON] (а.с. 19, 61). Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав (а.с. 9) та технічної документації станом на 23 лютого 2022 року (а.с. 20-28, 29-35), домоволодіння [ADDRESS] складається із житлового будинку літ. А, загальною площею 94,8 кв.м., житловою площею 60 кв.м., житлового будинку літ. Б, загальною площею 101,6 кв.м., житловою площею 69,7 кв.м., сараїв літ. Г1, Е1, Ж1, З1, гаражу літ. И1, вбиральні літ. Д1, споруд № 1-3. Актом фактичного користування від 02 квітня 2025 року, складеного ТОВ «Дніпровський проектно-конструкторський технологічний інститут», у користуванні [PERSON] перебуває житловий будинок літ. А, гараж літ. И1, сараї літ. Е1 та Ж1; у користуванні [PERSON] перебуває житловий будинок літ. Б, сараї літ. Г1 та З1, вбиральнею літ. Д1; споруди № 1-3 перебувають у спільному користуванні (а.с. 37). 10 березня 2025 року [PERSON] звернулася до [PERSON] із пропозицією про визначення порядку користування спільним майном (а.с. 38), у відповідь на яку відповідач фактично визнала та погодилася на порядок користування спільним майном, проте, від нотаріального посвідчення ухиляється (а.с. 40, 41-42). На підставі ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Частиною 1 ст. 317 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно з ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч. 1 ст. 386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Згідно з ч. 2 ст. 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. У пункті 33 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07 лютого 2014 року "Про судову практику у справах про захист права власності та інших речових прав" роз`яснено, що відповідно до положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Відповідно до статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. У постанові Верховного Суду від 11 лютого 2019 року у справі № 712/1936/16-ц (провадження № 61-2984св18) зроблено правовий висновок про те, що у разі порушення своїх прав власник згідно зі статтею 391 Цивільного кодексу України має право, зокрема, вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Таким чином, оскільки відповідач ухиляється від укладення договору про порядок користування спільним майном із позивачем, власниками якого у рівних частинах вони є, попри те, що у сторін склався порядок фактичного користування у частинах, близьких до ідеальних, відповідач визнала позовні вимоги, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог та визначення порядку користування домоволодінням [ADDRESS] , яким визнати за [PERSON] право користування житловим будинком літ. А, загальною площею 94,8 кв.м., житловою площею 60,00 кв.м., з господарськими будівлями: сараєм літ. Е1, сараєм літ. Ж1, гаражем літ. И1; виділити у користування [PERSON] житловий будинок літ. Б, загальною площею 101,6 кв.м., житловою 69,7 кв.м. з господарськими будівлями: сарай літ. Г1, сарай літ. З1, вбиральня літ. Д1, залишивши у спільному користуванні споруди № 1-3. На підставі положень ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем при зверненні до було сплачено судовий збір у розмірі 1 211 грн. 20 коп. (а.с. 1), який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved