Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-12 00:00:00

позивач звернулася до Яворівського районного суду Львівської області із позовом до [PERSON] про стягнення боргу у розмірі 445 315,00 грн (сума позики) та 4453,15 грн сплаченого судового збору. Позов обґрунтовано наступним. 31.05.2024 між [PERSON] та [PERSON] укладено договір позики. Відповідно до умов даного договору, сторони домовилися, що розмір позики становить 445 315,00 гривень, що еквівалентно 11000,00 доларів США за офіційним валютним (обмінним) курсом Національного Банку України. Позичальник зобов`язалася повернути позику в повному обсязі до останнього дня строку дії договору включно тобто до 30.12.2024. Факт передачі відповідачу в позику коштів підтверджується власноруч написаною [PERSON] розпискою. Однак, у встановлені договором позики строки відповідач домовленості не виконала, суму отриманих в позику коштів не повернула, тим самим порушила взяті на себе зобов`язання. Таким чином, з [PERSON] в користь позивача підлягає стягненню сума неповернутої позики. Ухвалою судді Яворівського районного суду Львівської області від 05.03.2025\~відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. Визначено сторонам строк для подання відзиву, відповіді на відзив та письмових заперечень. 20.08.2025 відповідач [PERSON] надала суду заву, в якій просила відкласти розгляд справи на іншу дату та надати можливість скористатися послугами адвоката. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явилася, подала до суду заяву у якій просила справу слухати у її відсутності, заявлені позовні вимоги підтримала в повному обсязі Відповідач в судове засідання не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлена в установленому законом порядку, скерувала до суду заяву, в якій просила відкласти судове засідання та надати можливість вирішити спір в позасудовому порядку. Так, у статтях 44 ЦПК України, ст. 45 КАС України передбачено, що учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами, а зловживання ними не допускається. Додатково, в контексті ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» доцільно також зазначити, що Європейський суд з прав людини ще 07.07.1989 у своєму рішенні у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії» зробив висновок про те, що праву особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується обов`язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження. Приймаючи до уваги наведене вище, суд не бере до уваги подану відповідачем заяву, оскільки відкладення розгляду справи призводить до порушення розумного строку розгляду справи. Крім того, [PERSON] не надано суду будь-яких доказів, які б підтвердили поважність причин неявки в судове засідання. Зважаючи, що розгляд справи відбувся за відсутності сторін, то відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Згідно з ч. 5\~ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог з таких мотивів. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до ч. 1 і ч. 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За приписами ч. 1, ч. 2 ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Судом встановлено, що 31.05.2024 між [PERSON] та [PERSON] укладено договір позики грошових коштів. Відповідно до п. 1.1.-1.2. вказаного договору Позикодавець надає, а Позичальник приймає і зобов`язується повернути грошову суму (позику) в строки і на умовах визначених цим Договором. Позика надається без нарахування та сплати відсотків. Розмір позики становить 445 315 тисяч гривень, (чотириста сорок п`ять тисяч триста п`ятнадцять гривень), що є еквівалентом 11000 (одинадцять тисяч) доларів США за офіційним валютним (обмінним) курсом Національного банку України. Згідно з п.п3.2.-3.2. договору сторони, домовилися, що позичальник зобов`язаний повернути позику в повному обсязі до останнього дня строку дії договору включно. Строк позики складає шість місяців (до 30.12.2024). Позика може бути повернена достроково. Повернення коштів проводиться Позичальником шляхом передачі з рук в руки готівкових коштів, що підтверджує розписка про отримання коштів позики. Положеннями п. 5.1. договору позики визначено, що даний Договір вступає в дію з моменту передачі Позикодавцем грошової суми, що становить предмет Договору, і діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань. Відповідачем жодних доказів на спростування доводів позивача зазначених у позові, або ж сплати останній боргу за договором позики, до суду не подано. Згідно з ч.1 ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Як передбачено ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно з ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Частина 2 ст. 1047 ЦК України передбачає, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми. При цьому факт отримання коштів у борг підтверджує не будь-яка розписка, а саме розписка про отримання коштів, зі змісту якої можливо установити, що відбулася передача певної суми коштів від позичальника до позикодавця. Судом установлено, що згідно з розпискою про отримання позивки від 31.05.2024 [PERSON] отримала від [PERSON] грошову суму у розмірі 445 315,00 гривень, що еквівалентно 11000,00 доларів США за офіційним валютним (обмінним) курсом Національного Банку України в день складання розписки. Відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом України у постанові від 11 листопада 2015 року у справі № 6-1967цс15, розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Аналогічна позиція неодноразово висловлювалася і Верховним Судом у постановах від 10 грудня 2018 року у справі №\~319/1669/16, від 08 липня 2019 року у справі №\~524/4946/16, від 12 вересня 2019 року у справі №\~604/1038/16. Відповідно до ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Отже, між сторонами існують відносини позики, яка оформлена дослідженою судом розпискою. Наявність між сторонами інших правовідносин відповідачем суду не доведено. Відповідач не виконала зобов`язання за договором позики, грошові кошти у встановлений у розписці строк добровільно позикодавцю не повернула. Отже, враховуючи викладене вище, а також те, що між сторонами укладений договір позики, а відтак і отримання коштів [PERSON] та виникнення у неї обов`язку в їх поверненні, який нею в свою чергу не виконано, а тому у сукупності вказаних підстав, суд дійшов висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за договором позики в сумі 445315,00 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги задоволено повністю, суд стягує з відповідача на користь позивача сплачений ним судовий збір у розмірі 4453,00 грн.

Outcome: approved