Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-15 00:00:00

19 січня 2025 року представник ТОВ «Діджи Фінанс» Романенко М.Е. за допомогою підсистеми ЄСІТС «Електронний суд» звернувся до Індустріального районного суду міста Дніпропетровська з позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № 3253609 від 11.08.2021року в розмірі 67350 гривні, а також понесених позивачем судових витрат. В обґрунтування позову зазначено, що 11.08.2021 між Товариство з обмеженою відповідальністю «Мілоан» та [PERSON] укладено Договір про споживчий кредит № 3253609, за умовами якого відповідачу надано грошові кошти (кредит) у розмірі 15000,00 гривень, а останній зобов`язався повернути дані кредитні кошти, сплатити комісію та проценти за користування кредитом у термін встановлений договором. 11.11.2021 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Діджи Фінанс», було укладено Договір відступлення прав вимоги №12Т, відповідно до умов якого позивач набув статусу нового кредитора та отримав права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі й до відповідача за договором № 3253609 від 11.08.2021 року в розмірі 67350,00 гривень, з яких: 15000,00 гривень - заборгованість за тілом кредиту; 49500,00 гривень - заборгованість за відсотками; 2850,00 гривень - заборгованість за комісійними винагородами. Позивач на адресу відповідача направив повідомлення про відступлення права вимоги від ТОВ «Мілоан» до ТОВ «Діджи Фінанс», зазначивши інформацію про порядок погашення заборгованості по Кредитному договору № 3253609 від 11.08.2021 року. Однак, відповідач не виконав свого обов`язку та не повернув наданий йому кредит в строки, передбачені Кредитним договором № 3253609 від 11.08.2021 року. Ухвалою судді Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 12 лютого 2025 року позов прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження. Рішенням Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 01 квітня 2025 року судом, ухваленому в порядку заочного розгляду справи, задоволено позовні вимоги ТОВ «Діджи Фінанс» та стягнуто з [PERSON] , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс», заборгованість за Договором про споживчий кредит № 3253609 від 11.08.2021 року в розмірі 67350,00 гривень, судові витрати з оплати судового збору в розмірі 2422,40 гривень та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 6000,00 гривень. Відповідно до Закону України Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» щодо зміни найменувань місцевих загальних судів № 4273-IX від 26.02.2025 року, який набрав чинності 25.04.2025 року, найменування Індустріального районного суду міста Дніпропетровська змінено на Індустріальний районний суд міста Дніпра. 23 липня 2025 року представник відповідача [PERSON] адвокат Кулик І.Я. за допомогою підсистеми «Електронний суд» подав до Індустріального районного суду міста Дніпра заяву про перегляд заочного рішення суду, в якій також просив поновити строк на надання даної заяви. Ухвалою Індустріального районного суду міста Дніпра від 31 липня 2025 року поновлено [PERSON] строк на подання заяви про перегляд заочного рішення суду від 01 квітня 2025 року, задоволено заяву представника відповідача [PERSON] - адвоката Кулика І.Я. про перегляд заочного рішення суду від 01 квітня 2025 року. Скасовано рішення Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 01 квітня 2025 року та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Заперечення від учасників справи проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, до суду не подавались. 07 серпня 2025 року представник відповідача [PERSON] адвокат Кулик І.Я. за допомогою підсистеми ЄСІТС «Електронний суд» подав відзив на позовну заяву в якому просив відмовити у задоволенні позовних вимог та зазначив, що укладений між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] . Договір №3253609 від 11.08.2021 року не містить інформації про його підписання відповідачем з використанням одноразового ідентифікатора. [PERSON] не заповнював формуляр заяви або іншої форми про прийняття пропозиції в електронній формі, отримання одноразового ідентифікатора, а також вчинення інших дій, які можна розцінювати як прийняття пропозиції укласти електронний договір. Доказів того, що відповідач пройшов ідентифікацію у інформаційно-телекомунікаційній системі ТОВ «Мілоан» при вході в особистий кабінет, позивачем не надано. В анкеті-заявці на кредит вказаний номер телефону й поштова електронна скринька, що не належать відповідачу, а зазначений номер паспорта, в 2021 році був загублений [PERSON] .. Доказами перерахування відповідачу певної суми можуть бути виключно первинні документи, оформлені у відповідності до вимог ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», які також відсутні в матеріалах справи. Окрім того, в п.1.5.2 кредитного договору встановлено процентну ставку 2% відсотки в день, а в п.1.6 визначено, що стандартна (базова) процентна ставка за користуванням кредитом становить 5% від фактичного залишку кредиту за кожен день користуванням кредитом, що є порушенням ч.5 ст.8 Закону України «Про споживче кредитування». Також, п.1.5 кредитного договору обчислення річної реальної ставки в розмірі 1,637, 467.00 відсотків річних у процентному значенні не відповідає ч.1 ст.8 цього Закону. 13 серпня 2025 року представник позивача ТОВ «Діджи Фінанс» Вершковська Т.Ю. за допомогою підсистеми ЄСІТС «Електронний суд» подала відповідь на відзив на позовну заяву в якому вказала, що договір про споживчий кредит № 3253609 від 11.08.2021 року підписано відповідачем 11.08.2021 о 13:59 год. електронним підписом одноразовим ідентифікатором Z87192, а положення п. 5.1 Договору включає в себе підтвердження ознайомлення [PERSON] з усіма додатками та невід`ємними частинами Договору й підтверджує, що останній погоджується з усіма визначеннями, умовами та змістом, повністю розуміє, і зобов`язується неухильно дотримуватись умов Кредитного договору. При цьому, відповідачем не спростовано створення ним особистого кабінету на сайті ТОВ «Мілоан», та не підтверджено належність засобів зв`язку, які використовувались при укладенні договору, іншій особі. Також, відповідачем не надано жодних доказів того, що його паспортні дані були використані незаконним шляхом. Надання відповідачу кредитних коштів за Кредитним договором на картковий рахунок останнього, відкритий в АТ «Універсал Банк», підтверджується платіжним дорученням № 53474111 від 11.08.2021 року. Водночас, представником відповідача не долучено жодних доказів того, що даний рахунок не належить відповідачу й того, що кредитні кошти не були на нього зараховані. При цьому, умовами Кредитного договору сторони передбачили порядок продовження строку договору, а також погодили умови і строк нарахування процентів за користування кредитом. Пільгова процентна ставка становить 2.00 % від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом (п. 1.5.2.), а стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5% від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом. Згідно з пунктом 2.3.1.2 Кредитного договору, позичальник може збільшити строк кредитування на 1 день шляхом продовження користування кредитними коштами після завершення строку кредитування (з урахуванням всіх пролонгацій). Таке збільшення (продовження) строку кредитування відбувається кожен раз коли позичальник користуватись кредитними коштами після спливу раніше визначеного строку кредитування, але загалом не може перевищувати 60 днів. На відміну від продовження (пролонгації) строку кредитування на пільгових умовах, продовження строку кредитування на стандартних (базових) умовах з процентною ставкою 5%, не передбачало вчинення від позичальника певних дій, окрім як самого факту продовження користування кредитними коштами. Отже, строк кредитування пролонговувався та максимально міг бути продовженим на 60 днів, а тому проценти за користування кредитом слід нараховувати на 15 днів (строк початкового кредитування) + 60 днів продовження строку кредитування на стандартних (базових) умовах). Таким чином, з урахуванням умов Кредитного договору до позовної заяви додано Відомість про щоденні нарахування та погашення, яка підготовлена ТОВ «Мілоан», з урахуванням даних бухгалтерського обліку цієї компанії, з відображенням деталізованого розрахунку заборгованості, який містить період та складові суми заборгованості. На підставі Договору відступлення прав вимоги №12Т від 11.11.2021 року, яки є дійсним, позивач отримав право вимоги до відповідача за Договором про споживчий кредит №3253609 від 11.08.2021. Сума боргу відповідача перед ТОВ «Діджи Фінанс», яке є правонаступником кредитодавця, є обґрунтованою, документально підтвердженою, та становить 67350,00 грн., з яких: заборгованість за тілом кредиту - 15000,00 грн.; заборгованість за відсотками - 49500,00 грн.; заборгованість за комісією - 0,00 грн.; заборгованість за пенею - 2850,00 грн.. З урахуванням наведеного, представник позивача просила витребувати із АТ «Універсал Банк» інформацію чи було емітовано на ім`я [PERSON] платіжну картку № [NUMBER] , а також виписку про рух грошових коштів з карткового рахунку, відкритого [PERSON] до платіжної картки № [NUMBER] , за період з 11.08.2021 по 14.08.2021 з відображенням часу зарахування коштів; задовольнити у повному обсязі позові вимоги ТОВ «Діджи Фінанс» до [PERSON] про стягнення заборгованості. 07 серпня 2025 року представник відповідача [PERSON] адвокат Кулик І.Я. за допомогою підсистеми ЄСІТС «Електронний суд» подав заперечення на відповідь на відзив на позовну заяву в яких зазначив, що позивач вказує, що відповідач уклав кредитний договір за допомогою одноразового ідентифікатора. В той же час, позивачем не надано доказів, що номер мобільного телефону належить саме відповідачу, і зазначення персональних даних, зокрема ідентифікаційний номер платника податків, паспортні дані, адреса місця реєстрації, адреса електронної скриньки надані саме відповідачем. З наданого позивачем платіжного доручення неможливо ідентифікувати платіжні реквізити отримувача, а відтак неможливо встановити чи такі належать саме відповідачу. Також дане доручення не містить відмітки про час його прийняття та виконання банком, з чого можна було б встановити факт перерахування коштів на картковий рахунок саме [PERSON] . Анкета-заява на кредит №3253609 від 11.08.2021 року, та Договір про споживчий кредит №3253609 від 11.08.2021 року, не містять інформацію, про належний відповідачу картковий рахунок. Нарахування процентів за договором про споживчий кредит строком на 60 діб та за процентними ставками 2% та 5% відсотків є неправомірним з боку кредитодавця, оскільки дій, які б продовжити строк дії договору, позичальник не вчиняв, а доказів на їх вчинення позивачем не надано. При цьому, ТОВ «Діджи Фінанс» не довело, що сума заборгованості яка стягується з [PERSON] за Договором про споживчий кредит №3253609 від 11.08.2021 у розмірі 67350 грн. є законною та обґрунтованою. Ухвалою Індустріального районного суду міста Дніпра від 04 вересня 2025 року задоволено клопотання представника позивача та витребувано Акціонерного товариства «Універсал Банк»,\~\~інформацію чи було емітовано на ім`я [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] ) платіжну картку № [NUMBER] ; виписку про рух грошових коштів з карткового рахунку, відкритого до платіжної картки № [NUMBER] , що належить [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] ) за період з 11.08.2021 по 14.08.2021 з відображенням часу зарахування коштів; Представник позивача у судове засідання не з`явився, натомість в матеріалах справи наявна заява представника позивача про розгляд справи без його участі, позовні вимоги просить задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] адвокат Кулик І.Я. в судовому засіданні в режимі відеоконференції, посилаючись на обставини, викладені у відзиві на позовну заяву, просив відмовити у задоволенні позовних вимог. Суд, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає що позов підлягає задоволенню з наступник підстав. Судом встановлено, що між Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан», як кредитодавцем, та [PERSON] , як позичальником, укладено Договір про споживчий кредит № 3253609 (індивідуальна частина) від 11.08.2021 року (далі Кредитний договір). Відповідно до умов кредитного договору, сторони погодили такі умови: сума (загальний розмір) кредиту становить 15000,00 гривень (п. 1.2 Договору); кредит надається строком на 15 днів з 11.08.2021 року (строк кредитування) (п 1.3 Договору); термін (дата) повернення кредиту і сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом (дата платежу) 26.08.2021 року (п 1.4 Договору); комісія за надання кредиту: 2850,00 гривень, яка нараховується за ставкою 19.00 відсотків від суми кредиту одноразово (п. 1.5.1. договору); проценти за користування кредитом: 4500 гривень, які нараховуються за процентною ставкою 2.00 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом ( п.п.1.5.2 Договору), стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5,00 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом (п. 1.6 Договору); кредитні кошти надаються Позичальнику безготівково на рахунок з використанням карти (п. 2.1 Договору). Такі ж відомості щодо розрахунку містяться в додатках №1 (Графік платежів), № 2 (Паспорт споживчого кредиту) до кредитного договору № 3253609 від 11.08.2021 року. Кредитний договір укладається в електронній формі в Особистому кабінеті Позичальника, що створений в інформаційно-телекомунікаційній системі Товариства та доступний зокрема через сайт Товариства та/або відповідний мобільний додаток чи інші засоби (п. 6.1.).В пункті 6.2. визначено порядок дій позичальника та кредитодавця, направлених на укладення договору. Приймаючи пропозицію Товариства про укладання цього кредитного Договору Позичальник також погоджується з усіма додатками та невід`ємними частинами (у т.ч. Правилами, Паспортом споживчого кредиту та Графіком платежів) Договору в цілому та підтверджує, що: він ознайомлений, погоджується з усіма визначеннями, умовами та змістом, повністю розуміє, і зобов`язується неухильно дотримуватись умов Кредитного договору та Правил надання фінансових кредитів (послуг) Товариством, що розміщені на сайті Товариства та є невід`ємною частиною цього Договору; він не перебуває під впливом алкогольних, наркотичних, психотропних, токсичних речовин, здатний усвідомлювати значення своїх дій та управляти своїми вчинками; на момент підписання Кредитного договору не існує ніяких обставин, які могли б негативно вплинути на платоспроможність Позичальника та/або які створюють загрозу належному виконанню цього Договору про які він не повідомив Товариство (судові справи, майнові вимоги третіх осіб тощо); уся інформація надана Товариству, в т.ч. під час заповнення та відправлення заяви про надання кредиту, є повною, актуальною та достовірною; він відповідає вимогам Заявника, що встановлені розділом 2 Правил надання фінансових кредитів (послуг) Товариством, що розміщені на сайті Товариства та є невід`ємною частиною цього Договору; він не є військовослужбовцем та не проходить один з видів військової служби, визначених ч.6 ст.2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» в момент укладення цього Договору (п. 6.3.) За умовами укладення ТОВ «Мілоан» кредитного договору з відповідачем у електронній формі юридично є еквівалентним отриманню ТОВ «Мілоан» ідентичного за змістом кредитного договору, який підписаний власноручним підписом відповідача, у зв`язку з чим створює для сторін такі ж правові зобов`язання та наслідки (п. 6.4 договору). Укладений ТОВ «Мілоан» з відповідачем договір прирівнюється до такого, що укладений у письмовій формі (п. 6.5 договору). Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Відповідно до частин 1, 2статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Загальні правила щодо форми договору визначено статтею 639 ЦК України, згідно з якою: договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. Із прийняттям Закону України «Про електронну комерцію» № 675-VIII (надалі - Закон № 675-VIII) від 03 вересня 2015 року, який набрав чинності 30 вересня 2015 року, на законодавчому рівні встановлено порядок укладення договорів в мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних. У статті 3 Закону № 675-VIII визначено, що електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до частини 3 статті 11 Закону № 675-VIII електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частина 4 статті 11 Закону № 675-VIII). Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. (частина 6 статті 11 Закону № 675-VIII). Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства (частина 7 статті 11 Закону № 675-VIII). Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст.12\~цього Закону є оригіналом такого документа (частина 12 статті 11 Закону № 675-VIII). Відповідно до ч. 13 ч. 11 Закону № 675-VIII електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи. Докази, подані в електронній формі та/або у формі паперових копій електронних повідомлень, вважаються письмовими доказами згідно із ст. 64 ЦПК України. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України Про електронний цифровий підпис, за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів (стаття 12 Закону № 675-VIII) Не кожна електронна правова угода вимагає створення окремого електронного договору у вигляді окремого електронного документа. Електронний договір можна укласти в спрощеній формі, а можна класично - у вигляді окремого документа. Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах: від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18 (провадження № 61-8449 св 19);від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19 (провадження № 61-7203 св 20), від 12 січня 2021 року справа № справа № 524/5556/19 (провадження № № 61-16243 св 20). Тобто, судова практика у цій категорії справ є незмінною. Відповідач пройшов реєстрацію в Інформаційно-телекомунікаційній системі ТОВ «Мілоан» на веб-сайті miloan.ua, та шляхом прийняття (акцепт) договору - пропозиції укласти договір (оферта) щодо надання кредиту, із використанням одноразового ідентифікатора Z87192, який через телекомунікаційну систему направлений на номер телефону позичальника [NUMBER] , [PERSON] підписав електронний Договір про споживчий кредит №3253609 від 11.08.2021 року, який містив усі істотні умови, і з якими відповідач ознайомився до моменту укладання. Абзац другий частини другої статті 639\~ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. Стаття 652\~ЦК України дає визначення, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. З урахуванням викладеного слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України). Договір про споживчий кредит № 3253609 (індивідуальна частина) від 11.08.2021 року укладений між відповідачем та фінансовою установою шляхом ідентифікації позичальника та використання ним електронного цифрового підпису одноразовим ідентифікатором, що узгоджується з вимогами законодавства. Без здійснення всіх цих дій, зазначений договір не був б укладеним. Без проходження реєстрації та отримання одноразового ідентифікатора, без здійснення входу відповідача на веб-сайт за допомогою логіна і пароля особистого кабінету укладання договору між сторонами є технічно неможливим. Доказів того, що персональні дані відповідача (паспорта громадянина України, картки фізичної особи-платника податків, реквізитів банківської картки) були використані товариством для укладення кредитного договору від його імені, відповідачем не надані. Також відповідачем не надано доказів щодо звернення ним до правоохоронних органів із відповідною заявою щодо втрати паспорта громадянина України та/або вчинення відносно нього шахрайських дій. Отже, аналізуючи зібрані докази в їх сукупності, суд доходить висновку, що Договір про споживчий кредит № 3253609 (індивідуальна частина) від 11.08.2021 року укладений у спосіб визначений чинним законодавством України з повним дотриманням вимог щодо їх укладення із зазначенням умов, які жодним чином не порушують вимоги Закону України «Про захист прав споживачів», порядок надання та повнота наданої інформації відповідають вимогам Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг». Відповідно до ч. 1 ст.\~1054\~ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з п. 1-1 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування», договір про споживчий кредит - вид кредитного договору, за яким кредитодавець зобов`язується надати споживчий кредит у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач (позичальник) зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, встановлених договором. Уклавши кредитний договір на умовах, викладених в них, сторони тим самим засвідчили свою згоду та взяли на себе зобов`язання виконувати умови, які були в них закріплені. Згідно з платіжним дорученням № 53474111 від 11.08.2021 року, ТОВ «Мілоан» здійснило платіж в сумі 15000,00 гривень, на кредит.рах. № [NUMBER] , отримувач: [PERSON] , призначення платежу: кошти згідно договору 325360. Відповідно до листа АТ «Універсал Банк від 10.09.2025 року № БТ/Е-12876, на виконання ухвали суду від 04.09.2025 року про витребування інформації, Банком повідомлено, що на ім`я [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) було емітовано платіжну картку [NUMBER] . Також надано виписку «Рух коштів по картці за період з 11.08.2021-14.08.2021, згідно з якою на картку № [NUMBER] , емітовану на ім`я [PERSON] , 11.08.021 року було здійснено зарахування коштів на суму 15000,00 гривень, деталі операції: СASH2CARD P2PCREDIT. Наведене підтверджує, що ТОВ «Мілоан» свої зобов`язання перед відповідачем за Кредитним договором виконало та надало йому кредит в сумі 15000,00 гривень, шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку відповідача № [NUMBER] , яку останнім вказано особисто при укладанні кредитного договору. В свою чергу, відповідач підтвердив виникнення своїх зобов`язань, відповідно до умов укладеного Кредитного договору, шляхом прийняття виконання зобов`язання Кредитодавця, а саме отримавши кредитні кошти. Відповідно до положень ч.1 ст.638\~та ч.1 ст.640 ЦК України\~та правової позиції Верховного Суду України у справі №6-63цс12 кредитний договір є укладеним не з моменту передачі грошей, а з моменту досягнення сторонами в письмовій формі згоди з усіх істотних умов такого договору. Факт надання відповідачу грошових коштів первісним кредитором підтверджується сукупністю наявних у справі доказів, зокрема, самим Договором про споживчий кредит № 3253609 (індивідуальна частина) від 11.08.2021 року, який є дійсним, в силу\~статті 204 ЦК України. Відповідач хоча й оспорював факт укладення кредитного договору та надання йому кредитних коштів, однак жодних доказів на спростування своїх заперечень не надав. Відповідно до здійсненого ТОВ «Мілоан» розрахунку, відповідач має заборгованість за Договором про споживчий кредит № 3253609 від 11.08.2021 року належним в розмірі 67350,00 гривень, з яких: 15000,00 гривень заборгованість за кредитом (борг по тілу); 49500,00 гривень - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 2850,00 гривень заборгованість по комісії за надання кредиту. Щодо наявності у ТОВ «Діджи Фінанс» права вимоги до відповідача за Договором про споживчий кредит № 3253609 (індивідуальна частина) від 11.08.2021 року, суд зазначає наступне. За умовами п. 3.2.6 кредитного договору передбачено право ТОВ «Мілоан» як позикодавця відступати, передавати, будь-яким іншим чином відчужувати, а також передавати в заставу свої права за цим договором (повністю або частково) на користь третіх осіб в будь-який час протягом строку дії цього Договору без згоди Позичальника. Між Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» укладено Договір відступлення прав вимоги № 12Т від 11 листопада 2021 року, у відповідності до умов якого, ТОВ «Мілоан» відступає права вимоги за плату та на умовах, визначених цим Договором ТОВ «Діджи Фінанс», а останнє приймає належні ТОВ «Мілоан» права вимоги до боржників, вказаних у Реєстрі боржників. Відповідно до Витягу з Додатку до Договору факторингу №12Т від 11.11.2021 року, ТОВ «Діджи Фінанс» набуло права грошової вимоги до [PERSON] за кредитним договором № 3253609 від 11.08.2021 року на загальну суму 67350,00 гривень. За приписами пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові (частина перша статті 513 ЦК України). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 514 ЦК України). Заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом (ч. 1 ст. 516 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 1077, ч. 1 ст. 1084\~ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Якщо відповідно до умов договору факторингу фінансування клієнта здійснюється шляхом купівлі у нього фактором права грошової вимоги, фактор набуває права на всі суми, які він одержить від боржника на виконання вимоги, а клієнт не відповідає перед фактором, якщо одержані ним суми є меншими від суми, сплаченої фактором клієнтові. Отже, судом встановлено, що ТОВ «Діджи Фінанс» у встановленому законом порядку набуло право грошової вимоги до відповідача за Договором про споживчий кредит № 3253609 (індивідуальна частина) від 11.08.2021 року. Про заміну кредитора та необхідність погашення заборгованості за кредитним договором, ТОВ «Діджи Фінанс» повідомило [PERSON] шляхом направлення на адресу останнього, досудової вимоги вих. № 3368011472-АВ від 27.09.2024 року. При цьому, відсутність доказів про отримання боржником такого повідомлення, не припиняє зобов`язань сторін за договором, і не може бути підставою для відмови у стягненні заборгованості за договором на користь нового кредитора, що узгоджується з висновками, викладеними в постанові Верховного Суду від 06.02.2018 у справі №278/1679/13-ц. Відповідно до ч. 1 ст.\~509\~ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послуги, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно зі ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Частиною 1 статті 530\~ЦК України встановлено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст.\~629\~ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Після отримання права вимоги за кредитним договором № 3253609 від 11.08.2021 року, ТОВ «Діджи Фінанс» не здійснював нарахування жодних штрафних санкцій, однак заборгованість відповідачем не погашалась, а її розмір, відповідно до наданого позивачем розрахунку, складає 67350,00 гривень, з яких: 15000,00 гривень сума заборгованості за тілом; 49500,00 гривень сума заборгованості за відсотками; 2850,00 гривень сума заборгованості за комісією. Відповідно до статті 611\~ЦК України у разі порушення зобов`язань настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки. Згідно зі статтею 1048\~ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Тобто ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом, відповідач порушує зобов`язання за даними договором. Відповідно до ч. 2 ст. 615 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. У відповідності до ст.\~610\~ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно ч.1 ст.\~612\~ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно із статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України). Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до положень статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). У відзиві на позовну заяву представник відповідача хоча й оспорював надані позивачем розрахунки заборгованості, однак не спростував їх, жодних інших розрахунків не надав, клопотань про призначення судової економічної експертизи не заявляв. Щодо доводів сторони відповідача про незаконність нарахування процентів за користування кредитом, суд зазначає наступне. За умовами договору позичальнику надано кредит в розмірі 15000,00 грн., який він зобов`язався повернути та сплатити проценти за користування ним на визначених у кредитному договорі умовах. Кредит надається строком на 15 днів з 11.08.2021 (строк кредитування) до 26.08.2021. Пунктом 1.5.2 кредитного договору передбачено, що проценти за користування кредитом: 4500,00 грн., які нараховуються за ставкою 2,00 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. Згідно з умовами п. 2.3.2. Кредитного договору, Розділ 2.3 Договору Кредитного договору є домовленістю сторін про зміну умов кредитного договору на умовах відкладальної(их) обставин(и) щодо якої(их) невідомо настане вона(и) чи ні, відповідно до ст.212 Цивільного кодексу України, і яка(і) полягає(ють) у: а) здійснені платежу(ів) Позичальником після вибору доступних умов пролонгації на пільгових умовах, згідно п.2.3.1.1Договору та розділу 6 Правил; б) продовженні користування кредитними коштами Позичальником після спливу строку кредитування, визначеного згідно п.1.3, п.2.3.1.1, п.2.3.1.2. Договору. Відповідно до п. 2.3.1.1. Кредитного договору, якщо Позичальник здійснює продовження строку кредитування (пролонгацію) на пільгових умовах, проценти за користування кредитом протягом періоду на який продовжено строк кредитування нараховуються за ставкою визначеною п.1.5.2 Договору. Пунктом 2.3.1.2. Кредитного договору визначено, що якщо Позичальник здійснює продовження строку кредитування (пролонгацію) на стандартних (базових) умовах, проценти за користування кредитом протягом періоду на який продовжено строк кредитування нараховуються за стандартною (базовою) ставкою наведеною в п.1.6 Договору, що становить 5.00 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом. Згідно з наявної в матеріалах справи відомості про щоденні нарахування та погашення, відповідачу нараховувались проценти за користування кредитом в період з 11.08.2021 по 26.08.2021 відповідно до пункту 1.5.2. договору, з 27.08.2021 по 25.10.2021 відповідно до пункту 1.6 договору, загальна сума боргу по відмотках 49500,00 гривень. Разом з тим, в порядку ч.3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України відповідачем не надано суду доказів на підтвердження повернення кредиту за Договором про споживчий кредит № 3253609 (індивідуальна частина) від 11.08.2021 року, які б спростували факт продовження користування ним кредитними коштами після спливу строку кредитування, й відповідно, факт пролонгації строку кредитування на стандартних (базових) умовах, визначених пунктом 2.3.1.2. Кредитного договору. Отже, проценти за користування кредитними коштами, нараховувались відповідно до умов договору, що підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, а доводи сторони відповідача про те, що нарахування процентів за кредитним договорами не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства, не беруться до уваги. Також суд звертає увагу, що не зважаючи на те, що надані позивачем докази не є первинною бухгалтерською документацією, у розумінні чинного законодавства, однак у сукупності із іншими наявними у справі доказами підтверджують наявність у боржника заявлених позивачем сум заборгованості, що узгоджується з правовою позицією, викладеною в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 липня 2014 року у справі №6-14194св14 про те, що підтвердженням суми заборгованості є кредитний договір, договір факторингу, який у встановленому порядку недійсним не визнаний та в якому визначено розмір відступленої заборгованості, та розрахунок кредитної заборгованості, здійснений банком при відступленні права вимоги. Згідно з\~статтею 1081 ЦК України\~клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу. Частинами першою, другою\~статті 1082 ЦК України\~встановлено, що боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Відповідно до ст.\~625\~ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Суд бере до уваги, що в установлені кредитним договором строки відповідач не виконав свої зобов`язання щодо погашення заборгованості та згідно матеріалів справи має заборгованість перед ТОВ «Діджи Фінанс», яке є правонаступником кредитора, в загальному розмірі 67350,00 гривень, За таких обставин, суд доходить висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за Договором про споживчий кредит № 3253609 від 11.08.2021 року, в розмірі 67350,00 гривень, з яких: 15000,00 гривень сума заборгованості за тілом; 49500,00 гривень сума заборгованості за відсотками; 2850,00 гривень сума заборгованості за комісією. Згідно з вимогами п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Seryavin and others v. Ukraine, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2011 року, остаточне 10.05.2011). З урахуванням викладеного, судом не надається детальна відповідь на інші аргументи сторін, оскільки вони самі по собі, або в сукупності з іншими аргументами та доказами по справі, не пливають на вищезазначений висновок суду. Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд зазначає наступне. Відповідно до\~ст.\~133\~ЦПК України\~судові витрати\~складаються з\~судового збору\~та витрат,\~пов`язаних з\~розглядом справи.\~До витрат,\~пов`язаних з\~розглядом справи,\~належать,\~зокрема витрати на професійну правничу допомогу та витрати, пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи. Статтею 137 ЦПК України\~визначено порядок відшкодування витрат на правничу допомогу. Так, відповідно до вимог вказаної статті витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. 01 листопада 2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» та адвокатом Стародуб І.В. укладено Договір № 42649746 про надання правової допомоги. Обсяг виконаних робіт визначений у Акті № 3253609 про підтвердження факту надання правничої (правової) допомоги адвокатом (виконання робіт, надання послуг) від 30.12.2024 року, згідно з яким, позивачу надано правову допомогу на суму 6000,00 гривень. Під час розгляду справи стороною відповідача не було заявлено клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу. Також, за звернення до суду з позовною заявою в електронному вигляді з використанням підсистеми ЄСІТС «Електронний суд» у відповідності до вимог\~ЗУ «Про судовий збір», позивачем були понесені витрати з оплати судового збору в сумі 2422,40 гривень, що підтверджується платіжною інструкцією кредитового переказу № 3253609 від 10.01.2025 року. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України) Таким чином, у відповідності до ст. 141 КПК України, пропорційно до розміру задоволеної частини позовних вимог, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати з оплати судового збору в розмірі 2422,40 грн. та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 6000,00 гривень.

Outcome: approved