Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-15 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «ФК АЙКОН ДЕБТ КОЛЛЕКШН» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовна заява мотивована тим, що 27.01.2021 між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та [PERSON] було укладено кредитний договір №1507549, який був підписаний у порядку, визначеному Законом України «Про електронну комерцію», згідно якого відповідачу надано кредит у розмірі 3500 грн., строком на 30 днів, цільове призначення на споживчі потреби, стандартна процентна ставка 1,9% в день. Зазначає, що 07.09.2021 між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та ТОВ «ФК СІТІ ФІНАНС ГРУП» було укладено Договір факторингу №1-07092021, відповідно до якого до ТОВ «ФК СІТІ ФІНАНС ГРУП» перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №1507549 від 27.01.2021. 07.09.2021 між ТОВ «ФК СІТІ ФІНАНС ГРУП» та ТОВ «ФК АЙКОН ДЕБТ КОЛЛЕКШН» було укладено Договір факторингу №2-07/09/2021, відповідно до якого до ТОВ «ФК АЙКОН ДЕБТ КОЛЛЕКШН» перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 1507549 від 27.01.2021. Відповідачка зобов`язання за договором не виконала, в результаті чого в неї виникла заборгованість у сумі 11480 грн., яка складається з 3500 грн. прострочена заборгованість за сумою кредиту; 7980 грн. прострочена заборгованість за процентами та комісіями. На підставі наведеного, просить суд стягнути з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК АЙКОН ДЕБТ КОЛЛЕКШН» заборгованість за кредитним договором № 1507549 від 27.01.2021 заборгованість у сумі 11480 грн., яка складається з 3500 грн. прострочена заборгованість за сумою кредиту; 7980 грн. прострочена заборгованість за процентами та комісіями, понесені судові витрати. 22.09.2025 до суду надійшла заява представника позивача про розподіл/відшкодування/компенсацію судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи, відповідно до якого позивач просить стягнути з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК АЙКОН ДЕБТ КОЛЛЕКШН» витрати на правову допомогу у розмір 10500 грн. Представник позивача у судове засідання не з`явився, в позовній заяві та в заяві від 22.09.2025 просить проводити розгляд даної справи без його участі за наявними у справі матеріалами, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідачка [PERSON] в судове засідання повторно не з`явилася, хоча про час та місце судового розгляду повідомлялася належним чином, шляхом направлення судових викликів на зареєстровану адресу місця проживання, про причини неявки суд не повідомила, клопотань про відкладення розгляду справи чи заперечень на позов до суду не надходило, правом на подання відзиву не скористалася. 16.10.2025 судом постановлено здійснювати розгляд справи у заочному порядку відповідно до ст.280-289 ЦПК України. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, у зв`язку з неявкою у судове засідання всіх учасників справи. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов до наступного висновку. Як вбачається з матеріалів справи, 27.01.2021 року між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та [PERSON] було укладено кредитний договір №1507549, який був підписаний у порядку, визначеному Законом України «Про електронну комерцію», згідно якого [PERSON] було надано кредит в розмірі 3500 грн., строком на 30 днів, цільове призначення - на споживчі потреби, з визначенням умов зі сплати процентів за користування кредитом 1,9% в день. Відповідачка отримала кредитні кошти в сумі 3500 грн. на свій картковий рахунок, зазначений в кредитному договорі № 1507549 від 27.01.2021, що підтверджується листом ТОВ "УПР", адресованим ТОВ "Лінеура Україна" про успішне перерахування коштів на платіжну картку [NUMBER] 27.01.2021 року о 20:02:08 в сумі 3500 грн. на підставі договору на переказ коштів ФК-19/03/21 від 12.03.2019 року. Згідно з виписки з особового рахунку за кредитним договором, станом на 12.06.2025 загальний розмір заборгованості за кредитним договором становить 11480 грн., яка складається з 3500 грн. прострочена заборгованість за сумою кредиту; 7980 грн. прострочена заборгованість за процентами. 07.09.2021 між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та ТОВ «ФК СІТІ ФІНАНС ГРУП» було укладено Договір факторингу №1-07092021, відповідно до якого до ТОВ «ФК СІТІ ФІНАНС ГРУП» перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 1507549 від 27.01.2021. 07.09.2021 між ТОВ «ФК СІТІ ФІНАНС ГРУП» та ТОВ «ФК АЙКОН ДЕБТ КОЛЛЕКШН» було укладено Договір факторингу №2-07/09/2021, відповідно до якого до ТОВ «ФКАЙКОН ДЕБТКОЛЛЕКШН» перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 1507549 від 27.01.2021. Отже, ТОВ «ФК АЙКОН ДЕБТ КОЛЛЕКШН», набувши статусу нового кредитора, отримало право пред`явлення вимоги до [PERSON] щодо погашення наявної в неї заборгованості, що повністю узгоджується з положеннями ст. 514 ЦК України. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 205 ЦК України, правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Згідно з ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплачувати проценти. Із ст. 1050 ЦК України вбачається, що якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то, в разі прострочення повернення чергової частини, позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 ЦК України. Згідно ст. 1056-1 ЦК України, процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Згідно ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України. Згідно з ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Стаття 514 ЦК України передбачає, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст. 516 ЦК України, заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною 1 ст. 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Таким чином, судом встановлено, що [PERSON] умови взятих на себе кредитних зобов`язань не виконала, що виявилося у неповернення кредитних коштів, що стало наслідком звернення Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК АЙКОН ДЕБТ КОЛЛЕКШН», в якості нового кредитора, до суду за захистом своїх прав та інтересів. У відповідності до ч. 1 ст. 527 ЦК України, боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Згідно ст. 599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Зважаючи на те, що строк виконання зобов`язання настав, доказів повернення боргу станом на день розгляду справи відповідачем не надано, як і не надано будь-яких інших доказів у підтвердження відсутності обов`язку зі сплати заявленої заборгованості за кредитним договором № 1507549 від 27.01.2021, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги про стягнення з [PERSON] заборгованості є обґрунтованими і підлягають до задоволення частково в розмірі простроченої суми заборгованості за сумою кредиту - 3500 грн. та просроченої суми заборгованості за процентами в розмірі 1995 грн., нарахованих в межах строку кредитного договору - 30 днів, оскільки позивачем не надано доказів пролонгації зазначеного кредитного договору відповідно до п. 4.1.2-4.1.4 Договору №1507549 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 27.01.2021 року. При визначенні розміру відсотків, які підлягають стягненню з відповідача за кредитним договором, судом враховано, що відповідно до частини першої статті 1048 та частини першої статті 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позикиу разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування, що узгоджується з висновками викладеними в постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.04.2023 року, у справі 910/4518/16. А відтак, позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за відсотками нарахованими поза межами строку кредитування задоволенню не підлягають. На підставі ст. 141 ЦПК України, з відповідачки необхідно стягнути в користь ТОВ «ФК АЙКОН ДЕБТКОЛЛЕКШН» судові витрати, пропорційно сумі задоволених позовних вимог у розмірі 1159,50 грн. судового збору. Також, відповідно до ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження понесених витрат суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Інтереси позивача у даній справі представляє адвокат Пархомчук С.В., який діє на підставі Договору №09/07/2025 про надання правової допомоги від 09.07.2025. Представником позивача долучено наступні докази в обґрунтування витрат на правову допомогу - Договір №09/07/2025 про надання правової допомоги від 09.07.2025, Акт про отримання правової допомоги від 15.09.2025, платіжної інструкції №996 від 15.09.2025, рахунок №15.09.2025-10 від 15.09.2025, з яких вбачається, що позивач сплатив представнику адвокату Пархомчук С.В. за послуги 10500 грн. Відповідач клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, не подавала. Суд враховує висновки Об`єднаної Палати Верховного Суду у справі №922/445/19, в якому, серед іншого наголошено, що зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, які підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони щодо неспівмірності заявлених іншою стороною витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт, а суд з огляду на принципи диспозитивності та змагальності, не може вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи. З огляду на викладене вище, суд дійшов до висновку, що позивачем обґрунтовано належними доказами заявлену суму витрат на правову допомогу, тому така вимога підлягає до задоволення частково пропорційно сумі задоволених позовних вимог в розмірі 5025,91 грн.

Outcome: partial