Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-13 00:00:00

Адвокат Ільченко І.В. звернулась до суду із заявою, поданою в інтересах [PERSON] та [PERSON] до Юріївської об`єднаної територіальної громади в особі Юріївської селищної ради Павлоградського району Дніпропетровської області, про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування за законом. В обґрунтування позову зазначено, що [INFO] помер батько позивачів, [PERSON] . Після його смерті відкрилась спадщина у вигляді належного спадкодавцю житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] . Один з позивачів, [PERSON] , свого часу звертався до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок, однак постановою державного нотаріуса Юр`ївської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області від 30.06.2015 йому відмовлено у вчиненні зазначеної нотаріальної дії в зв`язку з тим, що відсутній правовстановлюючий документ на будинок. Іншому позивачу [PERSON] нотаріус усно також надав аналогічні роз`яснення. Виходячи з викладеного, позивачі позбавлені можливості оформити своє право на спадщину в нотаріальному порядку, тому змушені звернутись до суду та просять визнати за ними право власності на житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] , в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] . Ухвалою від 24.09.2025 у справі відкрито загальне позовне провадження та витребувано від Юріївської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області копію спадкової справи. Позивачі в судове засідання не з`явилась, але адвокат в позові просила розглянути справу за їх відсутності. Представник відповідача Юріївської селищної ради Павлоградського району Дніпропетровської області в судове засідання не з`явився, однак надав суду заяву, в якій просив провести судове засідання за його відсутності, проти задоволення позову не заперечував. Дослідивши матеріали справи, доводи, викладені в позовній заяві, з`ясувавши повно та всебічно обставини, факти та відповідні їм правовідносини, беручи до уваги визнання позову відповідачем на стадії підготовчого провадження, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що [PERSON] на підставі рішення виконкому Юр`ївської селищної Ради депутатів Павлоградського району Дніпропетровської області від 17.06.1991 № 261 виданий будівельний паспорт на забудову земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] . 20.05.1995 будівництво завершено та рішенням Варварівської сільської ради від 22.05.1995 № 14 затверджений акт приймання в експлуатацію житлового будинку за вказаною адресою. Забудовником в акті приймання в експлуатацію, а також власником майна в технічному паспорті на будинок, складеному 07.06.1995, та в погосподарських книгах за 1996-2014 роки вказаний [PERSON] . [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим Виконавчим комітетом Варварівської сільської ради Юр`ївського району Дніпропетровської області 07 квітня 2014\~року. Відповідно до частин 1 та 2 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Статтями 1216 та 1218 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно зі ст.ст. 1217, 1258, 1261 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. У першу чергу право на спадкування мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. За положеннями ст.ст.\~1268,\~1269 ЦК України\~спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Позивачі [PERSON] та [PERSON] , будучи відповідно до свідоцтв про народження синами [PERSON] , тобто спадкоємцями першої черги за законом, прийняли спадщину після смерті свого батька шляхом подання відповідних заяв до Юр`ївської державної нотаріальної контори у встановлений ЦК України строк. Інші спадкоємці за законом, батьки померлого, [PERSON] та [PERSON] , відмовились від прийняття спадщини на користь своїх онуків (позивачів), про що свідчать матеріали спадкової справи № 115/2014. За таких обставин, станом на день прийняття рішення позивачі [PERSON] \~та [PERSON] є єдиними спадкоємцями за законом першої черги після смерті свого батька [PERSON] . Згідно з ч. 1 ст. 1296, ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Так,\~один з\~позивачів [PERSON] \~звернувся до\~Юр`ївської державної\~нотаріальної контори\~Дніпропетровської області\~з заявою\~про видачу\~свідоцтва про\~право на\~спадщину на\~спадкове майно,\~однак державний\~нотаріус постановою\~від 30\~червня 2015\~року\~відмовив йому\~у вчиненні\~зазначеної нотаріальної\~дії в\~зв`язку з\~тим,\~що спадкодавець\~за життя\~не отримав\~правовстановлюючий документ\~на житловий\~будинок за\~адресою: [ADDRESS] . Видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві (п. 4.15 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012\~року № 296/5). На підставі п. 2 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про нотаріат» нотаріус відмовляє у вчиненні нотаріальної дії, якщо не подано відомості (інформацію) та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії. Через ненадання спадкоємцями нотаріусу свідоцтва про право власності померлого на об`єкт спадкування, зазначена постанова державного нотаріуса є такою, що відповідає вимогам нормативних актів. Аналізуючи підстави вважати, що спадкодавцю належало право власності на нерухоме майно, яке підлягає спадкуванню, суд доходить таких висновків. Час завершення спорудження будинку визначає законодавство, відповідно до якого встановлюється правовий режим нерухомого майна та документи, якими посвідчується право власності на це майно. Оскільки спірний будинок збудований у 1995 році, застосуванню підлягає законодавство, яке визначало умови та правові наслідки будівництва житлових будинків на момент його завершення. Відповідно до\~ст.\~2\~Закону України\~«Про власність» право\~власності -\~це врегульовані\~законом суспільні\~відносини щодо\~володіння,\~користування і\~розпорядження майном. За положеннями ст.ст.\~100,\~101\~ЦК УРСР 1963 року громадяни могли мати у власності житловий будинок, причому глава 10 "Особиста власність" цього ж Кодексу не пов`язувала виникнення такого права з його обов`язковою державною реєстрацією. Відповідно до Вказівок по веденню погосподарського обліку в сільських радах народних депутатів, затверджених Центральним статистичним управлінням СРСР 12 травня 1985 року № 5-24-26, виконавчі комітети місцевих рад здійснювали облік житлових будинків, розташованих в сільській місцевості, шляхом ведення погосподарських книг. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженою заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31\~січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі\~наказу Держжитлокомунгоспу\~від 13\~грудня\~1995\~року №\~56 (далі Інструкція). Відповідно до\~Інструкції \~реєстрацію будинків із обслуговуючими будівлями і спорудами та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР провадили бюро технічної інвентаризації виконкомів місцевих рад депутатів трудящих. Об`єктами реєстрації були будинки та домоволодіння з окремим порядковим номером на вулиці, провулку, площі. Реєстрації підлягали всі будинки і домоволодіння в межах міст і селищ міського типу Української РСР, що належали місцевим радам депутатів трудящих, державним, кооперативним і громадським установам, підприємствам і організаціям, а також ті будинки і домоволодіння, які належали громадянам на праві особистої власності, в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах. Проте, незважаючи на внесення записів у погосподарські книги, більшість громадян своє право власності в БТІ не зареєстрували (не оформили). Отже, за вказаними нормативними актами підставою виникнення у громадянина права власності на жилий будинок був сам факт збудування ним будинку з додержанням відповідних вимог незалежно від подальшого отримання свідоцтва про право власності та проведення державної реєстрації права власності. ВССУ у листі від 16.05.2013\~ № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» вказав, що при вирішенні питання щодо визнання права власності на житлові будинки, споруди у порядку спадкування, записи у погосподарських книгах оцінюються у сукупності з іншими доказами, наприклад, ухваленими органами місцевого самоврядування рішеннями про оформлення права власності громадян на будинки, технічним паспортом на будівлі. Вищезазначені обставини та докази у своїй сукупності доводять те, що за життя [PERSON] у встановленому на той час порядку набув право власності на спадкове майно житловий будинок. На теперішній час право власності на спірне майно у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно ні за ким не зареєстроване. Таким чином, суд відмічає, що неотримання спадкодавцем свідоцтва про право власності та нездійснення реєстрації такого права стали саме тими обставинами, що унеможливили оформлення позивачами права на спадщину в нотаріальному порядку. За нормами, закріпленими в ч. 5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини, а згідно з ч. 3\~ст. 1296 ЦК України\~відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Оскільки позивачі є спадкоємцями за законом першої черги після смерті [PERSON] , інші спадкоємці, які могли б претендували на спадкове майно, згідно даних спадкової справи № 115/2014 відмовились від спадщини, відсутність свідоцтва про право власності та його державної реєстрації на житловий будинок за спадкодавцем позбавляє спадкоємців можливості оформити спадщину в нотаріальному порядку, суд вважає можливим визнати за [PERSON] та [PERSON] право власності на житловий будинок,\~розташований за\~адресою: [ADDRESS] , в порядку спадкування за законом. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд враховує клопотання позивачів про залишення витрат зі сплати судового збору за ними. На підставі\~викладеного,\~

Outcome: approved