Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-12 00:00:00

[PERSON] (надалі «Позивач») звернувся до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області з позовом до Державного підприємства «Івано-Франківський котельно-зварювальний завод» (надалі «Відповідач»,) про стягнення з Державного підприємства «Івано-Франківський котельно-зварювальний завод», код ЄДРПОУ 07552205, на його користь заборгованість по заробітній платі в сумі 28 277,24 грн., компенсацію за затримку виплати зарплати в сумі 23 718,37 грн. та моральної шкоди в розмірі 50 000,00 грн. Позовні вимоги мотивовано тим, що Відповідачем протиправно не виплачується Позивачу належна йому та нарахована у встановленому законом порядку заробітна плата, у зв`язку з цим [PERSON] звернувся до суду з даним позовом. Позивачем подано заяву про розгляд справи без його участі, в якій він позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві. Відповідач Державне підприємство «Івано-Франківський котельно-зварювальний завод» явку уповноваженого представника в судове засідання повторно не забезпечив, про причини неявки суду не сповістив, про дату та час судового засідання повідомлений належним чином. Відзиву на позов від Відповідача не надходило. Оскільки Відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового розгляду, про причини своєї неявки в судове засідання не повідомив, відзиву не подав, а Позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, суд на підставі ст. 280 Цивільного процесуального кодексу України (надалі «ЦПК України») ухвалив про заочний розгляд справи. Відповідно до частини 2 статті 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Проаналізувавши доводи Позивача,дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, Судом встановлено наступне. [PERSON] з 01 вересня 1964 року був прийнятий на роботу та працював слюсарем, в подальшому переведений на посади інженера-конструктора, інженера-конструктора 1 категорії, начальника технічної служби, після скорочення відділу Позивача було переведено на посаду інженера-конструктора 1 категорії, де він і працює. Відповідно до копії довідки № 21 від 12.05.2025 року, у ДП «Івано-Франківський котельно-зварювальний завод», наявна заборгованість по сплаті податків за працівника [PERSON] за період з 01.08.2019 року по 01.05.2020 року, зокрема за 2019 рік 5 951,39 грн., за 2020 рік 12 712,48 грн., за 2021 рік 15 950,00 грн., за 2022 рік 17 292,00 грн., за 2023 рік 17 688,00 грн., за 2024 рік 20526,00 грн., за 2025 рік у період з січня по квітень 7 040,00 грн. Відповідно до копії довідки №53 від 15.09.2025 року, що видана [PERSON] . Державним підприємством «Івано-Франківський котельно-зварювальний завод», заборгованість із невиплаченої заробітної плати за період з 01.09.2024 року по 01.09.2025 року становить 28 277,24 грн. Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 20 вересня 2021 року у справі №344/6749/21, яке набрало законної сили 20.10.2021 року (https://reyestr.court.gov.ua/Review/99858243) позовні вимоги [PERSON] до Державного підприємства «Івано-Франківський котельно-зварювальний завод» про стягнення заборгованості по заробітній платі, компенсації за затримку заробітної плати, доплати за інтенсивність та моральної шкоди задоволено частково. Стягнуто з Державного підприємства «Івано-Франківський котельно-зварювальний завод» на користь [PERSON] , [INFO] , заборгованість по заробітній платі за період з 01 квітня 2018 року по 31 липня 2021 року у розмірі 106068,24 грн. (сто шість тисяч шістдесят вісім гривень двадцять чотири копійки), компенсацію за затримку виплати заробітної плати у розмірі 11406,17 грн. (одинадцять тисяч чотириста шість гривень сімнадцять копійок), моральну шкоду у розмірі 5000,00 грн. (п`ять тисяч гривень нуль копійок). У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Стягнуто з Державного підприємства «Івано-Франківський котельно-зварювальний завод» на користь держави судовий збір у розмірі 908,00 грн (дев`ятсот вісім гривень нуль копійок). Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 22 червня 2023 року у справі №344/5961/23, яке набрало законної сили 27.07.2023 року (https://reyestr.court.gov.ua/Review/111770444) позовні вимоги [PERSON] до Державного підприємства «Івано-Франківський котельно-зварювальний завод» про стягнення заборгованості із заробітної платив, компенсації за затримку виплати зарплати в сумі та моральної шкоди задоволено частково. Стягнуто з Державного підприємства «Івано-Франківський котельно-зварювальний завод», код ЄДРПОУ 07552205, на користь [PERSON] , ІПН: [NUMBER] , заборгованість із невиплаченої заробітної плати за період 01.08.2021 року по 01.06.2023 року в сумі 34 981,50 грн., компенсацію за затримку виплати заробітної плати в сумі 45136,57 грн. та моральну шкоду в розмірі 5 000,00 грн. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Стягнуто з Державного підприємства «Івано-Франківський котельно-зварювальний завод», код ЄДРПОУ 07552205, на користь держави (в спеціальний фонд Державного бюджету України з зарахуванням на рахунок UА 908999980313111256000026001, отримувач коштів ГУК у м. Києві/м.Київ/22030106, код за ЄДРПОУ 37993783, банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), код класифікації доходів бюджету 22030106, код ЄДРПОУ суду 02891693) судовий збір в розмірі 1073,60 грн. Допущено негайне виконання рішення в частині стягнення з Державного підприємства «Івано-Франківський котельно-зварювальний завод», код ЄДРПОУ 07552205, на користь [PERSON] , ІПН: [NUMBER] , заборгованості із невиплаченої заробітної плати за один місяць в сумі 1692,06 грн. Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 12.11.2024 року у справі №344/15717/24 (https://reyestr.court.gov.ua/Review/122996844) позовні вимоги [PERSON] до Державного підприємства «Івано-Франківський котельно-зварювальний завод» про стягнення заборгованості по заробітній платі, компенсації та моральної шкоди - задоволено. Стягнуто з Державного підприємства «Івано-Франківський котельно-зварювальний завод» місцезнаходження якого: вул. Хриплинська, 11, м. Івано-Франківськ, код ЄДРПОУ - 07552205 на користь [PERSON] , [INFO] , РНОКПП: [NUMBER] , зареєстрованого за адресою: [ADDRESS] , заборгованість по заробітній платі за період з 01.06.2023р. по 01.08.2024р. в розмірі 41 470 (сорок одна тисяча чотириста сімдесят гривень) 33 копійки, компенсацію за затримку зарплати в сумі 16 183 (шістнадцять тисяч сто вісімдесят три гривні) 82 копійок та моральну шкоду в сумі 20 000грн.\~ (двадцять тисяч гривень). Стягнуто з Державного підприємства «Івано-Франківський котельно-зварювальний завод», місцезнаходження якого: вул.Хриплинська, 11, м.Івано-Франківськ, код ЄДРПОУ 07552205, на користь [PERSON] , [INFO] , РНОКПП: [NUMBER] , зареєстрованого за адресою: [ADDRESS] , судовий збір в розмірі 1211.20 грн. Допущено негайне виконання рішення суду щодо стягнення з Державного підприємства «Івано-Франківський котельно-зварювальний завод», місцезнаходження якого: вул.Хриплинська, 11, м.Івано-Франківськ, код ЄДРПОУ - 07552205, в користь [PERSON] , [INFO] , РНОКПП: [NUMBER] , зареєстрованого за адресою: [ADDRESS] , заборгованості із заробітної плати\~ за один місяць. Як зазначено Позивачем в позовній заяві, з часу ухвалення даних судових рішень їх виконання не було здійснено, і заробітну плату [PERSON] не отримує 83 місяці. Згідно довідки від 25.08.2025 року №160508 Івано-Франківським відділом ДВС в Івано-Франківському районі Івано-Франківської області повідомлено [PERSON] , що в рамках виконавчих документів про стягнення коштів з ДП «Івано-Франківський котельно-зварювальний завод», код ЄДРПОУ:07552205 Івано-Франківським ДВС не здійснювалося перерахування коштів стягувачу [PERSON] , РНОКПП: [NUMBER] . Відповідно до частини 4 та 7 статті 43 Конституції України кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Заробітна плата це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства, установи, організації і максимальним розміром не обмежується. Питання державного і договірного регулювання оплати праці, прав працівників на оплату праці та їх захисту визначається цим Кодексом, Законом України «Про оплату праці" та іншими нормативно-правовими актами (стаття 94 Кодексу законів про працю України). Згідно із ч. 5 ст. 97 Кодексу законів про працю України оплата праці працівників здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються власником або уповноваженим ним органом після виконання зобов`язань щодо оплати праці. Відповідно до ч. 6 ст. 24 Закону України «Про оплату праці» своєчасність та обсяги виплати заробітної плати працівникам не можуть бути поставлені в залежність від здійснення інших платежів та їх черговості. Заробітна плата повинна виплачуватися працівникові регулярно в робочі дні в строки, встановлені в колективному договорі, не рідше двох разів на місяць, не більше як через 16 календарних днів. Якщо день виплати заробітної плати збігається з вихідним, святковим або неробочим днем, заробітна плата виплачується напередодні. Затримка виплати заробітної плати навіть на один і більше днів є порушенням строків виплати згідно зі ст. 241-1 КЗпП України. Строки виплати заробітної плати визначено статтею 115 Кодексу законів про працю України. Зокрема, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. У разі коли день виплати заробітної плати збігається з вихідним, святковим або неробочим днем, заробітна плата виплачується напередодні. Статтею 116 Кодексу законів про працю України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Частиною 2 статті 233 Кодексу законів про працю України встановлено, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Відповідно до копії довідки № 21 від 12.05.2025 року, у ДП «Івано-Франківський котельно-зварювальний завод», наявна заборгованість по сплаті податків за працівника [PERSON] за період з 01.08.2019 року по 01.05.2020 року, зокрема за 2019 рік 5 951,39 грн., за 2020 рік 12 712,48 грн., за 2021 рік 15 950,00 грн., за 2022 рік 17 292,00 грн., за 2023 рік 17 688,00 грн., за 2024 рік 20526,00 грн., за 2025 рік у період з січня по квітень 7 040,00 грн. Відповідно до копії довідки №53 від 15.09.2025 року, що видана [PERSON] . Державним підприємством «Івано-Франківський котельно-зварювальний завод», заборгованість із невиплаченої заробітної плати за період з 01.09.2024 року по 01.09.2025 року становить 28 277,24 грн. 08.10.2025 року [PERSON] подано клопотання у якому зазначено, що заборгованість по заробітній платі станом на 01.10.2025 року складає 31 795,75 грн. (28 277,24 + 3 518,51 = 31 795,75), про що додає копію розрахункового листа по заробітній платі за вересень 2025 року, і з урахуванням вищезазначеного просить стягнути з ДП «Івано-Франківський котельно-зварювальний завод» на свою користь заборгованість по заробітній платі за період з 01.09.2024 року по 01.10.2025 року в сумі 31 795,75 грн. та компенсацію за затримку виплати станом на 01.07.2025 року в сумі 23 718,37 грн. та моральну шкоду в сумі 50 000 грн. Згідно з відомостями Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань Державне підприємство «Івано-Франківський котельно-зварювальний завод» у стані припинення не перебуває. В той же час, [PERSON] , перебуваючи в трудових відносинах з Відповідачем, з часу ухвалення рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 20 вересня 2021 року у справі №344/6749/21, №344/5961/23, №344/15717/24, які набрали законної сили, не отримує заробітну плату, з приводу стягнення якої ним подано позов до суду. Докази, які б спростовували посилання Позивача на факт невиплати йому заробітної плати протягом вищезазначеного періоду, або про наявність його вини (умислу) у невиконанні трудових обов`язків на підприємстві в цей період в матеріалах справи відсутні. Відтак, вимога Позивача про стягнення заборгованості по заробітній платі за період з 01.09.2024 по 01.10.2024 року в сумі 31 795,75 грн. є обґрунтованою та підлягає задоволенню. Розрахунок вказаної суми: 31 795, 75грн: 28 277,24 (заборгованість станом на 01.09.2025 року)\~ + 3 518,51 (заробітна плата за вересень 2025 року)\~ = 31 795,75. Принагідно Суд зауважує, що право на заробітну плату захищається й Конвенцією про захист заробітної плати № 95, яка ратифікована 31.01.1961 року. Відповідно до ст. 1 даної Конвенції метою цієї Конвенції є термін «заробітна плата», який означає, незалежно від назви й методу обчислення, будь-яку винагороду або заробіток, які можуть бути обчислені в грошах, і встановлені угодою або національним законодавством, що їх роботодавець повинен заплатити, на підставі письмового або усного договору про наймання послуг, працівникові за працю, яку виконано, чи має бути виконано, або за послуги, котрі надано, чи має бути надано. Відповідно до ч. 1 ст. 2 Конвенції ця Конвенція застосовується до всіх осіб, яким виплачується або повинна виплачуватись заробітна плата. Відповідно до ст. 12 Конвенції заробітна плата виплачуватиметься через регулярні проміжки часу. Якщо немає інших відповідних урегулювань, котрі забезпечують виплату заробітної плати через регулярні проміжки часу, то періоди виплати заробітної плати має бути продиктовано національним законодавством або визначено колективним договором чи рішенням арбітражного органу. Окрім того, статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. В розумінні Європейського Суду з прав людини мирне володіння своїм майном включає не тільки «класичне» право власності, яке розглядається в Україні, а й, до прикладу, виплати за трудовим договором та інші виплати. Отже, відсутність коштів у роботодавця жодним чином не може слугувати поважною причиною невиплати працівникові всіх належних йому сум, а невиплата заробітної плати розцінюється Європейським судом з прав людини як порушення права на мирне володіння своїм майном. Щодо вимоги про стягнення компенсації за затримку виплати заробітної плати. Статтею 34 Закону України «Про оплату праці» встановлено, що компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством. Питання, пов`язані зі здійсненням компенсації громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, врегульовані Законом України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати". Згідно зі статтею 1 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). Стаття 2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» встановлює, що компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру, зокрема, заробітна плата (грошове забезпечення) Сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться) (стаття 3 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати»). З метою реалізації Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» Кабінетом Міністрів України 21 лютого 2001 року прийнято постанову №159, якою затверджено Порядок проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати. Пункти 1, 2 Порядку відтворюють положення Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» і лише конкретизують підстави та механізм виплати компенсацій. Відповідно до абзацу 1 пункту 4 Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100. Наведене нормативне регулювання не встановлює першості нарахування і виплати доходу, який своєчасно не був виплачений, та не ставить у залежність компенсацію втрати частини грошових доходів від попереднього, окремого нарахування доходів. За цим регулюванням правове значення має те, чи з порушенням строків був виплачений нарахований дохід, чи виплачений і коли цей платіж, чи не нараховувався і не виплачувався грошовий дохід, право на який визнано судовим рішенням. Саме ці події є тими юридичними фактами, з якими пов`язується виплата компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати. При цьому слід зазначити, що кошти, які підлягають нарахуванню в порядку компенсації частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати, мають компенсаторний характер. Вони спрямовані на забезпечення достатнього життєвого рівня та купівельної спроможності особи у зв`язку з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги. Використане у статті 3 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» та пункті 4 Порядку формулювання, що компенсація обчислюється як добуток «нарахованого, але не виплаченого грошового доходу» за відповідний місяць, означає, що має існувати обов`язкова складова обчислення компенсації невиплачений грошовий дохід, який може бути або нарахований, або який можна нарахувати, зокрема, і на підставі судового рішення. Основною умовою для виплати громадянину компенсації, передбаченої статтею 2Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» та Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів (у тому числі пенсії). При цьому компенсація за порушення строків виплати такого доходу проводиться незалежно від порядку і підстав його нарахування: самим підприємством, установою чи організацією добровільно чи на виконання судового рішення. Згідно наданого Позивачем розрахунку розмір компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати заробітної плати за період станом на 01.07.2025 року становить 23 718,37 грн. (96 444,87-11 406,17-45 136,57-16 183,82 = 23 718,37). Оскільки такий розрахунок проведений Позивачем у відповідності до вимог статті 3 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» та з урахуванням індексів інфляції в період невиплати заробітної плати, він приймається судом до уваги при вирішенні спору. Належних доказів, які б спростовували проведений Позивачем розрахунок компенсації, Відповідачем до суду не подано. За таких обставин Суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог про стягнення компенсації за затримку виплати заробітної плати станом на 01.07.2025 року у розмірі 23 718,37 грн. Щодо вимог про відшкодування моральної шкоди в розмірі 50 000,00 грн., Суд вважає за необхідне зазначити наступне. Стаття 237-1 Кодексу законів про працю України встановлює, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Відповідно до статті 23 Цивільного кодексу України,особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами,іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до пункту 3 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Згідно роз`яснень, що містяться у пункті 9 вказаної постанови, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Суд вважає, що невиконання Відповідачем своїх обов`язків, передбачених чинним трудовим законодавством, невиплата заробітної плати Позивачу призвели до моральних страждань Позивача, втрати нормальних життєвих та сімейних зв`язків, нервової напруги та переживань, вимагають від Позивача додаткових зусиль для організації свого життя. При визначенні розміру заподіяної Позивачу моральної шкоди, Суд керується засадами розумності, виваженості та справедливості, як того вимагає стаття 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, враховує характер та обсяг душевних страждань, важкість вимушених змін в житті Позивача, характер додаткових зусиль для організації свого життя, тривалість періоду, протягом якого Позивачу не виплачується заробітна плата, тому вимоги Позивача про відшкодування моральної шкоди підлягають задоволенню частково у сумі, яка за переконанням суду, становить 20 000,00 грн. В задоволенні решти вимог про відшкодування моральної шкоди слід відмовити. Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Статтею 81 ЦПК України на сторін покладено обов`язок доказування і подання доказів. Це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Таким чином, виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги позивача є частково обґрунтованими та такими, що підлягають до часткового задоволення. На підставі п. 1 ч. 1ст. 5 Закону України «Про судовий збір» Позивача звільнено від сплати судового збору за звернення до суду з позовними вимогами про стягнення заробітної плати. Згідно із ч. 6 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Тому з відповідача слід стягнути 1 211,20 грн судового збору в дохід держави. Відповідно до ч.1. ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином з Відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір у розмірі 242,24 грн. за вимогу про стягнення моральної шкоди (20 000 х 1211.20 / 50 000 = 484,48) Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць. Таким чином, Суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення суду в частині виплати заробітної плати за один місяць (вересень 2024 року 2112,51 грн.). На підставі наведеного, відповідно до ст.ст. 43 Конституції України, ст. 23 ЦК України, ст.ст. 94, 115, Кодексу законів про працю України,

Outcome: partial