Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-19 00:00:00

[PERSON] звернулась до Соснівського районного суду м. Черкас з позовом до [PERSON] про позбавлення його батьківських прав відносно сина [PERSON] , [INFO] . Позовні вимоги обгрунтовані тим, що з 23 жовтня 2010 року по 29 квітня 2014 року [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі. Сторони є батьками сина [PERSON] , [INFO] . Рішенням Черкаського районного суду Черкаської області від 20 лютого 2013 року з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання сина [PERSON] у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) до повноліття дитини. Також, рішенням Черкаського районного суду Черкаської області від 29 квітня 2014 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. З серпня 2013 року [PERSON] з сином [PERSON] не спілкувався, не забезпечував його, не цікавився його психологічним, фізичним та моральним станом, духовним розвитком та здоров`ям. Крім того, не сплачував у повній мірі аліменти, внаслідок чого у нього утворилася заборгованість. Вироком Соснівського районного суду м. Черкаси від 05 березня 2024 року [PERSON] визнано винним у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.164 КК України та призначено йому покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік та відповідно до ст.75 КК України його звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 рік. Станом на 25 червня 2025 року заборгованість по сплаті аліментів становить 19620 грн 23 коп. У зв`язку з захворюванням [PERSON] є особою з інвалідністю, він потребує постійного стороннього догляду та повністю залежний від сторонніх осіб. Однак відповідач від виховання та спілкування з дитиною самоусунувся, допомоги на його лікування не надає та його життям не цікавиться. Указані вище обставини свідчать про небажання відповідача виконувати свої батьківські обов`язки і є підставою для позбавлення його батьківських прав. Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкас від 11 липня 2025 року справу передано за підсудністю до Смілянського міськрайонного суду Черкаської області в порядку ст. 31 ЦПК України. Ухвалою Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 11 серпня 2025 року провадження по справі відкрито. Розгляд справи ухвалено проводити за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду від 03 вересня 2025 року закрито підготовче провадження по справі. Розгляд справи призначено до судового розгляду. У судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали в повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві. Представник позивача також зазначила, що відповідач востаннє бачився з сином у серпні 2013 року. Наразі виховує та утримує дитину чоловік позивача - [PERSON] . Відповідач в судове засідання не з`явився з невідомих суду причин, хоча про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився. Начальник служби у справах дітей надала суду заяву в якій розгляд справи просила проводити без її участі, рішення по справі просила прийняти на розсуд суду. У зв`язку з неявкою в судове засідання відповідача розгляд справи проведено в порядку заочного розгляду, передбаченого гл. 11 ЦПК України, про що судом постановлено ухвалу. Заслухавши пояснення учасників справи, покази свідків, дослідивши матеріали справи, суд доходить наступного висновку. Як убачається з свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого повторно 23 червня 2022 року, батьками [PERSON] , [INFO] є [PERSON] та [PERSON] . Згідно з довідкою виконавчого комітету Білозірської сільської ради №798 від 24.06.2025, [PERSON] , [INFO] , зареєстрований в будинку [ADDRESS] . Як убачається з витягу з реєстру Білозірської територіальної громади, [PERSON] , [INFO] , зареєстрована в будинку [ADDRESS] . Заочним рішенням Черкаського районного суду Черкаської області від 29 квітня 2014 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Рішення суду набрало законної сили 10 травня 2014 року. Як убачається із свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] [PERSON] зареєструвала шлюб із [PERSON] . Після реєстрації шлюбу [PERSON] прізвище не змінювала. Рішенням Черкаського районного суду Черкаської області від 20 лютого 2013 року стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дітей даного віку. Починаючи з 24 січня 2013 року і до повноліття дитини. Рішення суду набрало законної сили 02 березня 2013 року. Вироком Соснівського районного суду м. Черкаси від 05 березня 2024 року [PERSON] визнано винним у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.164 КК України та призначено йому покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік. Відповідно до вимог ст.75 КК України [PERSON] звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік. Згідно з розрахунком заборгованість [PERSON] по аліментах відповідно до ст.71 ЗУ «Про виконавче провадження» станом на 25 червня 2025 року становить 19620 грн 23 коп. 22 липня 2021 року службою у справах дітей виконавчого комітету Білозірської сільської ради надано висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] в якому зазначено, що позбавлення [PERSON] батьківських прав стосовно малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , є доцільним та відповідає інтересам дитини. Із наданих суду медичного висновку №53 про дитину-інваліда віком до 18 років від 16 серпня 2019 року, консультативних висновків спеціалістів від 01 липня 2025 року, 27 червня 2025 року, 28 квітня 2015 року, 31 серпня 2023 року, 02 червня 2025 року, 10 жовтня 2023, 12 вересня 2023 року, 28 липня 2022 року, виписок із медичної карти стаціонарного хворого від 17 серпня 2020 року, 07 жовтня 2020 року, 09 серпня 2021 року, індивідуальних програм реабілітації інваліда, вбачається, що [PERSON] є особою з інвалідністю, має психоемоційні розлади та потребує лікування та корекційної роботи з відповідними профільними фахівцями. Як убачається з довідки від 30 червня 2025 року КНП ЦПМСД Білозірської сільської ради, за медичною допомогою з [PERSON] , [INFO] , який є особою з інвалідністю з дитинства з неврологічного захворювання, звертається лише [PERSON] . Дитина знаходиться у супроводі матері [PERSON] та [PERSON] . Біологічного батька з дитиною не було. 27 червня 2025 року виконавчим комітетом Білозірської сільської ради затверджено висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] в якому зазначено, що позбавлення [PERSON] батьківських прав стосовно малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , є доцільним та відповідає інтересам дитини. За клопотанням позивача були також допитані свідки по справі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Свідок [PERSON] пояснив суду, що позивач по справі є його дружиною, шлюб з якою він зареєстрував 20 лютого 2024 року. З відповідачем по справі він не знайомий. З [PERSON] він знайомий з 2019 року. Позивачка має дитину з інвалідністю, яку він допомагає утримувати та доглядати з 2020 року. Жодного разу батька дитини він не бачив. Зі слів дружини йому відомо, що відповідач має іншу родину, жодної участі у вихованні дитини він бере та дитину не утримує. Також вказав, що у дитини складна хвороба, хлопчик потребує постійної допомоги та догляду. Свідок [PERSON] пояснила суду, що вона проживає поруч з [PERSON] по [ADDRESS] . [PERSON] є сестрою її , свідка, чоловіка. Вказала, що сторін по справі знає близько 16 років. [PERSON] залишив [PERSON] з 06 січня 2013 року, на Святвечір, з невідомих причин. З вказаного часу вона [PERSON] не бачила, дитину він не навідував. Також зазначила, що дитина тяжко хворіє. Свідок [PERSON] пояснила суду, що позивачка по справі є її похресницею, з відповідачем також знайома. [PERSON] та [PERSON] проживали разом, а потім спільне проживання припинили. Зі слів родичів їй відомо, що [PERSON] позивачку з дитиною не навідує та допомоги не надає. Відповідно до ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. У статті 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно з ч.1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до ч. 1,2 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно з ч.1 ст.14 Закону України «Про охорону дитинства» діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини (ч.2 ст.15 Закону України «Про охорону дитинства»). Відповідно до ст. 150 СК України, батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно з ч. 2 ст. 141 СК України розірвання шлюбу між батьками, окреме проживання їх від дитини не впливає на обсяг їхніх прав та не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ч.1 ст.152 СК України, право дитини на належне батьківське виховання, забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом. Згідно з ст.155 СК України, батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини, ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. У відповідності з ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він в т.ч. ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини має місце, коли вони свідомо не піклуються про фізичний та духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, хоча мають реальну можливість для цього. Позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав і інтересів дитини, направлений на позитивний результат у долі неповнолітнього. Статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки, або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Пунктом 15 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» № 3 від 30 березня 2007 року зазначено, що позбавлення батьківських прав (тобто права на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Для позбавлення батьківських прав мало впевнитися в невиконанні обов`язків по вихованню. Належить також встановити, що батьки ухиляються від їх виконання свідомо. У п.16 вищевказаної постанови роз`яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний та духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Таким чином, позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава до позбавлення батьківських прав можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ураховуючи положення п.8 ст.7 СК України, у відповідності до якого регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим з урахуванням інтересів дитини, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу, і питання про його застосування може бути вирішене судом після повного й всебічного та об`єктивного з`ясування обставин справи й характеру ставлення батьків до дитини, оскільки позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав та інтересів дитини, яке надасть їй полегшення, тому необхідно оцінити позитивний результат для дитини, який має настати. При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьками обов`язків по вихованню, а також встановити, що батьки ухиляються від їх виконання свідомо, тобто, що систематично, незважаючи на всі інші заходи попередження та впливу, продовжує не виконувати свої батьківські обов`язки, і, такі засоби впливу виявилися безрезультатними. Так, у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 березня 2019 року у справі № 631/2406/15-ц зроблено висновок щодо застосування п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України і вказано, що ухилення від виконання своїх обов`язків з виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Судом встановлено та вбачається з наведених вище доказів, що [PERSON] не виконує своїх батьківських обов`язків відносно малолітнього сина, його життям та здоров`ям не цікавиться, матеріальної допомоги не надає, крім того, зважаючи на стан здоров`я дитини, не приймає участі у заходах, спрямованих на реабілітацію дитини, проведення лікування та догляду за ним, відтак суд приходить до висновку, що позовна заява є обґрунтованою та не викликає сумнівів у суду щодо викладених у ній обставинах. Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 1211 грн 00 коп. На підставі наведеного,

Outcome: approved