Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-08 00:00:00

25 червня 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Консалт Солюшенс» звернулося до Хаджибейського районного суду міста Одеси з позовом до [PERSON] та Приморського відділу державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про звільнення майна з-під арешту. В обґрунтування\~своїх вимог\~позивач зазначив,\~що 07\~вересня 2007\~року між\~Товариствомз\~обмеженою відповідальністю «Український промисловий банк», правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Консалт Солюшенс» та [PERSON] було укладено кредитний договір №1-366/ФКВІП-07 та договір іпотеки № 1-366/ZФКВІП-07 від 07.09.2007, згідно якого останній передав в іпотеку\~належне йому нерухоме майно за адресою: [ADDRESS] . Позивач зазначає, що у зв`язку з невиконанням [PERSON] своїх зобов`язань за кредитом, ТОВ «Консалт Солюшенс» скористалось своїм правом, визначеним Договором іпотеки та Законом України «Про іпотеку» щодо позасудового врегулювання заборгованості та звернуло стягнення на нерухоме майно, яке знаходиться за адресою: [ADDRESS] , шляхом реєстрації права власності. Право власності за ТОВ «Консалт Солюшенс» на вищевказане нерухоме майно підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Отже, як стверджує представник позивача, право власності на квартиру [ADDRESS] , було зареєстровано за ТОВ «Консалт Солюшенс» в установлений законом спосіб та виключно у відповідності до вимог чинного законодавства. Після реєстрації права власності за ТОВ «Консалт Солюшенс» з Єдиного державного реєстру обтяжень нерухомого майна представник зазначає, що позивачем було встановлено наявність арешту (обтяження №59795721) на вищевказану квартиру. Зазначений арешт було накладено Другим Приморським відділом державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції на підставі постанови АН № 311314 від 25.11.2009 року. Також представник позивача вказує на те, що 19 травня 2025 року на адресу Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) було направлено заяву про зняття арешту з нерухомого майна, накладений на підставі постанови про арешт майна боржника. Приморський відділ державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) у своїй відповіді від 23 травня 2025 року повідомив наступне: згідно відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно міститься запис щодо арешу нерухомого майна [PERSON] . Відповідно постанови постанови АН № 311314 від 25.11.2009 року (реєстраційний номер обтяження 59795721), встановити при виконанні яких виконавчих проваджень були накладені арешти не передбачається можливим. Таким чином паперові матеріали зазначених виконавчих проваджень, в наступний час знищено, в зв?язку з чим неможливо переглянути паперові матеріали та надати копії відповідних постанов. Перегляд інформації про виконавчі провадження, що перебували на примусовому виконанні до 2016 року, Автоматична система виконавчого провадження надає лише в якості інформаційної довідки. Таким чином, підстав для скасування арешту з огляду на викладені обставини не передбачається. Представником Товариства з обмеженою відповідальністю «Консалт Солюшенс» зазначено, що позивачем були вжиті заходи щодо позасудового зняття арешту, що стали безрезультативними. Водночас ТОВ «Консалт Солюшенс» як законний власник квартири, розташованої за адресою [ADDRESS] , позбавлене можливості належним чином розпоряджатися вказаним майном, а зняття арешту не вплине на права попереднього власника, [PERSON] , оскільки це нерухоме майно вже вибуло з його власності. З урахуванням викладеного, Товариство з обмеженою відповідальністю «Консалт Солюшенс» звернулося до суду із відповідним позовом. Відповідно до автоматизованої системи документообігу цивільну справу було розподілено судді Хаджибейського районного суду м. Одеси Роїк Д.Я. Ухвалою судді Хаджибейського районного суду м. Одеса Роїк Д.Я. від 07.07.2025 року було відкрито провадження у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Консалт Солюшенс» до [PERSON] та Приморського відділу державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про звільнення майна з-під арешту. Розгляд справи призначено в порядку загального позовного провадження з викликом сторін на 10.09.2025 року о 14:00. Ухвалою Хаджибейського районного суду м. Одеса від 11.09.2025 року було закрито підготовче судове засідання по справі та призначено справу до судового розгляду по суті на 09.10.2025 року о 11:20. Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Консалт Солюшенс» та його представник належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи у судове засідання не з`явилися, разом з тим від представника позивача надійшла заява про розгляд справи за відсутності сторони. Інші учасники\~справи належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явились, причини неявки суду не повідомили, заяв про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Відповідно до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі, якщо відповідно до положень Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позову, виходячи з наступного. З матеріалів\~справи вбачається,\~що 07\~вересня 2007\~року між\~Товариствомз\~обмеженою відповідальністю «Український промисловий банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір №1-366/ФКВІП-07. З метою забезпечення належного виконання зобов`язань позичальника перед Банком за Кредитним договором було укладено Договір іпотеки № 1-366/ZФКВІП-07 від 07.09.2007 з [PERSON] , згідно якого [PERSON] передав в іпотеку\~належне йому нерухоме майно, а саме: квартиру [ADDRESS] . 30 червня 2010 року між ТОВ «Український промисловий банк», ПАТ «Дельта Банк» та Національним банком України було укладено Договір про передачу активів та Кредитних зобов`язань Укрпромбанку на користь Дельта Банку, серед яких був Кредитний договір №1-366/ФКВІП-07 від 07.09.2007 року та Іпотечний договір № 1-366/ZФКВІП-07 від 07.09.2007 року. 21 липня 2020 року між Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Консалт Солюшенс» укладено договір № 2292/К про відступлення прав вимоги, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Антиповою І.В. та зареєстрований в реєстрі за № 236. За змістом пункту 56 Додатку № 1 до Договору № 2292/К про відступлення прав вимоги від 21.07.2020 року до ТОВ «Консалт Солюшенс» перейшло право вимоги, серед іншого, до [PERSON] , РНОКПП: [NUMBER] , за кредитним договором №1-366/ФКВІП-07 від 07.09.2007 року, іпотечним договором №1-366/ZФКВІП-07 від 07.09.2007 року. Таким чином, кредитора за кредитним договором №1-366/ФКВІП-07 від 07.09.2007 року та іпотекодержателя за іпотечним договором №1-366/ZФКВІП-07 від 07.09.2007 року було змінено з ПАТ «Дельта Банк» на ТОВ «Консалт Солюшенс». Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав №426018154 від 08.05.2025 року вбачається, що власником майна за адресою: [ADDRESS] є ТОВ «Консалт Солюшенс», код ЄДРПОУ: 42251700 на підставі іпотечного договору №1-366/ZФКВІП-07 від 07.09.2007 року, виданого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Ситніковою Ю.Д. та зареєстрованого в реєстрі за №4061. З Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна вбачається, що на квартиру, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] було накладено арешт Другим Приморським відділом державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції згідно постанови серії АН №311314 від 25.11.2009 року (обтяження №59795721), де власником, права якого обтяжувалися є [PERSON] , РНОКПП: [NUMBER] . Разом з тим, згідно відповіді Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одеса ПМУ МЮ (м. Одеса) Позивачу було відмовлено у знятті вказаного арешту, оскільки виконавче провадження в межах якого накладено даний арешт, знищено за закінченням терміну зберігання, а тому відсутні підстави для зняття арешту з майна на підставі ст.. 59 Закону України «Про виконавче провадження». Згідно Автоматизованої системи виконавчих проваджень відсутні відкриті виконавчі провадження, боржником за якими є [PERSON] , [INFO] . Позивач скористалось своїм правом іпотекодержателя щодо позасудового врегулювання заборгованості та 05 травня 2025 року зареєструвало за собою право власності на нерухоме майно, яке було передано в іпотеку, а саме: квартиру [ADDRESS] . Відповідно до положень ст.\~55\~Конституції України та\~ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до\~ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Згідно із\~ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. У постанові Верховного Суду від 03 листопада 2021 року у справі №161/14034/20 міститься висновок про те, що «арешт майна боржника є заходом звернення стягнення на майно боржника, який застосовується для забезпечення реального виконання рішення, що відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» підлягає примусовому виконанню». Так, з матеріалів справи вбачається, що\~арешт на майно [PERSON] не може забезпечити реального виконання рішення суду так як останній не є власником обтяженої квартири. Також суд зазначає, що зняття арешту не вплине на права попереднього власника квартири [PERSON] , оскільки це нерухоме майно вже вибуло з його власності та перебуває у власності ТОВ «Консалт Солюшенс». Верховний Суд України в своїй постанові від 15 травня 2013 року у справі № 6-26цс13 зазначив, що вимоги особи, що ґрунтуються на її праві власності на арештоване майно, розглядаються за правилами, установленими для розгляду позовів про звільнення майна з-під арешту. Верховний Суд\~у складі\~колегії суддів\~Першої судової\~палати Касаційного\~цивільного суду\~по справі\~№ 520/7100/19\~зазначив,\~що вимоги\~інших осіб\~(окрім\~боржника та\~стягувача)\~щодо належності\~їм,\~а не\~боржникові майна,\~на яке\~накладено арешт,\~вирішуються шляхом\~пред`явлення\~ними відповідно\~до правил\~судової юрисдикції позову до боржника та особи, в інтересах якої накладено арешт, про визнання права власності на це майно і зняття з нього арешту. Відповідно до ст. 33 Закону України «Про іпотеку»\~у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених\~ст. 12 цього Закону: у разі порушення іпотекодавцем обов`язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов`язання, а в разі його невиконання звернути стягнення на предмет іпотеки. Зі змісту наведених приписів Закону України «Про іпотеку» випливає, що в разі, коли належним чином зареєстрована іпотека виникла раніше за накладення арешту для задоволення вимог стягувачів, відмінних від іпотекодержателя, суд має звільнити з-під арешту іпотечне майно. При цьому відсутні підстави для відмови у звільненні з-під арешту зазначеного майна у зв`язку з відсутністю реального порушення боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання на момент пред`явлення відповідної вимоги; факт порушення основного зобов`язання, яке забезпечене іпотекою, виступає лише умовою реалізації гарантованих іпотекою прав іпотекодержателя і не пов`язується з його існуванням, а, отже, й порушенням шляхом арешту та заборони відчуження предмета іпотеки. Такий правовий висновок було викладено у постанові Верховного Суду від 10 квітня 2018 року у справі № 910/4772/17, від 31.10.2018 у справі № 923/1105/17, від 19 червня 2019 року у справі № 825/1764/16, від 17.10.2019 у справі № 822/1426/16. Згідно\~ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Згідно п. 2 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 5 від 03 червня 2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Відповідно до ч. 1\~ст. 16 Цивільного кодексу України, особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Пунктами 6, 7\~ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження»\~передбачено право виконавця під час здійснення виконавчого провадження, зокрема, накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку. Відповідно до статті 56 Закону України «Про виконавче провадження», арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Відповідно до ч.ч. 4, 5\~ст.59 ЗУ «Про виконавче провадження»\~підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій\~статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову; 9) підстави, передбачені пунктом 1-2 розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону.\~У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду. Як зазначив Верховний Суд України в своїй постанові від 15 травня 2013 року у справі №\~6-26цс13, яка є обов`язковою для суду (частина друга статті\~214, стаття\~360-7 ЦПК України), вимоги особи, що ґрунтуються на її праві власності на арештоване майно, розглядаються за правилами, установленими для розгляду позовів про звільнення майна з-під арешту. Слід також вказати, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, серія A, №303-A, п.29). З наявних в матеріалах справи доказів, доданих стороною позивача, вбачається, що позивач ТОВ «Консалт Солюшенс» в установленому законом порядку набув право власності на нерухоме майно, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Право власності позивача на квартиру, загальною площею 63,1 кв.м, житловою площею 44,5 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] зареєстроване у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 05.05.2025 року, відповідно, позивач може звертатися з позовом про зняття арешту. Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, арешт на вказаний об`єкт нерухомого майна, що належать позивачу на праві власності, було накладено Другим Приморським відділом державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції згідно постанови серії АН №311314 від 25.11.2009 року (обтяження №59795721) на нерухоме майно [PERSON] , РНОКПП: [NUMBER] . Наявність арешту, накладеного на спірний об`єкт, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] дійсно порушує права позивача як законного власника нерухомого майна на вільне користування та розпорядження таким майном. Відновлення порушеного права можливе шляхом звільнення майна з-під арешту. Відповідно до статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). На підставі вищевикладеного, беручи до уваги належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд вважає, що позов ТОВ «Консалт Солюшенс» є обґрунтованим та підлягає задоволенню. Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, у відповідності до вимог ч.3 ст. 133 ЦПК, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволення позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача (ч.1,2 ст. 141 ЦПК). У даному випадку розмір судового збору, сплачений позивачем при подачі позову складає 2422,40 грн. грн., які, враховуючи факт задоволення позовних вимог, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, пропорційно розміру задоволеним вимогам у розмірі 2422,40 грн.

Outcome: approved