Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-09 00:00:00

25.08.2025 року ТОВ «ЦИКЛ ФІНАНС» звернулося до суду із позовом до [PERSON] , про стягнення заборгованості за кредитним договором № 22039000113880 від 26.02.2019 року в сумі 26 015 грн. 68 к. Позов мотивований тим, що 26.02.2019 року між АТ «БАНК КРЕДИТ ДНІПРО» та відповідачкою було укладено Кредитний договір № 22039000113880. Відповідно до його умов, ТОВ АТ «БАНК КРЕДИТ ДНІПРО» надало відповідачці кредит на споживчі потреби у сумі 18\~000 грн. строком на 24 місяці, з кінцевою датою повернення кредиту 26 лютого 2021 року, з фіксованою процентною ставкою на строкову заборгованість за кредитом у розмірі 0.001% та прострочену заборгованість за кредитом у розмірі 56% річних, з щомісячною комісією за обслуговування кредиту у розмірі 4,7 %.Зі свого боку відповідачка зобов`язалася повернути наданий кредит, сплатити проценти за користування кредитом та комісії, що передбачені зазначеним Договором, а також здійснити всі інші платежі за кредитом у встановлених Договором розмірах і ставках та виконати свої зобов`язання за кредитним договором в повному обсязі. Однак, відповідачка не виконала зобов`язання за кредитним договором, у зв`язку з чим виникла заборгованість в сумі 25 400 грн. 65 к., в тому числі заборгованість за тілом кредиту 14 921 грн. 11 к., заборгованість по відсотках 1\~173 грн. 54 к. та заборгованість по комісії 9\~306 грн. Згодом 15.12.2021 згідно умов Договору факторингу № 15/12/21, АТ «БАНК КРЕДИТ ДНІПРО» відступило право вимоги за Кредитним Договором № 22039000113880 від 26.02.2019 року на користь «ЦИКЛ ФІНАНС», а відповідно ТОВ «ЦИКЛ ФІНАНС» набуло право вимоги до відповідачки. За період з 15.21.2021 року по 30.02.2022 року відповідачці нараховано інфляційні втрати у розмірі 527 грн. 95 к. та за період з 15.12.2021 по 31.12.2021 3 % річних у сумі 87 грн. 08 к. За таких обставин позивач просить стягнути з відповідачки на його користь заборгованість за кредитним договором № 22039000113880 від 26.02.2019 року в сумі 25 400 грн. 65 к., інфляційні витрати у сумі 527 грн 95 к. та 3% річних у сумі 87 грн. 08 к. Ухвалою суду від 25.08.2025 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження в цивільній справі та призначено справу до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін на 10.10.2025. Сторонам роз`яснено порядок розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження; подання відзиву, відповіді на відзив, заперечень, клопотань і доказів. Надіслано сторонам копії ухвали про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження в цивільній справі; відповідачу\~копію позовної заяви з додатками. 10.09.2025 до суду від відповідачки надійшов відзив на позовну заяву, в якому вона вимоги позивача визнала частково виходячи з наступного. Щодо строків позовної вона зазначає, що кінцева дата договору 26 лютого 2021 року. Крім того, відповідачка зауважує, що згідно з договором факторингу між АТ "Банк Кредит Дніпро" та ТОВ "Цикл Фінанс", фактор був зобов`язаний письмово повідомити боржників про відступлення права вимоги протягом 10 (Тридцяти) робочих днів з моменту переходу до фактора права вимог. Відповідачка стверджує, що такої умови дотримано не було та хоча досудова вимога була сформована, позивач не надав суду факту підтвердження її відправлення відповідачу, що не є доказом інформування та дотримання норм досудового врегулювання. Щодо незаконності нарахування процентів за користування кредитом відповідачка зазначає, що банк не довів належними та допустимими доказами узгодження між сторонами сплати, розміру та порядку нарахування процентів. Як наслідок, на її думку, немає правових підстав для стягнення заборгованості з урахуванням процентної ставки, пені та комісії. Зокрема, в анкеті-заяві до договору комплексного банківського обслуговування, підписаній відповідачкою, жодна процентна ставка не зазначена, і відсутні умови про встановлення відповідальності у вигляді нарахування процентів за користування кредитними коштами. Відповідачка, посилаючись на положення Цивільного кодексу України та практику Верховного Суду, стверджує, що умови договору приєднання (публічної оферти) повинні бути зрозумілі споживачу і доведені до його відома. Матеріали справи не містять підтверджень, що саме з цією Публічною пропозицією та Умовами банківських послуг Відповідач ознайомився і погодився, особливо враховуючи, що ці Умови та Правила постійно змінювалися. Відповідачка зазначає, що оскільки вона є споживачем, який не був належно повідомлений про умови кредитування, усі сумніви та розумні припущення мають тлумачитися судом на її користь, а тому нарахування процентної ставки є таким, що не відповідає умовам Договору та порушує права відповідачки як споживача. Крім того, відповідачка, посилаючись на судову практику, зазначає, що у разі відсутності домовленості сторін про сплату відсотків, суми надходжень, які банком були розподілені на погашення складових заборгованостей, підлягають зарахуванню на погашення саме тіла кредиту. Відповідачка заперечує проти стягнення комісії, посилаючись на те, що вимоги позивача в цій частині є незаконними та нікчемними, оскільки відповідно до Закону України «Про споживче кредитування», загальні витрати за споживчим кредитом включають, зокрема, комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги. Також зазначає, що Закон передбачає зобов`язання кредитодавця безоплатно повідомляти споживачу інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір повернутої суми кредиту та надавати виписку з рахунку не частіше одного разу на місяць, а тому умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Таким чином, вона стверджує, що комісія може включати плату лише за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць, а тому умова договору про оплату інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною. Відповідачка підкреслює, що ТОВ "Цикл Фінанс" не зазначив та не надав доказів наявності, переліку додаткових та супутніх банківських послуг, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються відповідачу та за які встановлена щомісячна комісія, зважаючи на те, що до таких послуг не може бути віднесено щомісячне надання інформації про стан кредиту, яку споживач має право отримувати безоплатно, а тому положення договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Відповідачка зазначає, що умова в договорі, яка передбачає, що сплата комісії включає послуги за надання позичальнику всіх без винятку консультаційних та інформаційних послуг, суперечить положенням частини першої статті 11 Закону України «Про споживче кредитування». За таких обставин позивачка просить відмовити в задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості в повному обсязі. 10.09.2025 року до суду від відповідачки надійшли додаткові пояснення у справі. Сторони про місце, день та час розгляду справи повідомлені завчасно і належним чином. Сторонами не подано будь-яких інших заяв, клопотань, доказів тощо. Від позивача до суду відповідь на відзив на позовну заяву не надходила. Вирішуючи справу на основі наявних письмових доказів, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає частковому задоволенню. Судом встановлено, що 26.12.2019 року між АТ «БАНК КРЕДИТ ДНІПРО» та відповідачкою було укладено письмовий кредитний договір № 22039000113880. Зазначений договір містить особистий підпис відповідачки, який співпадає з підписом у її паспорті. Відповідно до п. 3.6. зазначеного кредитного договору, підписавши такий договір Клієнт підтверджує, що Банк у письмовій формі надав всю передбачену чинним законодавством України інформацію про умови кредитування, надав для ознайомлення в письмовій формі Паспорт продукту, надав в повному обсязі інформацію, що передбачена ч.2 ст. 12 КУ «Про фінансові послуг та державне регулювання ринків фінансових послуг», та до моменту підписання цього Договору ознайомлений з умовами УДБО. Також відповідачка засвідчила у неї відсутність будь-яких зауважень чи заперечень стосовно змісту наданої Банком інформації, а також про умови отримання, користування та повернення кредиту, що підтверджується копією Паспорту споживчого кредиту «кредит готівкою Мікро (3-24)» від 26.02.2019 який містить особистий підпис відповідачки. Окрім того, відповідачка підписала особистим підписом Згоду на Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису (далі- Акцепт), що підтверджується відповідною копією в матеріалах справи. Отже твердження відповідачки про незаконність нарахування процентів за користування кредитом та відсутність належних та допустимих доказів узгодження між сторонами сплати, розміру та порядку нарахування процентів спростовується підписанням відповідачкою особистим підписом письмового Кредитного договору та Паспорта споживчого кредиту, чим вона засвідчила свою повну згоду з усіма умовами кредитування, включаючи розмір та порядок нарахування процентів. Більше того, з копій Кредитного договору № 22039000113880 від 26.02.2029 та Паспорта споживчого кредиту «кредит готівкою Мікро (3-24)» від 26.02.2019, вбачаються умови кредитного договору, відповідно до яких, АТ «БАНК КРЕДИТ ДНІПРО» надав відповідачці кредит у сумі 18\~000 грн. строком на 24 місяці, з кінцевою датою повернення кредиту 26 лютого 2021 року, з фіксованою процентною ставкою на строкову заборгованість за кредитом у розмірі 0.001 % з щомісячною комісією за обслуговування кредиту у розмірі 4,7 % з процентною ставкою, яка застосовується у при невиконанні зобов`язання щодо повернення кредиту у розмірі 56.0 % від суми простроченої заборгованості. Також в тексті Кредитного договору № 22039000113880 від 26.02.2025 наявне зображення Графіку платежів/розрахунку загальної вартості кредиту для Клієнта та реальна річна процентна ставка за цим Договором. Зі свого боку відповідачка зобов`язалася повернути наданий кредит, сплатити проценти за користування кредитом та комісії, що передбачені зазначеним Договором, а також здійснити всі інші платежі за кредитом у встановлених Договором розмірах і ставках та виконати свої зобов`язання за кредитним договором в повному обсязі. Відповідно до вимог ст.\~1055\~ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. При цьому, в ч.1 ст. 207 ЦК України\~визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Враховуючи вищезазначене, суд відхиляє доводи відповідачки про необхідність зменшення розміру процентів, оскільки укладаючи кредитний договір вона погодилася з умовами договору, зокрема, щодо розміру нарахування відсотків та інших обов`язкових платежів. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до статей 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором кредитодавець зобов`язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору Судом встановлено, що 26.02.2029 АТ «БАНК КРЕДИТ ДНІПРО» перерахувало відповідачці кредитні кошти у сумі 18 000 грн. на її банківський рахунок, що підтверджується копією виписки по особовому рахунку за період з 26.02.2019 по 14.12.2021 АТ «БАНК КРЕДИТ ДНІПРО». Як роз`яснив Верховний Суд у постанові від 25 травня 2021 року у справі №554/4300/16-ц, належними доказами, які підтверджують наявність заборгованості за укладеним кредитним договором та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до\~статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно із зазначеною нормою закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. Верховний Суд підкреслив, що виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Такого змісту норма закріплена у пункті 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого\~Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75, яка передбачає, що виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Порядок, періодичність друкування та форма надання виписок (у паперовій/електронній формі) із особових рахунків клієнтів обумовлюються договором банківського рахунку, що укладається між банком і клієнтом під час відкриття рахунку. Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Тобто виписки за картковими рахунками можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором. Таким чином, надані виписки за рахунком відповідачки підтверджують обставини видачі кредиту та його розміру. Отже, АТ «БАНК КРЕДИТ ДНІПРО» свої зобов`язання за кредитним договором виконало у повному обсязі. Відповідачка свої зобов`язання за Кредитним № 22039000113880 від 26.02.2019 належним чином не виконувала, у зв`язку з чим, станом на 14.12.2021 виникла заборгованість в сумі в сумі 25 400 грн. 65 к., в тому числі заборгованість за тілом кредиту 14 921 грн. 11 к., заборгованість по відсотках 1\~173 грн. 54 к. та заборгованість по комісії 9\~306 грн., що підтверджується копією розрахунку заборгованості [PERSON] за Кредитним № 22039000113880 від 26.02.2019. Щодо позиції відповідачки про неналежне повідомлення про відступлення права вимоги суд зазначає наступне. 15.12.2021 згідно умов Договору факторингу № 15/12/21, АТ «БАНК КРЕДИТ ДНІПРО» відступило право вимоги за Кредитним Договором № 22039000113880 від 26.02.2019 року на користь «ЦИКЛ ФІНАНС», а відповідно ТОВ «ЦИКЛ ФІНАНС» набуло право вимоги до відповідачки. Відповідно до ч.1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Згідно до ч.1 ст. 1082 ЦК України, боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Згідно Правової позиції, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 23 вересня 2015 року у справі № 6-979цс15 «…боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору. … неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі». За таких обставин неповідомлення боржника про заміну кредитора не тягне за собою відмову у позові новому кредитору, а може впливати на визначення розміру боргу перед новим кредитором у випадку проведення виконання попередньому або ж свідчити про прострочення кредитора. Тобто факт неповідомлення боржника про уступлення права вимоги новому кредитору за умови невиконання боржником грошового зобов`язання не є підставою для звільнення боржника від виконання зобов`язань. Саме по собі неотримання повідомлення позичальника про відступлення права вимоги, не припиняє зобов`язань сторін за договором і не може бути підставою для відмови у стягненні заборгованості на користь нового кредитора. Таким чином, враховуючи вищенаведені вимоги закону та встановлені обставини справи, суд визнає, що внаслідок невиконання відповідачем зобов`язань порушено майнові права позивача, які підлягають захисту шляхом стягнення з відповідачки на користь позивача заборгованості за кредитним договором № 22039000113880 від 26.02.2019 в сумі 25 400 грн. 65 к. Також за період з 15.21.2021 року по 30.02.2022 року відповідачці нараховано інфляційні втрати у розмірі 527 грн. 95 к. та за період з 15.12.2021 по 31.12.2021 3 % річних у сумі 87 грн. 08 к. За таких обставин позивач просить стягнути з відповідачки на його користь заборгованість за кредитним договором № 22039000113880 від 26.02.2019 року в сумі 25 400 грн. 65 к., інфляційні витрати у сумі 527 грн 95 к. та 3% річних у сумі 87 грн. 08 к. Щодо пропущення строків позовної давності суд зазначає наступне. Згідно зі статтями 256, 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України). Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Відповідно до ч.3 ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Водночас відповідачкою не заявлене клопотання про застосування наслідків пропуску строку позовної давності. Крім того, частинами 1, 3 ст. 264 ЦК України передбачено, що перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 року «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби СОVID-19, спричиненої коронавірусом» від 11.03.2020 року впроваджено дію карантину. Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби, строки визначені ст.ст. 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 ЦК України були продовжені на строк дії такого карантину (п.12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України). 24.02.2022 року Законом України «Про правовий режим воєнного стану в Україні» введено режим воєнного стану. Відповідно до п.19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану. Дія карантину завершена 01.07.2023 року відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України № 651 від 27.06.2023. Тобто загальна позовна давність (три роки) для звернення до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу за даним кредитним договором продовжується на термін впровадження дії карантину та воєнного стану, а отже враховуючи продовження строків позовної давності на строк дії карантину з 11.03.2020 та зупинення перебігу позовної давності на строк дії воєнного стану з 24.02.2022, Позивачем не пропущений строк позовної даності з часу виникнення у нього права вимоги за цим кредитним договором і до цього часу. Щодо твердження відповідачки про неправомірне нарахування комісії за надання кредиту, суд зазначає, що відповідно до позовної заяви та розрахунку заборгованості, позивач вимагає стягнути з відповідачки, зокрема, заборгованість за комісію за обслуговування кредиту в сумі 9\~306 грн. Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування», загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту. Згідно з частиною другою статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Отже, Закон України «Про споживче кредитування» передбачає право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту. На виконання вимог, у тому числі, пункту 4 частини першої статті 1 та частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» Правління Національного банку України постановою від 08 червня 2017 року № 49 затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі - Правила про споживчий кредит). Цією ж постановою визнано такою, що втратила чинність, постанову Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту». Відповідно до пункту 5 Правил про споживчий кредит банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, - щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил. Банк має право обчислювати загальні витрати за споживчим кредитом, базуючись на припущенні, що платежі за послуги банку залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит, якщо договір про споживчий кредит містить умови, що дозволяють зміну процентної ставки та/або інших платежів за послуги банку, включених до загальних витрат за споживчим кредитом, і така зміна не може бути визначена на момент обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки (пункт 8 Правил про споживчий кредит). Згідно з додатком 1 до Правил про споживчий кредит загальні витрати за споживчим кредитом, тобто витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги банку (у тому числі за ведення рахунків) та кредитного посередника (за наявності), які сплачуються споживачем і пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту. Правила про споживчий кредит розроблені й затверджені на виконання вимог Закону України «Про споживче кредитування» та підтверджують правомірність дій банку щодо встановлення у договорі споживчого кредиту комісії за обслуговування кредитної заборгованості. Закон України «Про споживче кредитування» розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації. Відповідно до частини першої статті 11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит. Згідно з частиною п`ятою статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19. У постанові Верховного Суду від 31 серпня 2022 року у справі № 202/5330/19 зазначено, що «у кредитному договорі не зазначено перелік додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування). При цьому до таких послуг не може бути віднесено щомісячне надання інформації про стан кредиту, яку споживач має право отримувати безоплатно згідно з частинами першою та другою статті 11 Закону України «Про споживче кредитування». Банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладення оспорюваного кредитного договору. За таких обставин положення пункту 1.2 та розділу 4 кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Необхідність внесення плати за обслуговування кредиту у сумі 846 грн. щомісячно, зазначена в Паспорті споживчого кредиту та передбачена в Графіку платежів/ розрахунку загальної вартості споживчого кредиту та реальної річної ставки за цим Договором. Розмір комісії з наданої копії розрахунку за період з 26.02.2019 по 14.12.2021 складається в сумі 9\~306 грн. При цьому в кредитному договорі не зазначено переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, що надаються позивачу та за яким банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування). Враховуючи, що банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні оспорюваного кредитного договору, то положення пункту 1.2. Кредитного договору № 22039000113880 від 26.02.2019 щодо щомісячної комісії за обслуговування Кредиту у розмірі 4,7 % від суми кредиту (18 000 грн.) та обов`язок відповідачки щомісяця сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Визнання судом нікчемного правочину недійсним за вимогою сторони не є належним способом захисту прав, оскільки не призведе до реального відновлення порушених прав позивача, оскільки нікчемний правочин є недійсним в силу закону з моменту його укладення. Схожі правові висновки викладені у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від\~14 вересня 2022 року у справі № 755/11636/21 (провадження № 61-7098св22), від 08 лютого 2023 року у справі № 168/349/20 (провадження № 61-2223св21), та постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 листопада 2022 року у справі № 755/9486/21 (провадження № 61-5581св22). З урахуванням викладеного, суд відмовляє позивачу у задоволенні позовних вимог в частині стягнення комісії в сумі 9\~306 грн. Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За приписами ч.1 ст. 12 ЦПК цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Судом встановлено, що відповідачка належним чином не виконувала взятих на себе зобов`язань згідно умов кредитного договору та порушила умови договору щодо строків сплати кредиту, у зв`язку з чим утворилася заборгованість. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання (ст. 625 ЦК України). В силу вимог ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд визнає некоректним розрахунок заборгованості, наданий позивачем та звертає увагу на наступне. Розрахунок позивача, наданий у позовній заяві, не може бути прийнятий, оскільки він включає до складу заборгованості комісію за надання кредиту в сумі 9\~306 грн., стягнення якої визнано судом необґрунтованим. Водночас, відповідно до копії розрахунку суми несплачених комісій за користування кредитними коштами нарахованих відповідно до кредитного договору № 22039000113880 від 26.02.2019 року, суд враховує, що відповідачка погасила прострочені комісії у сумі 3\~384 грн. Оскільки стягнення комісії за обслуговування кредиту визнано необґрунтованим, а договір є нікчемним у цій частині, суд вважає, що сплачені відповідачкою кошти, зокрема у сумі 3\~384 грн., які були зараховані банком як комісія, мають бути відраховані від суми заборгованості за тілом кредиту. Отже, враховуючи розрахунок позивача, сума заборгованості складає за тілом кредиту -14 921 грн. 11 к. - 3\~384 грн. = 11\~537 грн. 11 к., заборгованість по відсотках 1\~173 грн. 54 к., а всього 12\~710 грн. 65 к Також позивач просить стягнути з відповідачки на його користь інфляційні витрати у сумі 527 грн 95 к. та 3% річних у сумі 87 грн. 08 к. Однак, оскільки судом скориговано суму заборгованості за тілом кредиту у зв`язку з визнанням комісії нікчемною, заявлені позивачем інфляційні втрати та 3% річних підлягають перерахунку. Отже суд бере за основу методологію розрахунку, застосовану позивачем (сукупний індекс інфляції 103,538% та 3% річних за 71 день), але застосовує її до скоригованої суми тіла кредиту, яка становить 11 537 грн. 11 к. Нарахування на суму 11 537 грн. 11 к. за період з грудня 2021 року по лютий 2022 року (інфляційне зростання 3,538%) становлять 407 грн. 17 к. Нарахування 3% річних на суму 11 537 грн. 11 к. за період з 15.12.2021 року по 23.02.2022 року становлять 67 грн. 32 к. Таким чином, враховуючи наведене, суд вважає, що наявні підстави для стягнення з відповідачки заборгованості на користь позивача за кредитним № 22039000113880 від 26.02.2019 року у сумі 12\~710 грн. 65 к., що складається з заборгованості за тілом кредиту у сумі 11\~537 грн. 11 к., заборгованості по відсотках у сумі 1\~173 грн. 54 к., а також стягнення інфляційних витрат у сумі 407 грн. 17 к. та 3% річних у сумі 67 грн. 32 к. На підставі вище викладеного, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає частковому задоволенню. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позов задоволено частково (13\~185 грн. 14 к. (12\~710 грн. 65 к.+ 407 грн. 17 к.+ 67 грн. 32 к.) * 100% / 26 015 грн. 68 к. = 50%), з відповідачки підлягає стягненню сума судового збору, сплаченого позивачем у сумі 1\~211 грн. 20 к. (50% від 2\~422 грн. 40 к.) Крім того, за змістом ч.ч.1-3 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до позиції Верховного Суду, висловленої у постановах КЦС ВС від 09.06.2020 року по справі № 466/9758/16-ц та від 15.04.2020 року у справі № 199/3939/18-ц аналізовані витрати сторони судового процесу мають бути документально підтверджені та доведені. Позаяк склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі, на підтвердження цих обставин до суду повинні бути надані: договір про надання правової допомоги, який повинен містити детальний опис послуг, що надаються, їхню вартість, порядок обчислення гонорару адвоката (фіксований розмір або погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо; документи, що містять детальний опис робіт та послуг, виконаних (наданих) адвокатом у рамках справи відповідно до умов договору (акти виконаних робіт або наданої допомоги, специфікації витраченого часу адвоката тощо); оформлені у встановленому законом порядку документи, що свідчать про здійснення оплати гонорару адвоката та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги на підставі договору (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку, касові чеки або інший банківський документ, що підтверджує здійснення оплати послуг адвоката в рамках конкретної справи). Відповідно до закріпленого на законодавчому рівні принципу співмірності, розмір витрат на послуги адвоката при їхньому розподілі визначається з урахуванням складності справи, часу, витраченого адвокатом на надання правничої допомоги, обсягу наданих послуг та виконаних робіт, ціни позову, а також значення справи для сторони. Ґрунтуючись на вказаному принципі, при здійсненні дослідження та оцінки наданих сторонами доказів суд враховує, зокрема, пов`язаність витрат на правову допомогу з розглядом справи, обґрунтованість витрат та їхню пропорційність до предмета спору. Крім того, у згаданих вище постановах Верховний Суд зазначає, що при визначенні розміру витрат на правничу допомогу на підставі поданих сторонами доказів, суд має виходити з критеріїв: їхньої реальності (тобто встановлення їхньої дійсності та необхідності); розумності їхнього розміру (виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін). Тому суд може зменшити розмір понесених витрат на правничу допомогу, якщо обсяг робіт і час, витрачений на підготовку документів, є явно неспівмірним із складністю виконаних адвокатом робіт. На підтвердження вказаних витрат позивачем суду надано копію акту № 22039000113880 про підтвердження факту надання правничої (правової) допомоги адвокатом (виконання робіт, надання послуг) від 15.07.2025, копія договору № 43453613 від 02.01.2025 про надання правової допомоги, копія додаткової угоди № 22039000113880 до договору № 43453613 від 02.01.2025 про надання правової допомоги, копія ордеру про надання правової допомоги ТОВ «ЦИКЛ ФІНАНС», копія свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю. Враховуючи вищевикладене, складність справи, ціну позову, тривалість витраченого представником позивача часу, пропорційність витрат до предмету спору та обсягу фактично наданих послуг і результатів розгляду справи, з урахуванням вимог ч.3 ст. 141 ЦПК України, суд вважає, що розмір витрат, понесених позивачем на правничу допомогу, в сумі 3 000 грн. слід зменшити до 1 000 грн., а тому зазначену суму слід стягнути з відповідачки на користь позивача. На підставі викладеного,

Outcome: partial