Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-15 00:00:00

Керівник Ковельської окружної прокуратури Волинської області Луцик Ю.М. в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Волинській області звернувся в суд із позовом до [PERSON] про припинення права власності на належну останньому земельну ділянку шляхом її конфіскації на користь держави. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що [PERSON] , який є громадяном республіки білорусь, на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом № 616, виданого 20.06.2016, набув право власності на земельну ділянку сільськогосподарського призначення, площею 0,2487 га, кадастровий номер 0725784500:02:004:0026, цільове призначення\~для ведення особистого селянського господарства, яка розташована на території Шацької селищної ради, Ковельського району, Волинської області. На підставі вказаного свідоцтва про право на спадщину за [PERSON] у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно зареєстроване право власності на зазначену земельну ділянку (номер запису про право власності 14928290 від 12.06.2016). Відповідно до відповіді Управління Державної міграційної служби у Волинській області від 25.04.2025 [PERSON] не є громадянином України. Крім цього, те що [PERSON] є громадянином іноземної держави підтверджується паспортом громадянина республіки білорусь [NUMBER] , виданим 08.09.2014 Московським РВВС м. Брест, республіки білорусь. Таким чином, [PERSON] , будучи громадянином іноземної держави, набувши у червні 2016 року право власності на вищевказану земельну ділянку сільськогосподарського призначення, упродовж року добровільно її не відчужив, у зв`язку з чим, прокурор вважає, що вона підлягає конфіскації за рішенням суду. Як на підставу звернення з цим позовом прокурор посилається на ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», зокрема, бездіяльність органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції держави у спірних правовідносинах, Головного управління Держгеокадастру у Волинській області. Тому, прокурор просив припинити право власності [PERSON] на земельну ділянку, площею 0,2487 га, кадастровий номер 0725784500:02:001:0026, цільове призначення\~для ведення особистого селянського господарства, яка розташована на території Шавцької селищної ради, Ковельського району, Волинської області, шляхом її конфіскації на користь держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Волинській області. В судовому засіданні прокурор та представник Головного управління\~Держгеокадастру у\~Волинській області просили суд позовну заяву задовольнити. Відповідач [PERSON] \~в судове\~засідання не прибув, хоча про місце, день та час розгляду справи був повідомлений шляхом опублікування оголошення\~на офіційному\~веб-сайті\~судової влади\~України. Відзиву на позов, заяви про відкладення розгляду справи чи про розгляд справи у його відсутності суду не надав. Заслухавши пояснення \~учасників судового\~засідання,\~з`ясувавши фактичні\~обставини справи,\~дослідивши письмові\~докази в\~їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов прокурора слід задовольнити з наступних підстав. Зі згоди учасників судового засідання суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Судом установлено, що заступник керівника Ковельської окружної прокуратури Д. Рудик звертався до Головного управління Держгеокадастру у Волинській області з листом № 52/1-454ВИХ-25 від 21.04.2025, у якому просив повідомити про вжиті заходи, спрямовані на усунення виявлених порушень земельного законодавства, щодо набуття іноземним громадянином [PERSON] земельної ділянки сільськогосподарського призначення на території України, зокрема шляхом пред`явлення відповідного позову. Листом № 10-3-0.6-1784/2-25 від 08.05.2025 в.о. начальника Головного управління Держгеокадастру у Волинській області Волчок С. повідомив прокуратуру, що вони не заперечують щодо пред`явлення Ковельською окружною прокуратурою позову в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Волинській області про конфіскацію у власність земельної ділянки сільськогосподарського призначення, належної іноземному громадянину [PERSON] , у зв`язку з обмеженим фінансуванням витрат зі сплати судового збору за подання відповідного позову. Вищевказане свідчить, що Головне управління Держгеокадастру у Волинській області після отримання листа прокурора про порушення інтересів держави протягом розумного строку не звернулося до суду з відповідним позовом. Враховуючи викладене, суд вважає, що наявні підстави ініціювання прокурором цього позову у зв`язку із бездіяльністю Головного управління Держгеокадастру у Волинській області, що полягає в нереагуванні на допущене відповідачем порушення інтересів держави шляхом невідчуження у визначений законом строк земельної ділянки сільськогосподарського призначення усупереч ст.ст. 13, 14, 41 Конституції України та ст.ст. 80, 81, 145 ЗК України, що в умовах воєнного стану в зв`язку із окупацією ворогом та забруденням внаслідок бойових дій значної частини земельних ділянок негативно впливає на продовольчу безпеку України. Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 12.06.2016 [PERSON] успадкував після смерті матері [PERSON] , 1941 року народження, земельну ділянку для ведення особистого підсобного господарства, площею 0,2487 га, з кадастровим номером 0725784500:02:004:0026, яка розташована на території Пулемецької сульської ради, Шацького району, Волинської області. Згідно з інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 422826497 від 15.04.2025 приватний нотаріус Ковельського районного нотаріального округу Волинської області Щелкунова І.А. 12.06.2016 зареєструвала за громадянином республіки білорусь [PERSON] право власності на земельну ділянку для ведення особистого підсобного господарства, площею 0,2487 га, з кадастровим номером 0725784500:02:004:0026, яка розташована на території Пулемецької сульської ради, Шацького району, Волинської області. З витягу із технічної документації з нормативної грошової оцінки земельних ділянок № НВ-9961959832025 від 06.05.2025 вбачається, що нормативна грошова оцінка земельної ділянки з кадастровим номером 0725784500:02:004:0026 становить 2746,95 грн. Як убачається з листа першого заступника начальника Управління Державної міграційної служби України у Волинській області № 0701.3.1-3080/0701.1.2-25 від 25.04.2025 громадянин [PERSON] за обліковими данини УДМС у Волинській області не значиться. Таким чином, [PERSON] , будучи громадянином іноземної держави, 12.06.2016 набув право власності на земельну ділянку сільськогосподарського призначення з кадастровим номером 0725784500:02:004:0026 та станом на час звернення прокурора з позовною заявою до суду добровільно її не відчужив. Особливості правових підстав набуття та припинення права власності на об`єкти нерухомого майна іноземцями (особами без громадянства) визначені нормами Закону України «Про міжнародне приватне право», положеннями ЦК України та ЗК України. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 38 Закону України «Про міжнародне приватне право» право власності та інші речові права на нерухоме та рухоме майно визначаються правом держави, у якій це майно знаходиться, якщо інше не передбачено законом. Належність майна до нерухомих або рухомих речей, а також інша класифікація майна визначаються правом держави, у якій це майно знаходиться. Згідно з ч. 1 ст. 39 Закону України «Про міжнародне приватне право» виникнення та припинення права власності та інших речових прав визначається правом держави, у якій відповідне майно перебувало в момент, коли мала місце дія або інша обставина, яка стала підставою для виникнення або припинення права власності та інших речових прав, якщо інше не передбачено законом або міжнародним договором України. Відповідно до ст. 1 ЗК України земля в Україні є національним багатством і перебуває під особливою охороною закону. Згідно з ч. 1, ч. 5 ст. 22 ЗК України землями сільськогосподарського призначення визнаються землі, надані для виробництва сільськогосподарської продукції, здійснення сільськогосподарської науково-дослідної та навчальної діяльності, розміщення відповідної виробничої інфраструктури, у тому числі інфраструктури оптових ринків сільськогосподарської продукції, або призначені для цих цілей. Набуття у власність земельних ділянок сільськогосподарського призначення здійснюється з урахуванням вимог статті 130 цього Кодексу. У силу вимог ч. 1 ст. 130 ЗК України набувати право власності на земельні ділянки сільськогосподарського призначення можуть: громадяни України; юридичні особи України, створені і зареєстровані за законодавством України, учасниками (акціонерами, членами) яких є лише громадяни України та/або держава, та/або територіальні громади; територіальні громади; держава. Відповідно до ч. 4 ст. 81 ЗК України землі сільськогосподарського призначення, прийняті у спадщину іноземцями, а також особами без громадянства, протягом року підлягають відчуженню. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 145 ЗК України якщо до особи переходить право власності на земельну ділянку, яка за цим Кодексом не може набуватися нею у власність, ця ділянка підлягає відчуженню її власником протягом року з моменту переходу такого права. У разі якщо відповідно до закону власник земельної ділянки зобов`язаний відчужити її протягом певного строку і земельна ділянка не була відчужена ним протягом такого строку, така ділянка підлягає конфіскації за рішенням суду. Відповідно до пункту «в» ч. 1 ст. 143 ЗК України примусове припинення прав на земельну ділянку здійснюється у судовому порядку у разі конфіскації земельної ділянки. Ч. 1 ст. 148 ЗК України передбачено, що земельна ділянка може бути конфіскована виключно за рішенням суду у випадках, обсязі та порядку, встановлених законом. П. 10 ч. 1 ст. 346 ЦК України визначено конфіскацію як одну з підстав припинення права власності. Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 354 ЦК України до особи може бути застосовано позбавлення права власності на майно за рішенням суду як санкція за вчинення правопорушення (конфіскація) у випадках, встановлених законом. Конфісковане майно переходить у власність держави безоплатно, крім випадків, визначених законом. Обсяг та порядок конфіскації майна встановлюються законом. Відтак законом передбачений обов`язок іноземця чи особи без громадянства відчужити земельну ділянку сільськогосподарського призначення протягом одного року з дня набуття права власності на неї. Вказана норма є імперативною та не передбачає винятків. У випадку невідчуження такої земельної ділянки іноземцем чи особою без громадянства у встановлений законом строк така земельна ділянка підлягає конфіскації на користь держави. Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства та на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів. У практиці ЄСПЛ (зокрема рішення у справах "Спорронг і Льоннрот проти Швеції" від 23.09.1982, "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства" від 21.02.1986, "Щокін проти України" від 14.10.2010, "Сєрков проти України" від 07.07.2011, "Колишній король Греції та інші проти Греції" від 23.11.2000, "Булвес" АД проти Болгарії" від 22.01.2009, "Трегубенко проти України" від 02.11.2004, "East/West Alliance Limited" проти України" від 23.01.2014) напрацьовано три критерії, які слід оцінювати на предмет сумісності заходу втручання в право особи на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу, а саме: чи є втручання законним; чи переслідує воно "суспільний", "публічний" інтерес; чи є такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям. Втручання держави в право власності особи є виправданим, якщо воно здійснюється з метою задоволення "суспільного", "публічного" інтересу, при визначенні якого ЄСПЛ надає державам право користуватися "значною свободою (полем) розсуду. За таких обставин, з огляду на те, що [PERSON] будучи громадянином іноземної держави, набув 12.06.2016 право власності на земельну ділянку сільськогосподарського призначення та упродовж року після набуття права власності на земельну ділянку, добровільно її не відчужив, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для конфіскації земельної ділянки у власність держави. Загальнонаціональне значення земель сільськогосподарського призначення та стану їх збереження, відтак - необхідність відновлення законних інтересів держави у цій сфері в разі їх порушення, зумовлює таке втручання держави у право приватної власності особи, яке у цьому випадку відповідає принципу "пропорційності", що передбачає дотримання справедливої рівноваги (балансу) між інтересами держави (суспільства), пов`язаними із втручанням, та інтересами особи, яка так чи інакше страждає від втручання. Враховуючи встановлені обставини, позовні вимоги прокурора підлягають задоволенню у повному обсязі. Задовольняючи позовні вимоги у повному обсязі, відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд стягує з відповідачки на користь Волинської обласної прокуратури документально підтверджені витрати зі сплати судового збору в розмірі 2422 грн. 40 коп. \~ \~ \~ \~На підставі ст.ст. 22, 81, 130, 143, 145, 148 ЗК України, ст.ст. 346, 354 ЦК України, Закону України\~«Про міжнародне\~приватне право»,

Outcome: approved