Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-16 00:00:00

Представник ТОВ «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР» звернувся до суду з позовною заявою шляхом направлення через модуль підсистеми ЄСІТС «Електронний суд» 19.06.2025 (зареєстровано 20.06.2025), в якій просив стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР» заборгованість за кредитним договором №06.09.2024-100002667 від 06.09.2024 у загальному розмірі 16 790 грн. 00 коп., яка включає: заборгованість за тілом кредиту 7 000 грн. 00 коп., заборгованість по процентам за користування кредитом 4 890 грн. 00 коп., комісію 1 400 грн. 00 коп., неустойку 3 500 грн. 00 коп.; стягнути з відповідача судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 2\~422 грн. 40 коп. Пред`явлені вимоги мотивовано тим, що 06.09.2024 між ТОВ «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР» та [PERSON] було укладено кредитний договір (оферти) №06.09.2024-100002667, за умовами якого кредитодавець надає позичальникові кредит у безготівковій формі шляхом перерахування за реквізитами вказаної позичальником банківської картки у розмірі 7 000 грн. 00 коп. строком на 98 днів зі сплатою процентів за користування ним за кожен день користування кредитом за узгодженою сторонами ставкою. Розмір процентної ставки не може бути збільшено в односторонньому порядку. Відповідно до умов договору, кредитором також нараховується комісія, пов`язана з наданням кредиту (економічна сутність плата за надання кредиту). Договір укладено та підписано сторонами в електронній формі, зокрема, відповідачем договір підписаний електронним підписом одноразовим ідентифікатором у порядку, передбаченому Законом України «Про електронну комерцію». Свої зобов`язання за договором про надання споживчого кредиту ТОВ «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР» виконало належним чином, перерахувавши позичальникові 06.09.2024 грошові кошти в сумі 7 000 грн. 00 коп. шляхом перерахування на вказану нею банківську картку № [NUMBER] . Однак, протягом обумовленого строку позичальник не виконала належним чином кредитні зобов`язання в частині погашення заборгованості, чим допустила утворення заборгованості, розмір якої складає 16 790 грн. 00 коп. та включає: заборгованість за тілом кредиту 7 000 грн. 00 коп., заборгованість по процентам за користування кредитом 4 890 грн. 00 коп., комісію 1 400 грн. 00 коп., неустойку 3 500 грн. 00 коп. Оскільки відповідач не здійснює платежів для погашення існуючої заборгованості, продовжує ухилятися від виконання своїх зобов`язань, чим порушує законні права та інтереси ТОВ «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР» як кредитора, позивач звернувся до суду з даним позовом. Ухвалою суду від 23.06.2025 позовну заяву прийнято до розгляду з відкриттям спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Представник позивача Сарана А.О. в судове засідання не з`явився, згідно з клопотанням, викладеним у прохальній частині позову (п.п.3, 4), просив справу розглядати за його відсутності, проти ухвалення рішення при заочному розгляді справи не заперечував. Відповідач [PERSON] правом на участь в судовому засіданні не скористалася, однак діючи через представника адвоката Соляника І.М. подала письмові пояснення 18.09.2025 шляхом направлення через модуль підсистеми ЄСІТС «Електронний суд». Представник відповідача зазначив, що [PERSON] заперечує проти задоволення позовних вимог у повному обсязі з огляду на їх безпідставність та недоведеність. Так, в матеріалах справи відсутнє відправлення претензії чи іншого повідомлення відповідача (відсутній опис вкладення та докази вручення боржнику). Не доведено належними та допустимими доказами, що примірник електронного договору отриманий відповідачем. Надані позивачем копія кредитного договору у розділі «Реквізити сторін» містить лише інформацію про позичальника та позикодавця, однак лише наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю на укладення правочину. Позивач не надав доказів отримання відповідачем одноразових ідентифікаторів, якими нібито підписаний кредитний договір, довідка не містить дати її видачі, підписана факсимільним підписом. Також позивачем не надано заяви відповідача на підтвердження наміру отримати кредит, не надано відомостей про номер платіжної карти, на яку мали надійти кредитні кошти. Позивачем не доведено факту видачі коштів, а надані виписки з особових рахунків за кредитними договорами є неналежним доказом. Інформація про спосіб отримання відповідачем кредитних коштів (банківський рахунок чи номер карти) відсутня також і в кредитному договорі. Відсутні також первісні касово-бухгалтерські документи на підтвердження перерахування кредиту (платіжне доручення та інше). Виходячи з наведеного, на переконання представника відповідача, позивач на підтвердження наявності заборгованості [PERSON] не надав доказів, які є первинними документами (виписки по рахунку), оформленими у відповідності до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», а відтак цілком обґрунтовано можна дійти висновку, що позивачем не доведено наявність перед ним заборгованості, а тому позовні не підлягають задоволенню. З урахуванням позиції сторін, обсягу наявних доказів та не заявлення ними про свою участь в розгляді справи, суд вважає за можливе ухвалити рішення у справі у письмовому провадженні. Інших заяв, клопотань від учасників справи не надходило. Інші процесуальні дії не вчинялись. Суд, врахувавши позицію відповідача, дослідивши письмові матеріали цивільної справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального права, встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, 06.09.2024 між ТОВ «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР» (кредитодавець) та [PERSON] (позичальник) було укладено кредитний договір (оферта) №06.09.2024-100002667 шляхом підписання заявки кредитного договору (кредитної лінії), що є невід`ємною частиною цього договору. За умовами договору товариство зобов`язується надати позичальникові грошові кошти на наступних умовах: дата надання/видачі кредиту 06.09.2024, сума кредиту 7 000 грн. 00 коп., встановлена у заявці, яка є невід`ємною частиною даної оферти; тип кредиту: фінансовий кредит; строк, на який надається кредит 98 днів з дати його надання; дата повернення кредиту 12.12.2024; проценти за користування кредитом (проценти): встановлюється у заявці, яка є невід`ємною частиною даної оферти, Графік платежів встановлюється у заявці, яка є невід`ємною частиною кредитного договору. Договір укладено та підписано сторонами в електронній формі, зокрема відповідачем договір підписаний електронним підписом одноразовим ідентифікатором Е181. Електронна ідентифікація споживача здійснюється при вході в особистий кабінет у порядку, передбаченому Законом України «Про електронну комерцію», у тому числі шляхом перевірки товариством правильності введеного коду, направленого товариством на номер мобільного телефону споживача [NUMBER] , вказаний при вході, та/або шляхом перевірки правильності введення паролю входу до особистого кабінету. Мета надання кредиту на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. Відповідно до договору, ТОВ «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР» надало [PERSON] кредит в розмірі 7 000 грн. 00 коп. строком на 98 днів з дня його надання шляхом перерахування у безготівковій формі за вказану нею платіжну картку № [NUMBER] . За користування кредитом позичальник сплачує проценти за фіксованою ставкою, яка не може бути збільшена в односторонньому порядку: -процентна ставка "Стандарт" фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 1% за 1 (один) день користування кредитом, яка застосовується протягом перших 4 чергових періодів користування кредитом, зазначених у графіку платежів (надалі «чергові періоди»). Розмір процентної ставки не може бути збільшено в односторонньому порядку; -процентна ставка "Економ" - фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 0.5% за 1 (один) день користування кредитом, яка застосовується протягом чергових періодів, наступних за черговими періодами, в яких застосовується процентна ставка "Стандарт". Розмір процентної ставки не може бути збільшено в односторонньому порядку. Пунктом 11 договору чітко визначено, що протягом строку дії договору тарифи за фінансовою послугою залишаються незмінними. Повернення кредиту сторонами узгоджене у п.14 заявки відповідно до графу платежів: повернення кредиту здійснюється у 7 платежів, як включають нараховані проценти, комісію, тіло кредиту у чітко визначені періоди. За умовами п.15 заявки до кредитного договору, в день укладення договору позичальнику відкривається кредитна лінія, яка реалізується наступним чином: сума кредиту, яка визначена у розділі І даного договору, є одночасно і 1-им траншем, з якого складається сума кредиту, яка надається відповідно до умов даного договору. В подальшому кредитодавець протягом строку дії цього договору має право повідомити позичальника про наявність у нього можливості збільшити суму кредиту, що надається позичальнику за цим договором, в усній та/або письмовій (паперовій або електронній) формі. У випадку отримання вказаного повідомлення від кредитодавця та у разі виникнення у позичальника наміру збільшити суму кредиту за даним договором позичальник ініціює укладення додаткового договору шляхом особистого звернення у підрозділ кредитодавця або шляхом вчинення необхідних дій в особистому кабінеті на сайті/в мобільному застосунку кредитодавця. Після узгодження сторонами зміни умов договору, пов`язаних зі збільшенням суми кредиту, сторони укладають додатковий договір, у якому викладають змінені умови договору. Позичальник підтвердив, що йому надані та він отримав інформацію, зазначену у ч.ч.1, 5 ст.7 Закону України «Про фінансові послуги та фінансові компанії» (ознайомився за посиланням у мережі інтернет), паспорт споживчого кредиту відповідно до Закону України «Про споживче кредитування», примірник цього договору. Крім того, підписанням договору позичальник підтвердив, що він уклав цей договір, повністю усвідомлюючи значення своїх дій та згідно з вільним волевиявленням, та має здатність виконувати його умови. Він повністю розуміє та вважає справедливими щодо себе усі умови договору, свої права та обов`язки за договором і погоджується з ними. Підписавши заявку, [PERSON] також підтвердила, що дана заявка є невід`ємною частиною пропозиції про укладення кредитного договору (оферти), з якою вона ознайомилася 06.09.2024 за посиланням https://sgroshi.com.ua/ згідно зі ст.11 Закону України «Про електронну комерцію». Надаючи оцінку правовідносинам, які виникли між сторонами та наявним у справі доказам, суд дійшов наступних висновків. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом, іншими актами цивільного законодавства. За змістом ст.ст.626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Згідно із ч.1 ст.633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх. Загальні правила щодо форми договору визначено ст.639 ЦК України, згідно з якою: договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Механізм укладення електронного договору, вимоги до його підписання сторонами врегульовано\~Законами України «Про електронну комерцію», «Про електронний цифровий підпис»\~(в редакції, чинній на час укладення кредитного договору). Із прийняттям Закону України «Про електронну комерцію» від 03.09.2015, який набрав чинності 30.09.2015, на законодавчому рівні встановлено порядок укладення договорів в мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних. У ст.3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ч.3, ч.4, ч.6 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет, інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст.12 цього Закону. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст.12 Закону України «Про електронну комерцію», вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (ч.12 ст.11 Закону). Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до\~Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п.6 ч.1 ст.3 Закону України Про електронну комерцію). Враховуючи наведене, кредитний договір між ТОВ «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР» та [PERSON] укладений сторонами правочину в електронній формі шляхом підписання його умов кредитодавцем електронним підписом та позичальником електронним підписом одноразовим ідентифікатором, що відповідає ЦК України\~та\~Закону України «Про електронну комерцію».\~Крім того,\~з наданих\~суду позивачем\~доказів вбачається,\~що відповідач\~вчинила певну\~сукупність дій,\~спрямовану на\~отримання кредиту\~від ТОВ\~«СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР»,\~а саме,\~зареєструвалася в\~інформаційно-комунікаційній\~системі суб`єкта\~електронної комерції,\~що надав\~таку пропозицію,\~отримала повідомлення\~від суб`єкта\~електронної комерції\~(в\~даному випадку від ТОВ «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР») із одноразовим ідентифікатором, та прийняла пропозицію (оферту) шляхом використання (підписання) надісланого кредитором одноразового ідентифікатора. Посилання представника відповідача на недоведеність укладення договору, отримання його примірника [PERSON] та підписання договору загалом суд оцінює критично, оскільки доведеність факту підписання позичальником договору у спосіб введення одноразового ідентифікатора, отриманого від кредитора шляхом направлення на вказаний нею засіб зв`язку через створений нею електронний кабінет у системі кредитора є свідченням прояву відповідачем волевиявлення та вчинення дій, спрямованих на укладення договору. Зустрічних вимог про оспорювання такого договору відповідач не заявляла. До того ж електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст.12 Закону України Про електронну комерцію, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі, та кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом є оригіналом такого документа. На підтвердження укладання договору із [PERSON] , позивачем було надано електронні докази в паперовій формі копію договору, підписаного шляхом зазначення одноразового ідентифікатора, введеного відповідачем для електронного підпису, у відповідності до вимог частини 6 та 8 статті 11 і статті 12 Закону України «Про електронну комерцію», що свідчить про те, що відповідач ознайомилася та погодилася з умовами договору, а факт укладення договору є доведеним. Судовим розглядом також встановлено, що кредитодавець належним чином виконав свої зобов`язання за кредитним договором, надавши позичальникові кредит в обумовленому розмірі. Відповідно до даних переказу через систему iPay.ua, на вказаний [PERSON] картковий рахунок № [NUMBER] , кредитором ТОВ «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР» 06.09.2024 о 21.00 год. було перераховано 7 000 грн. 00 коп. за кредитним договором №06.09.2024-100002667, що свідчить про виконання товариством умов кредитного договору перед позичальником (довідка ТОВ «Універсальні платіжні рішення» від 17.06.2025 №87-1706). Таким чином, аналізом наявних доказів в їх сукупності, суд дійшов висновку про доведеність поза розумним сумнівом виконання ТОВ «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР» зобов`язань за кредитним договором №06.09.2024-100002667 від 06.09.2024 перед [PERSON] та отримання останньою кредитних коштів в сумі 7\~000 грн. 00 коп. При цьому, заперечуючи проти позову, відповідач та її представник не надали будь-яких доказів, зокрема, виписки по особовому рахунку, доступ до якого [PERSON] має як клієнт банка-емітенту банківської карти, чи довідки про відсутність у неї банківського картки № [NUMBER] на момент здійснення перерахування коштів або ж втрату картки з володіння в результаті протиправних дій третіх осіб. Посилання сторони відповідача на недоведеність перерахування на користь відповідача кредитних коштів ґрунтуються виключно на їх припущеннях, що не може бути покладене в основу доказування, та спростовуються обсягом наявних доказів. Згідно зі ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.1 ст.527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Як визначено у ст.599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином, а ст. 615 ЦК України встановлює, що одностороння відмова від виконання зобов`язання і одностороння зміна умов договору не допускається. Таким чином, суд вважає, що надані ТОВ «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР» по справі докази є належними та допустимими, у розумінні ст.ст.76-81 ЦПК України, та у своїй сукупності підтверджують, що відповідач користувалася кредитними коштами, наданими їй ТОВ «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР» за кредитним договором №06.09.2024-100002667 від 06.09.2024 у вигляді наданого кредиту, у зв`язку з чим має зобов`язання перед позивачем з повернення кредитних коштів, виходячи з фактичного використання позичальником кредитних коштів, які не повернуто ні станом на 12.12.2024, ні на час звернення позивача до суду. Згідно з довідкою-розрахунком про стан заборгованості за кредитним договором №06.09.2024-100002667 від 06.09.2024, заборгованість [PERSON] складає 16 790 грн. 00 коп. та включає: заборгованість за основним боргом 7 000 грн. 00 коп., заборгованість по процентам 4 890 грн. 00 коп., комісію 1 400 грн. 00 коп., неустойку 3 500 грн. 00 коп. Доказів на спростування цьому відповідач та її представник суду не надали, власний контррозрахунок не навели. За результатами перевірки наданого розрахунку суд констатує, що заявлена сума боргу за тілом кредиту та по процентам за користування кредитом є обґрунтованою, арифметично вірною, розрахована у чіткій відповідності до умов договору. Оскільки відповідач взятих на себе зобов`язань по поверненню кредиту не виконала в строки, передбачені графіком погашення кредиту у строк до 12.12.2024 (узгоджена за графіком дата останнього платежу), кредит не сплатила, чим порушила вимоги кредитного договору, тому суд вважає необхідним стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР» заборгованість за кредитним договором №06.09.2024-100002667 від 06.09.2024 в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту та по процентам. Приходячи до такого висновку суд вважає за доречне зауважити, що обираючи варіант поведінки, позичальник зобов`язаний піклуватися про те, щоб його юридично значимі вчинки були економічно обґрунтованими, а його поведінка повинна відповідати критеріям розумності, що передбачає, що кожне зобов`язання, яке правомірно виникло, повинно бути виконано належним чином, а тому кредитор вправі розраховувати, що усі існуючі перед ним зобов`язання за звичайних умов будуть належним чином та своєчасно виконані. Доброчесний позичальник повинен мати на меті добросовісне виконання усіх своїх зобов`язань, а в разі неможливості такого виконання надати справедливе та своєчасне задоволення (сатисфакцію) прав та правомірних інтересів кредитора. Позаяк, суд не може погодитись із правомірністю заявлення вимоги про стягнення з відповідача неустойки у сумі 3\~500 грн. 00 коп., виходячи з такого. Згідно зі ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст.611 ЦК України). У п.17 заявки сторони узгодили, що за кожен день невиконання/неналежного виконання кожного окремого зобов`язання незалежно від суми невиконаного/неналежно виконаного зобов`язання позичальникові нараховується неустойка у розмірі 70 грн. 00 коп., незалежно від суми невиконаного/неналежно виконаного зобов`язання. Суд констатує, що за своїми правовими ознаками кредитний договір є консенсуальною, двосторонньою та відплатною угодою, при укладенні якої кредитодавець бере на себе зобов`язання надати кредит і набуває право вимоги на повернення грошових коштів і сплати процентів, а позичальник має право вимагати надання кредиту та несе зобов`язання щодо своєчасного його повернення та сплати процентів. Виконання зобов`язання за кредитним договором може бути забезпечене неустойкою (штрафом, пенею). Предметом виконання грошового зобов`язання за кредитним договором є певна грошова сума, що має бути сплачена боржником кредитору. Зобов`язання за договором повинні виконуватися сторонами належним чином відповідно до його умов, а також вимог актів цивільного законодавства. Боржник визнається таким, що прострочив виконання зобов`язання за договором, якщо він не приступив до його виконання, тобто не виконує дій, які випливають із змісту зобов`язання, в строки, встановлені договором. За змістом ч.1 ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Водночас, особа може бути звільнена від цивільного обов`язку або його виконання у випадках, встановлених договором або актами цивільного законодавства (ч.1 ст.14 ЦК України). Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого відповідним Законом України від 24.02.2022 №2102-ІХ, на всій території України введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, строк якого неодноразово продовжувався і який безперервно триває з 24 лютого 2022 року до теперішнього часу, включаючи дату ухвалення судового рішення. У зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України Верховною Радою України прийнято\~Закон України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» № 2120-IX від 15.03.2022, яким, зокрема\~розділ IV "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про споживче кредитування"\~доповнено п.6-1 такого змісту: "6-1. У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після дня його припинення або скасування у разі прострочення споживачем виконання зобов`язань за договором про споживчий кредит споживач звільняється від відповідальності перед кредитодавцем за таке прострочення. У разі допущення такого прострочення споживач звільняється, зокрема, від обов`язку сплати кредитодавцю неустойки (штрафу, пені) та інших платежів, сплата яких передбачена договором про споживчий кредит за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) споживачем зобов`язань за таким договором. Забороняється збільшення процентної ставки за користування кредитом з причин інших, ніж передбачені частиною четвертою\~статті 1056-1 Цивільного кодексу України, у разі невиконання зобов`язань за договором про споживчий кредит у період, зазначений у цьому пункті. Норми цього пункту поширюються, у тому числі, на кредити, визначені ч.2 ст.3 цього Закону. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена договором про споживчий кредит, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за таким договором, підлягають списанню кредитодавцем". Також, згідно із\~Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану»\~2120-IX від 15.03.2022 розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України\~доповнено, зокрема, п.18 такого змісту: У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної\~ст.625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем)». На час розгляду справи положення п.18\~розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України\~є чинними. Верховний Суд вже неодноразово викладав висновки щодо застосування пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України до зобов`язань, які виникли на підставі окремих договорів. Так, у постановах від 12.02.2025 у справі №758/5318/23, від 06.05.2025 у справі №464/2647/22\~зроблено висновок, що «у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Тлумачення п.18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України свідчить, що законодавець передбачив особливості у регулюванні наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання) певних грошових зобов`язань. Така особливість проявляється: (1) в періоді існування особливих правових наслідків. Таким є період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування; (2) в договорах, на які поширюються специфічні правові наслідки. Такими є договір позики, кредитний договір, і в тому числі договір про споживчий кредит; (3) у встановленні спеціальних правових наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання). Такі наслідки полягають в тому, що позичальник звільняється від відповідальності, визначеної частиною другою статті 625 ЦК України, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. У разі якщо неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем)». Разом з\~тим,\~Законом України\~№3498-ІХ\~від 22.11.2023 «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», що набрав чинності 24.12.2023, пункту 6 розділу ІV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України №1734-VIII «Про споживче кредитування» викладено у новій редакції, із виключенням п.6?. Відповідно до ч.1 ст.4 ЦК України, основу цивільного законодавства України становить Конституція України. Основним актом цивільного законодавства є Цивільний кодекс України. Актами цивільного законодавства є також інші закони України, які приймаються відповідно до Конституції України та цього Кодексу. Велика Палата Верховного Суду неодноразово висновувала: якщо ЦК України та інший нормативно-правовий акт, який має юридичну силу закону України, містять однопредметні приписи різного змісту, то пріоритетними є приписи ЦК України (постанова від 22.06.2021 у справі №334/3161/17, від 18.01.2022 у справі №910/17048/17, від 29.06.2022 у справі №477/874/19). Отже, ч.2 ст.4 ЦК України\~закріплює пріоритет норм цього Кодексу\~над нормами інших законів. До того ж такий спосіб вирішення колізії норм\~ЦК України\~з нормами інших законів - з констатацією пріоритету норм цього Кодексу\~над нормами інших законів підтримувався як Конституційним Судом України (рішення від 13.03.2012 у справі №5-рп/2012), так і Верховним Судом України (постанови від 30.10.2013 у справі №6-59цс13, від 16.12.2015 у справі №6-2023цс15), що свідчить про сталість судової практики з цього питання. Відтак, викладення Законом України від 22.11.2023 №3498-ІХ «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» пункту 6 розділу ІV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України №1734-VIII «Про споживче кредитування» у новій редакції, із виключенням п.6?, не змінює визначене п.18\~розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України\~ правове регулювання звільнення позичальників від сплати на користь кредитодавців неустойки (штрафу, пені) за прострочення виконання зобов`язання за кредитними договорами у період воєнного стану та не виключає його. З урахуванням викладеного, до спірних правовідносин, які виникли у зв`язку із невиконанням відповідачем грошових зобов`язань, що випливають із кредитного договору\~№06.09.2024-100002667 від 06.09.2024, підлягають застосуванню саме вимоги п.18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України в силу дії прямої норми. Зважаючи на\~те,\~що пеня\~за кредитним\~договором №06.09.2024-100002667\~від 06.09.2024\~нарахована в\~період дії\~в Україні\~воєнного стану,\~тому [PERSON] \~звільняється від\~обов`язку\~її сплати\~на користь\~кредитора.\~Оскільки позивач списання пені не здійснив та звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості із урахуванням пені, що суперечить вимогам чинного законодавства, а тому позовні вимоги в частині стягнення пені є такими, що не підлягають задоволенню. Разом з\~тим,\~вирішуючи спір\~в межах\~заявлених вимог,\~суд не\~може повністю\~погодитись із\~законністю та\~правомірністю нарахування\~комісії у\~сумі 1\~400\~грн.\~00 коп., виходячи з такого. Так, умовами кредитного договору визначено, що позичальник сплачує комісію: 1) пов`язану з\~наданням кредиту ("Комісія за надання", "Комісія"), економічна сутність плата за надання кредиту 5% від суми кредиту та дорівнює 350 грн. 00 коп., що нараховується кредитором та обліковується в день видачі кредиту, сплачується згідно графіку платежів (одноразово у перший платіж); 2) комісію за\~обслуговування кредитної\~заборгованості ("Комісія за обслуговування", "Комісія") 350 грн. у кожному з 3 чергових періодів, наступних за першим черговим періодом. Комісія за обслуговування нараховується кредитором та обліковується в перший день кожного з 3 чергових періодів, наступних за першим черговим періодом, сплачується згідно графіку платежів. Комісія за обслуговування встановлюється (економічна сутність) за організацію та забезпечення надання інформаційної підтримки позичальника по телефону, в особистому кабінеті та на відділеннях, забезпечення надання можливості робити платежі онлайн на відділеннях, забезпечення надання можливості відновлення забутого паролю для входу в особистий кабінет як віддалено, так і на відділеннях, забезпечення інформування про дати сплати чергового платежу, консультаційні послуги, інші послуги, які прямо не вказані в даному пункті, однак, надання яких забезпечено кредитодавцем та пов`язане з обслуговуванням кредитної заборгованості. До комісії за обслуговування кредитної заборгованості не включено послуги, які кредитодавець зобов`язаний надавати позичальнику безоплатно відповідно до чинного законодавства, зокрема, за надання один раз на місяць на вимогу споживача інформації про споживчий кредит. За загальним правилом, передбаченим ст.204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. У приватному праві недійсність (нікчемність чи оспорюваність) може стосуватися або «вражати» договір, правочин, акт органу юридичної особи, державну реєстрацію чи документ. Недійсність правочину, договору, акта органу юридичної особи чи документу як приватно-правова категорія, покликана не допускати або присікати порушення цивільних прав та інтересів або ж їх відновлювати. По своїй суті ініціювання спору про недійсність правочину, договору, акту органу юридичної особи чи документу не для захисту цивільних прав та інтересів є недопустимим, на чому акцентовано увагу Верховним Судом у постанові від 27.01.2020 у справі № 761/26815/17. До правових наслідків недійсності правочину належить те, що він не створює юридичних наслідків. Тобто, правовим наслідком недійсності договору є по своїй суті «нівелювання» правового результату породженого таким договором (тобто вважається, що не відбулося переходу/набуття/зміни/встановлення/припинення прав взагалі) (постанова Верховного Суду від 21.12.2021 у справі № 148/2112/19). У ЦК України закріплений підхід, при якому оспорюваність правочину конструюється як загальне правило. Навпаки, нікчемність правочину має місце тільки у разі, коли існує пряма вказівка закону про кваліфікацію того або іншого правочину як нікчемного. Оспорюваний правочин визнається недійсним судом, якщо одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом (частина третя статті 215 ЦК України). Правочин, недійсність якого не встановлена законом (оспорюваний правочин), породжує правові наслідки (набуття, зміну або припинення прав та обов`язків), на які він був направлений до моменту визнання його недійсним на підставі рішення суду. Оспорювання правочину відбувається тільки за ініціативою його сторони або іншої заінтересованої особи шляхом пред`явлення вимог про визнання правочину недійсним (позов про оспорювання правочину, ресцисорний позов). Натомість нікчемним є той правочин, недійсність якого встановлена законом і для визнання його недійсним не вимагається рішення суду (ч.2 ст.215 ЦК України). Нікчемність правочину конструюється за допомогою «текстуальної» недійсності, оскільки вона існує тільки у разі прямої вказівки закону. Така пряма вказівка може втілюватися, зокрема, в термінах «нікчемний», «є недійсним». Нікчемний правочин, на відміну від оспорюваного, не створює юридичних наслідків, тобто, не «породжує» (змінює чи припиняє) цивільних прав та обов`язків. Якщо недійсність певного правочину встановлена законом, тобто якщо цей правочин нікчемний, позовна вимога про визнання його нікчемним не є належним способом захисту права чи інтересу позивача. За наявності спору щодо правових наслідків недійсного правочину, одна зі сторін якого чи інша заінтересована особа вважає його нікчемним, суд перевіряє відповідні доводи та у мотивувальній частині судового рішення, застосувавши відповідні положення норм матеріального права, підтверджує чи спростовує обставину нікчемності правочину. Нікчемний правочин (ч.2 ст.215 ЦК України) є недійсним вже в момент свого вчинення (ab initio), і незалежно від волі будь-якої особи, автоматично (ipso iure). Нікчемність правочину має абсолютний ефект, оскільки діє щодо всіх ( erga omnes). Нікчемний правочин не створює юридичних наслідків, тобто, не зумовлює переходу/набуття/зміни/ встановлення/припинення прав ні для кого. Саме тому посилатися на нікчемність правочину може будь-хто. Суд, якщо виявить нікчемність правочину, має її враховувати за власною ініціативою в силу свого положення (ex officio), навіть якщо жодна із заінтересованих осіб цього не вимагає (постанова Верховного Суду від 08.02.2023 у справі № 359/12165/14-ц). Відповідно до п.4 ч.1 ст.1 Закону України «Про споживче кредитування», загальні витрати за споживчим кредитом витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту. Згідно з ч.2 ст.8 Закону України «Про споживче кредитування», до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Таким чином, Законом України «Про споживче кредитування» безпосередньо передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за розрахунково-касове обслуговування кредиту. На виконання вимог, у тому числі, п. 4 ч.1 ст.1, ч.2 ст.8 Закону України «Про споживче кредитування» Правління Національного банку України постановою від 08.06.2017 №49 затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі Правила про споживчий кредит). Цією ж постановою визнано такою, що втратила чинність, постанову Правління Національного банку України від 10.05.2007 №168 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту». Відповідно до п.5 Правил про споживчий кредит, банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил. Банк має право обчислювати загальні витрати за споживчим кредитом, базуючись на припущенні, що платежі за послуги банку залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит, якщо договір про споживчий кредит містить умови, що дозволяють зміну процентної ставки та/або інших платежів за послуги банку, включених до загальних витрат за споживчим кредитом, і така зміна не може бути визначена на момент обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки (пункт 8 Правил про споживчий кредит). При цьому, Закон України «Про споживче кредитування» розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит. Відповідно до ч.5 ст.12 Закону України «Про споживче кредитування», умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредиту може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Такий правовий висновок викладений Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 13.07.2022 року у справі № 496/3134/19. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» (10 червня 2017 року) щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до ч.ч.1, 2 ст.11, ч.5 ст.12 Закону України «Про споживче кредитування». Аналогічних висновків з цього приводу дійшов Верховний Суд у постанові від 21.10.2020 у справі № 194/1387/19, та Велика Палата Верховного Суду у пункті 31.29 постанови від 13.07.2022 у справі № 496/3134/19. Виходячи з вищенаведеного, на переконання суду, включення до положень кредитного договору умови щодо сплати комісії, пов`язаної з наданням кредиту ("Комісія за надання", "Комісія") як плати за надання кредиту у розмірі 5% від суми кредиту, що у даному випадку дорівнює 350 грн. 00 коп., яка нараховується кредитором та обліковується в день видачі кредиту, тобто одноразово, є правомірним та не суперечить Закону України «Про споживче кредитування». Однак, що стосується комісії за обслуговування кредитної заборгованості, то з аналізу змісту договору вбачається, що сплату відповідної комісії банк покладає на позичальника попри те, що дії, за які вона справляється, вчиняються на користь банку, а не позичальника, що за логічним змістом є абсурдним. Відтак, умова кредитного договору щодо встановлення комісії за обслуговування кредитної заборгованості (по 350 грн. у кожному з 3 чергових періодів, що сумарно складає 1\~050 грн. 00 коп.) є нікчемною, а тому її нарахування є протиправним, що визначає наявність підстав для часткового задоволення вимог в частині стягнення заборгованості за комісією, а саме, виключно у сумі 350 грн. 00 коп. нарахованої комісії, пов`язаної з наданням кредиту. За таких обставин, суд дійшов висновку, що до стягнення з відповідача [PERSON] на користь позивача ТОВ «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР» підлягає заборгованість за кредитним договором №06.09.2024-100002667 від 06.09.2024 у загальному розмірі 12\~240 грн. 00 коп., що включає: заборгованість за тілом кредиту 7 000 грн. 00 коп., заборгованість по процентам за користування кредитом 4 890 грн. 00 коп., комісію, пов`язану з наданням кредиту 350 грн. 00 коп. Що стосується доводів відповідача та її представника стосовно не направлення досудової вимоги кредитором як свідчення передчасності пред`явлення позову, то суд звертає увагу, що у постанові від 27.03.2019 у справі №521/21255/13-ц Велика Палата Верховного Суду зробила такий висновок: «боржник зобов`язаний виконати його обов`язок відповідно до умов договору. Тобто,\~порушивши права або законні інтереси кредитора, боржник зобов`язаний поновити їх, не чекаючи на повідомлення (вимогу) про дострокове повернення кредиту чи на звернення до суду з відповідним позовом. Враховуючи приписи ст.ст.526, 527 і 530 ЦК України, направлення повідомлення (вимоги) про повернення кредиту стосується загального порядку досудового врегулювання відповідних спорів. Невиконання кредитором обов`язку з направлення такого повідомлення (вимоги) не означає відсутність порушення його прав, а тому він може вимагати у суді виконання боржником обов`язку з повернення кредиту». Зважаючи на те, що вимоги до [PERSON] заявлено у червні 2025 року за простроченими зобов`язаннями, строк виконання яких був визначений до 12.12.2024, тому направлення досудової вимоги кредитором на адресу позичальника є другорядним і не може ставиться у залежність від реалізації права на звернення до суду за захистом прав, порушення яких є дійсним, триваючим та доведеним і не спростоване відповідачем. З огляду на часткове задоволення позовних вимог, сплачений позивачем судовий збір за подачу позовної заяви підлягає стягненню з відповідача на користь ТОВ «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР» в сумі 1\~768 грн. 35 коп. пропорційно частині задоволених позовних вимог (73%). Вимог про відшкодування інших процесуальних витрат сторони не заявляли.

Outcome: partial