Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-16 00:00:00

У липні 2023 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра», треті особи: Відділ примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень Херсонської обл., в АРК та м. Севастополі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» про скасування арешту на майно, у якому просила: скасувати обтяження у вигляді арешту нерухомого майна, що належить [PERSON] накладений Відділом примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Херсонській області на підставі постанови про накладення арешту та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер: 43854286 виданої 03.07.2014, видавник: відділ примусового виконання рішень , та зареєстровано 08.07.2014 (індексний номер рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень: 14296561 від 08.07.2014), реєстратором: Єременко Андрієм Миколайовичем Голопристанське міськрайонне управління юстиції у Херсонській області, Херсонська обл., обтяжувач: відділ примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Херсонській області, об`єкт обтяження: все майно, тип обтяження: арешт нерухомого майна, все майно, номер запису про обтяження: 6262538 (спеціальний розділ). Позовні вимоги мотивує тим, що позивачем було отримано інформацію про існування в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно рішення про державну реєстрацію обтяження було прийнято на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер: 43854286, виданої 03.07.2014 відділом примусового виконання рішень (рішення про держжавну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 14296561 від 08.07.2014 16:58:46, Єременко Андрій Миколайович, Голопристанське міськрайонне управління юстиції у Херсонскій області, Херсонська обл.) Орган державної влади, обтяжувач: Відділ примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Хрсонській області, код ЄДРПОУ: 34906368, країна реєстрації: Україна, адреса: Україна, 73003, Херсонська область, м. Херсон, вул. Карла Маркса, 42/14. 08.10.2021 року через свого представника позивач звернулась до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Херсонській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) (надалі-Відділ примусового виконання рішень) із заявою про зняття арешту з майна. Із відповіді Відділу примусового виконання рішень (лист від 28.10.2021 року вих.№23470/2) було з`ясовано, що на виконанні у Відділі примусового виконання рішень управління ДВС ГТУЮ у Херсонській області перебувало виконавче провадження №43854286 за виконавчим листом №361/356/14-ц, виданим 23.04.2014 року Броварським міськрайонним судом Київської області на виконання заочного судового рішення про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ КБ «Надра» заборгованості за кредитним договором. В межах зазначеного виконавчого провадження державним виконавцем 03.07.2014 року було винесено постанову про накладення арешту на все майно боржника в межах суми стягнення. 05.02.2015 року державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачу з підстав, передбачених пунктом 9 частини першоїї статті 47 Закону України «Про виконавче провадження» №606-XIV від 21 квітня 1999 року, що діяв на момент завершення виконавчого провадження. Як зазначає позивач, враховуючи те, що постанова про повернення виконавчого документу ПАТ КБ «Надра» як стягувачу у ВП №43854286 була винесена державним виконавцем 05.02.2015 року, то відповідно до ч. 1 ст. 22 ЗУ «Про виконавче провадження» №606-XIV, річний строк, встановлений статтею 22 цього Закону для повторного пред`явлення виконавчого листа до виконання, сплив 05.02.2016 року. Жодної заяви щодо поновлення строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання Броварським міськрайонним судом Київської області у справі №361/356/14-ц не розглядалось. Таким чином виконавчі дії були завершені з моменту завершення виконавчого провадження. Таким чином, станом на сьогодні відсутні будь-які виконавчі провадження, де [PERSON] , є боржником, що підтверджується витягом автоматизовано системи виконавчого провадження. Зазначає, що наявність арешту на все належне їй майно перешкоджає вільно реалізувати свої права щодо придбання та подальшого розпорядження своїм правом власності, що стало підставою для звернення до суду. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12.07.2023 матеріали позову передані на розгляд судді Мальцева Д.О. 01.08.2023 року ухвалою судді Шевченківського районного суду міста Києва Мальцева Д.О. відкрито провадження у справі, прийнято рішення про розгляд справи за правилами позовного провадження в спрощеному порядку без повідомлення сторін. Також, вказаною ухвалою відповідачу було встановлено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали для подання відзиву на позовну заяву, а також клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін. 03.10.2023 на адресу суду від представника позивача ПАТ «КБ «Надра» виведення з ринку якого здійснюється Фондом гарантування вкладів фізичних осіб безпосередньо - адвоката Музичук Лесі Василівни, надійшла заява про залучення до участі у справі за позовом [PERSON] до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра», третя особа яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - Відділ примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень Херсонської обл., в АРК та м. Севастополі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про скасування арешту на майно, у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» (ЄДРПОУ: 40696815, вул. Автотранспортна, 2, офіс 205, м. Дніпро, 49089). 03.10.2023 року від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву із викладеними запереченнями проти неї. 04.10.2023 року ухвалою судді Шевченківського районного суду м.Києва Мальцва Д.О. задоволено Заяву представника позивача ПАТ «КБ «Надра» виведення з ринку якого здійснюється Фондом гарантування вкладів фізичних осіб безпосередньо - адвоката Музичук Лесі Василівни про залучення у якості третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору на стороні відповідача ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» (ЄДРПОУ: 40696815, вул. Автотранспортна, 2, офіс 205, м. Дніпро, 49089) та залучено до участі у справі за позовною заявою [PERSON] до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра», третя особа яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - Відділ примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень Херсонської обл., в АРК та м. Севастополі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про скасування арешту на майно на стороні відповідача ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» (ЄДРПОУ: 40696815, вул. Автотранспортна, 2, офіс 205, м. Дніпро, 49089). Суд, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Судом встановлено, що Згідно із ч. 1 ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно з ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно п. 2 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 5 від 03 червня 2016 року "Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Згідно ч. 1 ст. 56 Закону України "Про виконавче провадження" арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Згідно ч. 4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову. Відповідно до ч. 5 ст. 59 Закону України "Про виконавче провадження" у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду. Європейський суд з прав людини наголошує на тому, що для того, щоб втручання в право власності вважалося допустимим, воно повинно служити не лише законній меті в інтересах суспільства, а повинна бути розумна співмірність між використовуваними інструментами і тією метою, на котру спрямований будь-який захід, що позбавляє особу власності. Заходи щодо обмеження права власності мають бути пропорційними щодо мети їх застосування. Крім того, Європейський суд з прав людини у рішенні від 29 червня 2006 року у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом. У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 жовтня 2019 року у справі № 320/8618/15-ц (провадження № 61-4393сво18) вказано, що: «кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Тому, виходячи із загальних засад цивільного законодавства, у разі невизнання кредитором права боржника на припинення зобов`язання повністю або частково таке право підлягає захисту судом за позовом боржника шляхом припинення правовідношення повністю або частково на підставі пункту 7 частини 2 статті 16 ЦК України. Критерії правомірності примусу суб`єкта цивільного права до певних дій (бездіяльності) пов`язуються з тим, що відповідні дії (бездіяльність) мають бути обов`язковими для такого суб`єкта». Так, відповідно до пунктів (абзаців) 1-3 частини третьої статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі - Закон про державну реєстрацію прав) (у редакції, чинній із 16.01.2020) відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню. У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини 6 статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону. Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав). Отже, у розумінні положень наведеної норми у чинній редакції, на відміну від положень частини другої статті 26 Закону про державну реєстрацію прав у попередній редакції, яка передбачала такі способи судового захисту порушених прав як скасування записів про проведену державну реєстрацію прав та скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, наразі способами судового захисту порушених прав та інтересів особи є судове рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав; судове рішення про визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав; судове рішення про скасування державної реєстрації прав. При цьому з метою ефективного захисту порушених прав законодавець уточнив, що ухвалення зазначених судових рішень обов`язково має супроводжуватися одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав). За таких обставин у зв`язку із викладенням статті 26 Закону про державну реєстрацію прав у новій редакції відповідно до Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству", який набрав чинності з 16.01.2020, наразі чинне законодавство взагалі не передбачає скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а навпаки визначає, що такі відомості не підлягають скасуванню або вилученню. Аналогічні за змістом висновки щодо застосування статті 26 Закону про державну реєстрацію прав у новій редакції при вирішенні спорів у подібних правовідносинах наведено у постановах Верховного Суду від 23.06.2020 у справах № 906/516/19, №905/633/19, № 922/2589/19, від 30.06.2020 у справі № 922/3130/19, від 14.07.2020 у справі № 910/8387/19, від 20.08.2020 у справі № 916/2464/19, від 03.09.2020 у справі № 914/1201/19, від 18.11.2020 у справі № 154/883/19-ц, від 13.10.2021 у справі №161/15629/19. Викладене свідчить, що з 16.01.2020 законодавець вже виключив такий спосіб захисту порушених речових прав як скасування запису про проведену державну реєстрацію права, а відтак позивачем обрано невірний спосіб судового захисту, який у практичному аспекті не зможе забезпечити і гарантувати позивачу відновлення порушеного права, а значить не спроможний надати особі ефективний захист її прав. Відповідно до вимог ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно положень ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Статтею 89 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). При цьому, відповідно до ч. 1-3, 5 ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра», треті особи: Відділ примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень Херсонської обл., в АРК та м. Севастополі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» про скасування арешту на майно є необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню. В порядку ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України суд не вирішує питання розподілу судових витрат, враховуючи, що в межах даного спору судом ухвалено рішення про відмову в задоволенні позову в повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed