Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-12 00:00:00

Представник позивача ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» Усенко М.І. через систему «Електронний суд» звернувся 23.05.2025 до суду з указаним позовом та просив стягнути з відповідача [PERSON] на користь ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» заборгованість за договором від 02.08.2013 № 108063061 у загальному розмірі 120341,33 грн, а також понесені судові витрати. В обґрунтування пред`явлених вимог указав, що 02.08.2013 між ПАТ «Банк Русский Стандарт», правонаступником якого є АТ «БАНК ФОРВАРД», та [PERSON] укладено ряд кредитних договорів, зокрема кредитний договір № 108063061, за умовами якого відповідачу відкрито рахунок та надано кредит, який він зобов`язався повернути та сплачувати плату за користування ним відповідно до умов договору. При настанні терміну повернення кредиту в повному обсязі, заборгованість відповідачем погашена не була, у зв`язку з чим, за кредитним договором утворилася заборгованість у загальному розмірі 120341,33 грн, із яких: заборгованість за тілом кредиту 68202,09 грн, заборгованість за відсотками 25057,91 грн, заборгованість за комісією 27081,33 грн. Між АТ «БАНК ФОРВАРД» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» 25.07.2024 укладено договір № GL1N426202/1 про відступлення прав вимоги, за яким позивач набув право грошової вимоги, у тому числі і щодо [PERSON] , за кредитним договором від 02.08.2013 № 108063061. Відповідач продовжує ухилятися від погашення заборгованості, що є порушенням прав ТОВ «ФК «Кредит-Капітал», у зв`язку з чим, представник звернувся до суду з цим позовом. Ухвалою судді Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 27.05.2025 прийнято позовну заяву, справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Через систему «Електронний суд» 29.09.2025 представником відповідача Заболотнім П.Л. подано заяву про застосування позовної давності, в якій, серед іншого, виклав незгоду з позовними вимогами ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» щодо нарахування відсотків та комісії. Оскільки термін дії кредитного договору до 31.07.2015, вважає, що позивач пропустив строк позовної давності, який просить застосувати (а.с.166-174). Від представника позивача 02.10.2025 надійшли додаткові пояснення в справі, останній зазначає, що аргументи відповідача, викладені в заяві, є безпідставними та такими, що спрямовані на уникнення відповідальності за невиконане зобов`язання. Щодо застосування строків позовної давності представник, посилаючись на постанову Верховного Суду від 11.08.2022 у справі № 199/8478/21, зазначає, що строки звернення до суду були продовжені з 2020 року у зв`язку зі встановленням на території України карантину, а після цього у зв`язку з введенням воєнного стану. Щодо незгоди відповідача з позовними вимогами, первісним кредитором відповідачу надавалася вся інформація про умови договору, із якою він ознайомився, підтвердив своїм підписом, отже свідомо прийняв на себе зобов`язання виконання умов кредитного договору. Представником позивача подано заяву про розгляд справи за його відсутності. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися в установленому законом порядку, однак до суду не з`явилися, про причини неявки не повідомили, заяв про розгляд справи за їх відсутності до суду не надали. Відзиву не подано. Справу розглянуто в порядку спрощеного позовного провадження за правилами глави 10 розділу ІІІ ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі, якщо, відповідно до положень цього Кодексу, розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові докази в справі, надавши їм оцінку в сукупності, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено та відповідачем не оспорюється, що 02.08.2013 на підставі поданої анкети № 152429855, опитувальника клієнта фізичної особи та заяви-оферти № 108063061, між ПАТ «Банк Русский Стандарт», правонаступником якого є АТ «БАНК ФОРВАРД», та [PERSON] укладено кредитний договір № 108063061 (а.с.9, 10, 12, 13). Відповідачу відкрито рахунок та видано кредитну карту [NUMBER] , картковий продукт PCУ MasterCard Standart49 (Украина), із терміном дії до 31.08.2018 (а.с.11). Відповідно до довідки про умови кредитування та орієнтовну сукупну вартість споживчого кредиту в рамках продукту «Кредитна картка «РСУ» MasterCard», [PERSON] отримав на споживчі потреби строком до 60 місяців, із можливістю пролонгації, кредитні кошти у вигляді кредитного ліміту до 16000,00 грн, процентна ставка за кредитом 49% річних, комісія за зняття готівки за рахунок кредиту 4,90%, тариф за участь у програмі страхування від нещасних випадків 1% (а.с.13 зворот). Своїм підписом відповідач підтвердив, що погоджується з умовами надання споживчого кредиту, його обслуговування і погашення. Статтею 626 ЦПК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно зі ст.ст. 628, 629 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства, а сам договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору, до яких закон відносить умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. За приписами ч. 2 ст. 638 ЦК України, договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Згідно з ч. 1 ст. 633 ЦК України, публічним є договір, у якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом ст. 634 цього Кодексу, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк бо інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно зі ст. 1055 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі. Отже, між сторонами досягнуто згоди щодо всіх істотних умов кредитного договору та після підписання кредитного договору у сторін виникли взаємні права та обов`язки, зокрема, у ПАТ «Банк Русский Стандарт», правонаступником якого є АТ «БАНК ФОРВАРД», виникло зобов`язання щодо надання кредитних коштів, а у відповідача виникло зобов`язання з повернення кредитних коштів. Як слідує з виписки за договором та розрахунку заборгованості, зі свого боку первісний кредитор зобов`язання, передбачені цим договором, виконав у повному обсязі, надав відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами в межах встановленого кредитного ліміту. Активно користуватись кредитними коштами відповідач почав з лютого 2017 року, частково погашаючи\~заборгованість,\~сплачуючи банку\~грошові кошти\~в різних\~розмірах,\~востаннє 02.06.2022\~у розмірі\~2615,39\~грн (а.с.14-14а, 15-34). Відповідно до розрахунку, заборгованість [PERSON] за договором кредиту від 02.08.2013 № 108063061 складає 120341,33 грн, із яких: заборгованість за тілом кредиту 68202,09 грн, заборгованість за відсотками 25057,91 грн, заборгованість за комісією 27081,33 грн (а.с.14-14а). Між АТ «БАНК ФОРВАРД» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» 25.07.2024 укладено договір № GL1N426202/1 про відступлення прав вимоги, за яким ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» набуло право грошової вимоги до позичальників та/або заставодавців, зазначених у додатку № 1 до цього договору (а.с.35-37). Відповідно до витягу з реєстру договорів, права вимоги за якими відступаються, та боржників за такими договорами, що є додатком № 1 до договору від 25.07.2024 № GL1N426202/1, право вимоги за договором від 02.08.2013 № 108063061, укладеним із [PERSON] , перейшло до ТОВ «ФК «Кредит-Капітал». На момент відступлення прав вимоги загальна сума заборгованості [PERSON] за даним договором складає: 68202,09 грн -заборгованість за тілом кредиту, 25057,91 грн - заборгованість за відсотками, 27081,33 грн -заборгованість за комісією (а.с.38). На адресу відповідача новим кредитором ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» 18.04.2025 направлено досудову вимогу, у якій повідомлено про відступлення прав вимоги за договором від 02.08.2013 № 108063061, та висунуто вимогу про виконання зобов`язань за договором із погашення заборгованості у розмірі 120341,33 грн (а.с.38 зворот). Статтею 514 ЦК України встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 516 ЦК України, заміна кредитора в зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора в зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. За змістом ст. ст. 525, 526, 530 ЦК України, зобов`язання мають виконуватися належним чином, згідно з умовами договору та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається. Якщо у зобов`язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно з ч. 1 ст. 1048, ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно з ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання (ч. 1 ст. 625 ЦК України). Не погоджуючись із сумою заборгованості за відсотками та комісією, нарахованою первісним кредитором, представник відповідача посилається на Закон України «Про споживче кредитування», несправедливість умов договору та зазначає про можливість судом застосування наслідків недійсності нікчемного правочину з власної ініціативи. Згідно з ч. ч. 1, 3 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. ч. 1-3, 5-6 ст. 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна зі сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнано судом недійсним (оспорюваний правочин). Цивільне законодавство встановлює презумпцію свободи договору, яка полягає насамперед у вільному волевиявленні особи на вступ у договірні відносини, а також у вільному визначенні особою умов договору в яких фіксуються взаємні права та обов`язки його сторін. Свобода договору не є абсолютною (необмеженою), вона існує в рамках норм чинного законодавства, а дії сторін договору мають ґрунтуватися на засадах розумності, добросовісності та справедливості, тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору. Правові та організаційні засади споживчого кредитування визначають право споживача перед укладенням договору про споживчий кредит отримати від кредитодавця всю необхідну інформацію щодо умов кредитування. Ця інформація надається кредитодавцем споживачу за спеціальною письмовою чи електронною формою. За умови дотримання такої форми кредитодавець визнається таким, що виконав вимоги щодо надання споживачу інформації до укладення договору про споживчий кредит. Підставами для визнання правочину недійсним є недодержання однією стороною чи всіма сторонами вимог, які встановлені ч. ч. 1-3, 5-6 ст. 203 ЦК України, у тому числі вимог щодо змісту правочину та волевиявлення його учасника. Суд критично відноситься до тверджень представника відповідача щодо несправедливості умов договору, оскільки в судовому засіданні встановлено, що укладений між первісним кредитором і [PERSON] договір №108063061містить всі істотні умови договору, а перед його укладенням відповідач ознайомився з інформацією щодо умов кредитування, що підтверджується його особистим підписом. Також суд враховує, що на момент укладення вказаного договору, серпень 2013 року, та упродовж близько 12 років із дня його укладення, [PERSON] не заявляв вимог щодо визнання умов договорів несправедливими (недійсними). Відповідач користувався кредитним коштами та сплачував у рахунок погашення заборгованості кошти, що підтверджується долученою до матеріалів справи випискою по особовому рахунку (а.с.15-34). Верховний Суд у складі колегії суддів першої судової палати Касаційного цивільного суду від 10.01.2019 у справі № 526/405/13 вказав, що факт не вчинення жодних дій, щодо розірвання кредитних договорів, або визнання їх недійсними тривалий час, а також користуванням кредитними коштами та сплати відповідачем у рахунок часткового погашення заборгованості за кредитними договорами - є нічим іншим як визнання вище наведених кредитних договорів такими, що укладені з досягненням всіх істотних умов, а також підтвердженням отриманням всіх благ, передбачених кредитним договором. Окрім того, відповідно до правової позиції, яка викладена у постанові Верховного Суду від 04.06.2020 у справі № 910/1755/19, у зв`язку із зміною кредитора в зобов`язанні саме зобов`язання зберігається цілком і повністю, змінюється лише його суб`єктний склад у частині кредитора. Таким чином, оскільки відповідач належним чином не виконує свої зобов`язання з повернення кредитних коштів у строк, передбачений договором № 108063061, унаслідок чого у нього виникла заборгованість перед позивачем, суд приходить до висновку, що позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню. Представником відповідача заявлено клопотання про застосування строків позовної давності, оскільки строк дії кредитного договору закінчився 31.07.2015. Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Як передбачено ч. 4 ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Згідно з ч. ч. 1, 5 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Позовна давність, відповідно до ч. 1 ст. 260 ЦК України, обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими ст.ст. 253-255 цього кодексу. Не погоджуючись з доводами відповідача, представник ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» посилається на постанову Верховного Суду від 11.08.2022 у справі №199/8478/21. Так, у постанові Верховного Суду від 11.08.2022 у справі №199/8478/21 викладено правову позицію, що запровадження воєнного стану може бути підставою, яка відповідно до частини першої статті 127 ЦПК України повинна враховуватися при вирішенні питання щодо поновлення процесуального строку, якщо пропуск строку має прямий причинний зв`язок із такими обставинами. Якщо процесуальний строк був пропущений до початку війни, питання про його поновлення повинне вирішуватися з урахуванням причин, з яких строк був пропущений, та тривалості пропуску строку до запровадження воєнного стану. Відповідно до довідки про умови кредитування та орієнтовну сукупну вартість споживчого кредиту в рамках продукту «Кредитна картка «РСУ» MasterCard», [PERSON] отримав кредитні кошти на споживчі потреби строком до 60 місяців із можливістю пролонгації. Своїм підписом, відповідач підтвердив, що погодився з даними умовами (а.с.13 зворот). Як вбачається з виписки по особовому рахунку, на виконання умов договору 01.12.2017 відбулася пролонгація дії кредитного договору від 02.08.2013 №108063061, отже строк дії договору продовжено (а.с.16). Також суд враховує, що право вимоги за договором від 02.08.2013 № 108063061, укладеним з [PERSON] , перейшло до ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» 25.07.2024. Окрім того, суд звертає увагу на позицію Верховного Суду, яка була викладена в справі №\~679/1136/21 від 07.09.2022: «У пункті 12 розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України у редакції Закону України від 30.03.2020 №540-IX перелічені всі статті цього Кодексу, які визначають строки позовної давності. І всі ці строки продовжено для всіх суб`єктів цивільних правовідносин на строк дії карантину у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)... Виходячи із взаємозв`язку норм права, які були прийняті органом законодавчої влади в Україні під час дії карантину, введеного Урядом України у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19), цілей, із метою яких ці норми впроваджені, а також із метою недопущення безпідставного звуження прав учасників цивільних правовідносин, колегія суддів дійшла висновку, що п. 12 Перехідних і прикінцевих положень ЦК України щодо продовження під час карантину строків загальної і спеціальної позовної давності, передбачених статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, підлягає застосуванню.» Окрім цього, до об`єктивних причин звернення до суду за захистом своїх прав та інтересів, позивачем виокремлюється також введення воєнного стану на території країни. Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду в постанові постанові від 29.09.2022 у справі №\~500/1912/22\~дійшов висновку, що протягом дії воєнного стану суворе застосування судами процесуальних строків стосовно звернення до суду із позовними заявами, апеляційними і касаційними скаргами - може мати ознаки невиправданого обмеження доступу до суду. Окрім того,\~згідно розділу\~«Прикінцеві положення»\~ЦК України\~доповнено п.\~19, виключеного на підставі Закону № 4434-IX від 14.05.2025, за змістом якого, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії. Тому, із урахуванням продовження строку дії кредитного договору, враховуючи практику застосування норм права Верховним Судом, на підставі приписів, зокрема, ч. 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», суд вважає, що звертаючись до суду з даним позовом 23.05.2025, ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» строк позовної давності не пропущено. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. ч. 1-3 ст. 12 ЦПК України). Враховуючи, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, оскільки збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду та кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ст.ст. 12,13 ЦПК України), оскільки відповідач належним чином не виконував свої зобов`язання з повернення кредитних коштів та сплатити відсотків і комісії на умовах, передбачених договором від 02.08.2013 № 108063061, унаслідок чого у нього виникла заборгованість перед позивачем, суд приходить до висновку, що позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу. Так, представник позивача просить суд стягнути з відповідача на користь позивача понесені ним витрати по сплаті судового збору в розмірі 2422,40 грн та витрати понесені на правову допомогу у розмірі 7000,00 грн. Згідно зі ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справ, покладаються, у разі задоволення позову на відповідача. Суд враховує, що при зверненні з позовом до суду позивачем сплачено судовий збір у розмірі 2422,40 грн, який, із урахуванням задоволення позовних вимог у частині стягнення заборгованості, а також вимог ст. 141 ЦПК України, підлягає стягненню з відповідача [PERSON] на користь позивача ТОВ «ФК «Кредит-капітал». Щодо витрат на правничу допомогу, суд зазначає, що право на професійну правничу допомогу гарантовано ст. 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України у рішеннях від 16.11.2000 № 13-рп/2000, від 30.09.2009 № 23-рп/2009. Так, у рішенні Конституційного Суду України від 30.09.2009 № 23-рп/2009 зазначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо. Згідно зі ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта, інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат повинен бути співмірним зі складністю справи та виконаними адвокатом роботами (послугами), часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (послуг), обсягом наданих послуг та виконаних робіт, ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. В обґрунтування витрат на правову допомогу стороною позивача було подано свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю № 2093 на ім`я Усенка М.І., витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань на АО «Апологет», де керівником є Усенко М.І., ордер від 01.03.2024 серії ВС № 1266140, виданий АО «Апологет» Усенку М.І. на надання правничої (правової) допомоги ТОВ «ФК «Кредит Капітал» на підставі договору про надання правової допомоги від 01.03.2024 № 0103, договір про надання правової (правничої) допомоги від 01.03.2024 № 0103, укладений між ТОВ «ФК «Кредит Капітал» та АО «Апологет», витяг із замовлення від 07.04.2025 № 43 до договору про надання правової (правничої) допомоги від 01.03.2024 № 0103, де обумовлена вартість наданих послуг 7000,00 грн, детальний опис наданих послуг від 11.04.2025 за договором про надання правової (правничої) допомоги від 01.03.2024 із зазначенням найменування послуг та витрачених адвокатом годин, рахунок на оплату від 07.04.2025 № 52 згідно договору про надання правової (правничої) допомоги від 01.03.2024 та витягу із замовлення № 43. Велика Палата Верховного Суду вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц та постанова Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 справі № 904/4507/18). Також у постанові Верховного Суду від 13.05.2021 у справі № 903/277/20 зазначено, що оцінка обґрунтованості, пропорційності витрат на професійну правничу допомогу з урахуванням обсягу наданих адвокатом позивача послуг, складністю справи, беручи до уваги, зокрема критерії реальності понесення адвокатських витрат, розумності їхнього розміру, співмірності, а також підтвердженість таких витрат належними та допустимими доказами вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням конкретних обставин кожної справи. Враховуючи наведене, а також положення ч. 2 ст. 141 ЦПК України, суд бере до уваги обставини справи, те, що позов задоволено, співмірність винагороди за надані юридичні послуги зі складністю справи, ціну позову, час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт, значення справи для сторін, а також, враховує принцип розумності та справедливості, та вважає вимоги позивача щодо розподілу судових витрат на правничу допомогу такими, що підлягають задоволенню, а тому слід стягнути з відповідача в користь позивача 7000,00 грн на відшкодування витрат за надання професійної правничої допомоги.

Outcome: approved