Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-12 00:00:00

27 червня 2025 року [PERSON] , РНОКПП - [NUMBER] , звернулася до суду з позовною заявою до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ЄВРОІНС УКРАЇНА», код ЄДРПОУ - 22868348, Львівського комунального підприємства «ЛЬВІВЕЛЕКТРОТРАНС», код ЄДРПОУ - 03328406, та просить суд: - стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ЄВРОІНС УКРАЇНА» на користь [PERSON] моральну шкоду в розмірі - 28 338, 00 грн.; - стягнути з Львівського комунального підприємства «ЛЬВІВЕЛЕКТРОТРАНС» на користь [PERSON] моральну шкоду в розмірі - 751 662, 00 грн.; - вирішити питання судових витрат. Позовні вимоги обгрунтовує тим, що [INFO] приблизно о 15.00 год., [PERSON] , керуючи технічно справним тролейбусом №556 тип «ШКОДА», заводський №11012, здійснюючи перевезення пасажирів по маршруту №23 від вул. Стрийська до вул. Ряшівська, проводячи посадку - висадку пасажирів на зупинці громадського транспорту вул. В.Великого, 26-А, здійснюючи закривання дверей тролейбуса, яким затиснуло праву руку пішоходу [PERSON] та в подальшому при початку руху в сторону вул. Кульпарківська порушила вимоги Розділу 10 п.п. 10.1 Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001року, які виразилися в тому, що вона керуючи технічно справним транспортним засобом, своїми діями створила загрозу безпеці дорожнього руху, перед початком руху не переконалася, що він буде безпечним і не створить небезпеки іншим учасникам руху, що призвело до наїзду на пішохода [PERSON] , котрий перебував поблизу тролейбуса. Потерпілий [PERSON] відповідно до висновку судово-медичної експертизи отримав тупу поєднану травму тіла у вигляді множинних переломів кісток з пошкодженням внутрішніх органів, що призвела до гострої внутрішньої кровотечі, набряку головного мозку з розвитком поліорганної недостатності і смерті. [PERSON] як учасник дорожнього руху грубо порушила вимоги Розділу 10 п.п. 10.1 Правил дорожнього руху України. Вищевказані порушення перебувають у причинному зв`язку з настанням дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок якої загинув [PERSON] . Згідно заяви від 29.07.2020 року позивача, [PERSON] визнано потерпілою у даному кримінальному провадженні. Вироком від 07.11.2022 року затверджено угоду про визнання винуватості від 31 серпня 2020 року укладеною між прокурором Львівської місцевої прокуратури №3 та [PERSON] у кримінальному провадженні №12020140080001314. [PERSON] визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, та призначене їй узгоджене сторонами кримінального провадження покарання у виді трьох років позбавлення волі, зі звільненням її від відбування покарання на підставі ст.75 КК України. Цим же вироком від 07.11.2022 року встановлено, що на момент вчинення злочину [PERSON] працювала водієм тролейбуса тролейбусного депо ЛКП «Львівелектротранс». Враховуючи, що злочин передбачений ч.2.ст.286 КК України вчинила під час виконання своїх трудових обов`язків, тому позивач вважає, що шкода має бути їй відшкодована ЛКП «Львівелектротранс», а також ПрАТ СК «Євроінс Україна», оскільки страхового відшкодування не отримувала. Вважає у зв`язку із смертю сина їй заподіяно значні моральні страждання, які виразились у постійному стані тривоги, неможливістю усвідомити реальність події, що трапилась, та іншими наслідками, які супроводжували її як матір до, під час та після поховання. Вона втратила значну частину звичайного для себе способу життя та зазнала значних душевних, психічних переживань, втратила психологічну стабільність, стала дуже знервованою, неспокійною, у неї порушився сон, вона постійно відчуває дискомфорт, який не зможе забути ніколи. Втрата найріднішої єдиної дитини є найвищою немайновою втратою, яка не підлягає відновленню. Раптова смерть сина позбавила можливості її матеріальної та моральної підтримки в старості, та неможливості продовження роду. Вона з покійним чоловіком чекала дитину дев`ять років, а коли народився син [PERSON] , всю свою ласку і турботу передала йому. Незважаючи на наявність кількох вищих освіт, вона відмовилася від розбудови своєї кар`єри і своє життя повністю присвятила вихованню сина. Таке виховання не було марним, її син отримав спеціальність комп`ютерна інженерія в Львівській політехніці, займався бізнесом та повністю утримував її, так як я після смерті чоловіка вона залишилися сама з мінімальною пенсією. Усвідомлення того, що вона залишилася одна, без сина і внуків, яких у неї більше ніколи не буде, позбавило сенсу її життя, що робити далі вона не знає. Незважаючи на те, що після смерті [PERSON] пройшло чимало часу, вона не може пережити його втрату. Описані страждання, фізичні, душевні, неможливо оцінити в якомусь еквіваленті настільки, щоб це відповідало їх розмірам. Тому для визначення матеріального еквіваленту моральної шкоди, позивачка уклала договір 0731-2/23 від 31.07.2023року з Науково- дослідним інститутом судових експертиз та права про проведення судово-психологічної експертизи. Згідно висновку експерта №597/24 від 05.03.2024 року, матеріальний еквівалент моральної шкоди, заподіяної [PERSON] склав 780000,00грн. (сімсот вісімдесят тисяч гривень). Ця сума включає компенсацію за перенесені моральні страждання, а також вартість коригувальних заходів, спрямованих на нормалізацію її психічного та психологічного стану. Відповідачем-1 Приватним акціонерним товариством «СК «ЄВРОІНС Україна» 23.07.2025 року надано відзив на позов, з якого вбачається, що Товариство заперечує проти стягнення з нього страхового відшкодування, оскільки у справі відсутнє свідоцтво про право на спадщину. Відповідачем-2 Львівським міським комунальним підприємством «Львівелектротранс» на адресу суду направлено пояснення в якому зазначено, що ЛКП «Львівелектротранс» не заперечує проти наявності моральної шкоди у позивачки, однак просить зменшити розмір відшкодування, заявлений позивачкою, оскільки є комунальним підприємством, яке в тому числі здійснює перевезення пільгових категорій громадян та є планово - збитковим. Ухвалою від 30.06.2025року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. 30.07.2025 року представник відповідача-2 Львівського комунального підприємства «Львівелектротранс» адвокат Кудрань М.М. через систему «Електронний суд» подала клопотання про залучення [PERSON] в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору. Ухвалою підготовчого засідання від 30.07.2025 року залучено [PERSON] в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору. Ухвалою від 16.09.2025року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі, дав пояснення аналогічним які викладені в позовній заяві та просив суд стягнути з відповідачів на користь позивача моральну шкоду в розмірі 780 000 грн., а саме: з ПрАТ СК «Євроінс Україна» - 28338,00грн., з Львівського комунального підприємства «Львівелектротранс» - 751662грн., витрати на правову допомогу в розмірі - 20 000грн. Представник відповідача-1 Приватного акціонерного товариства «СК «ЄВРОІНС Україна» в судове засідання не з`явився, однак подав клопотання про проведення розгляду справи за його відсутності. Представник відповідача-2 Львівського міського комунального підприємства «Львівелектротранс» в судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи. Третя особа також не прибула до суду з невідомих причин. Суд, заслухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини, які регулюються нормами цивільного законодавства. 08 липня 2020року на вул. В.Великого, 26-А сталася дорожньо-транспортна пригода за участю тролейбуса №556 тип «ШКОДА», заводський №11012 та пішохода [PERSON] . Тролейбус наїхав на пішохода [PERSON] завдавши йому травм, внаслідок яких 11 липня 2020року наступила смерть потерпілого. Згідно вироку від 07.11.2022 року Франківського районного суду м.Львова встановлено, що [INFO] приблизно о 15:00 год., [PERSON] , керуючи технічно справним тролейбусом №556 тип «ШКОДА», заводський №11012, здійснюючи перевезення пасажирів по маршруту №23 від вул. Стрийська до вул. Ряшівська, проводячи посадку - висадку пасажирів на зупинці громадського транспорту вул. В.Великого, 26-А, здійснюючи закривання дверей тролейбуса, яким затиснуло праву руку пішоходу [PERSON] та в подальшому при початку руху в сторону вул. Кульпарківська порушила вимоги Розділу 10 п.п. 10.1 Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001 року, які виразилися в тому, що вона керуючи технічно справним транспортним засобом, своїми діями створила загрозу безпеці дорожнього руху, перед початком руху не переконалася, що він буде безпечним і не створить небезпеки іншим учасникам руху, що призвело до наїзду на пішохода [PERSON] , котрий перебував поблизу тролейбуса. Потерпілий [PERSON] відповідно до висновку судово-медичної експертизи отримав тупу поєднану травму тіла у вигляді множинних переломів кісток з пошкодженням внутрішніх органів, що призвела до гострої внутрішньої кровотечі, набряку головного мозку з розвитком поліорганної недостатності і смерті. [PERSON] як учасник дорожнього руху грубо порушила вимоги Розділу 10 п.п. 10.1 Правил дорожнього руху України. Вищевказані порушення перебувають у причинному зв`язку з настанням дорожньо - транспортної пригоди, внаслідок якої загинув [PERSON] . [PERSON] в даному кримінальному провадженні визнана потерпілою. Вироком від 07.11.2022року затверджено угоду про визнання винуватості від 31 серпня 2020 року укладеною між прокурором Львівської місцевої прокуратури №3 та [PERSON] у кримінальному провадженні №12020140080001314, яким [PERSON] визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, та призначене їй узгоджене сторонами кримінального провадження покарання у виді трьох років позбавлення волі, зі звільненням її від відбування покарання на підставі ст.75 КК України. Цим же вироком від 07.11.2022 року встановлено та не заперечується відповідачем-1, що на момент вчинення злочину [PERSON] працювала водієм тролейбуса тролейбусного депо ЛКП «Львівелектротранс». Злочин передбачений ч.2.ст..286 КК України вчинила під час виконання своїх трудових обов`язків. Як убачається з висновку судового експерта Кошулинської З.В. №597/24 від 05.03.2024року за результатами проведення судово-психологічної експертизи трагічна смерть сина [PERSON] ([INFO]) є психотравмуючою для [PERSON] , як матері. Для [PERSON] події, що сталися, а саме смерть сина, стали психотравмувальним фактором пролонгованої дії по теперішній час і безперечно мають стресовий вплив. Стресовий вплив здійснюється внаслідок її постійних переживань, що викликані трагічним сприйняттям ситуації, яка виникла внаслідок втрати сина. Основними причинами подібних переживань стали наступні: - постійні спогади душевних і фізичних страждань; - повторне переживання спогадів про трагедію, похорони; - [PERSON] змушена тратити своє здоров`я, час, зусилля, гроші, психічні і психофізіологічні ресурси для того, щоб притягнути до відповідальності, тих хто винен у смерті її сина. Накопичення пролонгованої дії стресових факторів, а саме: невротичного, психологічного та психічного характеру призвели до негативних результатів погіршення психофізіологічного та психоемоційного стану [PERSON] , яка певний час жила та продовжує жити в моральних і психологічних стражданнях. Матеріальний еквівалент моральної шкоди, заподіяної [PERSON] склав 780000,00грн. (сімсот вісімдесят тисяч гривень). Ця сума включає компенсацію за перенесені моральні страждання, а також вартість коригувальних заходів, спрямованих на нормалізацію її психічного та психологічного стану. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі (пункт 3 частини другої статті 11 ЦК України). Статтею 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Згідно з частиною четвертою статті 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Згідно з п. 3 ППВСУ № 4 від 31.03.1995р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» - під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до ч.1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Частиною 1 статті 1168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Частиною другою статті 1168 ЦК України визначено, що моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю. Відповідно до ч. 2, 5 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Згідно з частиною першою статті 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. Шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок ДТП, є, зокрема, шкода, пов`язана із смертю потерпілого (ст. 23.1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»), у разі чого страховик (у випадках, передбачених цим Законом, - МТСБУ) відповідно до ст. 27 вказаного Закону зокрема відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами. Потерпілим у значенні Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» є юридичні та фізичні особи, життю, здоров`ю та/або майну яких заподіяна шкода внаслідок ДТП з використанням транспортного засобу (ч. 1.3). Страхова сума - це грошова сума, у межах якої (тобто не більше) страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. Страхові виплати за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності обмежуються страховими сумами, які діяли на дату укладення договору та зазначені в договорі страхування (ст. 9 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Враховуючи, що цивільно-правова відповідальність ЛКП «Львівелектротранс» була застрахована ПрАТ «СК«Євроінс Україна» (генеральний договір добровільного страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів № 711006-2201-00262 від 16.03.2020року), суд приходить до висновку, що позовна вимога про стягнення з відповідача-2 страхового відшкодування в сумі - 28338,00 грн. підлягає до задоволення, оскільки в кримінальному провадженні потерпілою визнано також [PERSON] , дружину [PERSON] , однак така не зверталася з позовм про стягнення моральної шкоди. Заперечення відповідача-2, що відсутність свідоцтва про прийняття спадщини є підставою для відмови в позові, не відповідає вимогам Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Зазначений Закон, зокрема ст. 27, яка діяла на момент виникнення правовідносин передбачає, що страховик відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Подібне положення містить ч.2 ст. 1168 ЦК України у якій зазначено, що моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю. Позивачка є матір`ю загиблого [PERSON] і визнана потерпілою відповідно до вимог чинного законодавства. Крім цього, з пояснень представника позивачки, загиблий постійно проживав разом із своєю матір`ю за однією адресою і вона не подавала заяву про відмову від спадщини, тому є особою яка прийняла спадщину (ст.1269 ЦК України). Статтею 1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). За приписами ст. 81, 82 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи безпосередньо до суду (ст. 83 ЦПК). Обставини, які визнаються учасниками справи не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованих сумнівів щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Згідно з частиною шостою статті 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Відповідно до п.9 ППВСУ № 4 від 31.03.1995р. «Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за вчасною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості». Як було встановлено судом позивачці була заподіяна моральна шкода. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. При вирішенні питання про розмір завданої моральної шкоди, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості з урахуванням обставин справи та тяжкості страждань позивачки, суд вважає, що розмір моральної шкоди в сумі 751 662,00 гривень, який просить стягнути позивачка з Відповідача-2 є обгрунтованим, відповідає засадам розумності та справедливості, та такий що відповідає характеру правопорушення, глибині фізичних та душевних страждань позивача. Суд не вбачає підстав для зменшення розміру моральної шкоди заявленої позивачем. Представником позивача заявлено також вимогу про стягнення з відповідача витрат на оплату послуг адвоката в розмірі 20 000 грн. Положеннями ст. 137 ЦПК України регламентовано, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правової допомоги за рахунок держави. Для цілей розподілу судових витрат: 1)розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану з справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів, тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Представником позивача надано Договір №05-06/25 від 18 червня 2025року та додаткову угоду до зазначеного договору, опис робіт виконаний адвокатом в межах даної справи та квитанцію про оплату правової допомоги. За таких обставин суд приходить до висновку, що витрати на правничу допомогу підлягають зменшенню, і такі мають бути співмірними зі складністю справи та часом витраченим адвокатом на ведення справи та обсягом наданих адвокатом послуг, а тому підлягають стягненню з відповідачів. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність доказів окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає до задоволення в повному обсязі. На підставі наведеного,

Outcome: approved