Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-09 00:00:00

\~Представник АТ «Банк Кредит Дніпро» через систему «Електронний суд» звернувся до Заводського районного суду м.Дніпродзержинська з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості. В обґрунтування позовної заяви зазначає, що 29.10.2020 між Акціонерним товариством "Банк Кредит Дніпро" та [PERSON] підписано заяву-згоду №1098343 на укладання Універсального договору банківського обслуговування клієнтів фізичних осіб. 29.10.2020 між банком та клієнтом укладено кредитний договір № 22033000432136 згідно якого банком надано грошові кошти (кредит) в сумі 163 934,42 грн строком на 60 місяців, з оплатою процентів в розмірі 0,001% річних за строкову заборгованість та в розмірі 56% річних за прострочену заборгованість, щомісячна комісія за обслуговування кредиту складає: з 29.10.2020 по 27.02.2022 -3% від суми кредиту, з 28.02.2022 по 28.05.2023 2,5 % від суми кредиту, з 29.05.2023 по 28.08.2024 -1,5 % від суми кредиту, з 29.08.2024 по 29.10.2025 0,925% від суми кредиту. Платежі з погашення заборгованості за кредитом, сплати процентів за користування кредитом та щомісячної комісії за обслуговування кредиту здійснюється у вигляді щомісячних ануітетних платежів Обов`язкових платежів в сумі 6000,00 гривень. Перед підписанням заявизгоди на укладання УДБО клієнту були надані всі роз`яснення стосовно умов кредитування, на підтвердження цього факту клієнт підписав паспорт споживчого кредиту від 29.10.2020 (2.7.4. УДБО передбачає, що сторони домовились, що Клієнт вважається належним чином, у тому числі письмово, повідомленим/ознайомленим: 2.7.4.4. З інформацією, передбаченою Законом України «Про споживче кредитування», з якою Банк зобов`язаний ознайомити Клієнта до моменту укладання Кредитного договору шляхом підписання Паспорту споживчого кредиту за обраним видом Кредиту). Станом на момент направлення позовної заяви заборгованість по кредитному договору не погашена і станом на 31.03.2025 складає загалом 234656,08 гривень, з яких: -188084,14 грн - заборгованість по простроченому кредиту; -2,40 грн заборгованість по прострочених процентах; -46569,54 грн заборгованість по простроченій комісії. Отже, банк виконав умови кредитного договору та надав відповідачу кредитні кошти, однак відповідачем належним чином не виконувалися умови кредитного договору, несвоєчасно та не в повному обсязі здійснювалося погашення заборгованості. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09.04.2025 року, цивільну справу №208/4497/25 передано до провадження судді Гречаній В.Г. Згідно до відповіді Відділу формування та ведення реєстру територіальної громади міста Кам`янської міської ради, яка надійшла до суду 24.04.2025 [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою суду від 25.04.2025 року відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання. Представник позивача Перепелиця Ю.В. подала до суду заяву, у якій просить слухати справу без участі представника позивача, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про місце, день та час розгляду справи неодноразово повідомлявся шляхом направлення повісток за допомогою поштових відправлень «Укрпошта» на адресу реєстрації відповідача, що в розумінні п.4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України, є належним повідомленням про розгляд справи, причини своєї неявки суду не повідомив. Правом на подання відзиву на позовну заяву не скористався. Заяв та клопотань про проведення розгляду справи за його відсутності не подавав. Відповідно до\~ст. 44 ЦПК України, учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Відповідно до положень ч. 4 ст. 174, ч. 8 ст. 178 ЦПК України суд вирішує справу за наявними матеріалами. Положеннями\~ст.174 ЦПК України\~закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Відповідно до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього\~Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи, що дозволило суду вважати за необхідне визнати його неявку з неповажних причин, провести заочний розгляд справи, розглянути справу на підставі наявних у справі доказів. Розумність тривалості судового розгляду має визначатися з огляду на обставини справи та наступні критерії: складність справи, поведінка заявника та компетентних органів, а також важливість предмета позову для заявника у справі (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Фрідлендер проти Франції»). Таким чином, суд вважає за можливе на підставі ст.280,281,\~282\~ЦПК\~України ухвалити у справі заочне рішення суду в судовому засіданні за відсутності сторін та без фіксування процесу технічними засобами відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК Розглянувши подані позивачем документи, з`ясувавши фактичні обставини, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що надані позивачем докази та повідомлені ним обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, є достатніми для прийняття рішення у справі в порядку спрощеного позовного провадження, як це передбачено\~ст. 279 ЦПК України. Інші процесуальні дії (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження тощо) не застосовувались. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги позову, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи. Судом встановлено, що 29.10.2020 року між АТ «Банк Кредит Дніпро» та [PERSON] підписано Заяву-згоду № 1098343 на укладання Універсального договору банківського обслуговування клієнтів-фізичних осіб. 29.10.2020 року між АТ «Банк Кредит Дніпро» та [PERSON] підписано кредитний договір №22033000432136, відповідно до умов якого узгоджено: сума кредиту 163934,42 грн., строк кредитування 60 місяців, кінцева дата повернення кредиту 29.10.2025 року, щомісячна комісія з обслуговування кредиту: з 29.10.2020 по 27.02.2022 -3% від суми кредиту, з 28.02.2022 по 28.05.2023 2,5 % від суми кредиту, з 29.05.2023 по 28.08.2024 -1,5 % від суми кредиту, з 29.08.2024 по 29.10.2025 0,925% від суми кредиту. У паспорті споживчого кредиту від 29.10.2020 року зазначені ті ж самі істотні умови договору, що й у кредитному договорі. 29.10.2020 року між [PERSON] та Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «ПЗУ Україна страхування життя». Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором №22033000432136 від 29.10.2020 року станом на 31.03.2025 року встановлено, що загальна вартість заборгованості складає 234656,08 грн., з яких залишок простроченого кредиту 188084,14 грн., залишок простроченої комісії 46569,54 грн. З даного розрахунку заборгованості вбачається, що відповідач частково погашав кредит. З виписки по особовому рахунку [PERSON] вбачається, що за період з 29.10.2020 року по 31.03.2025 року вбачається, що внаслідок порушення вимог кредитного договору, у відповідача виникла заборгованість. Відповідно до ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Ст. 4 ЦПК України визначає, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребування судом у передбачених цим Кодексом випадках. Ст. 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. \~ \~ \~ \~Ці дані встановлюються такими засобами: \~ \~ \~ \~1) письмовими, речовими і електронними доказами; \~ \~ \~ \~2) висновками експертів; \~ \~ \~ \~3) показаннями свідків. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності. Відповідно до\~ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ч.2\~ст. 1050 ЦК України\~якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. Статтею 526 ЦК України\~передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог діючого законодавства. Відповідно до ч. 1\~ст. 530 ЦК України\~якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). За загальним правилом, передбаченим\~статтею 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Частинами другою, третьою\~статті 215 ЦК України\~визначено, що недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Відповідно до пункту 4 частини першої\~статті 1 Закону України «Про споживче кредитування»\~загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту. Згідно з частиною другою\~статті 8 Закону України «Про споживче кредитування»\~до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Отже,\~Законом України «Про споживче кредитування»\~безпосередньо передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту. На виконання вимог, у тому числі, пункту 4 частини першої статті\~1\~та частини другої статті\~8 Закону України «Про споживче кредитування»\~Правління Національного банку України постановою від 08 червня 2017 року №49\~затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі - Правила про споживчий кредит). Цією ж\~постановою\~визнано такою, що втратила чинність,\~постанову Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року №168 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту». Відповідно до пункту 5 Правил про споживчий кредит банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, - щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил. Банк має право обчислювати загальні витрати за споживчим кредитом, базуючись на припущенні, що платежі за послуги банку залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит, якщо договір про споживчий кредит містить умови, що дозволяють зміну процентної ставки та/або інших платежів за послуги банку, включених до загальних витрат за споживчим кредитом, і така зміна не може бути визначена на момент обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки (пункт 8 Правил про споживчий кредит). Згідно з додатком 1 до Правил про споживчий кредит загальні витрати за споживчим кредитом, тобто витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги банку (у тому числі за ведення рахунків) та кредитного посередника (за наявності), які сплачуються споживачем і пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту. Правила про споживчий кредит розроблені й затверджені на виконання вимог\~Закону України «Про споживче кредитування»\~та підтверджують правомірність дій банку щодо встановлення у договорі споживчого кредиту комісії за обслуговування кредитної заборгованості. Закон України «Про споживче кредитування»\~розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації. Відповідно до частин першої та другої\~статті 11 Закону України «Про споживче кредитування»\~після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит. Згідно з частиною п`ятою\~статті 12 Закону України «Про споживче кредитування»\~умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності\~Законом України «Про споживче кредитування»\~(10 червня 2017 року), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті\~11, частини п`ятої статті\~12 Закону України «Про споживче кредитування». Такий правовий висновок викладений Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 13 липня 2022 року у справі №496/3134/19. ВЗагальних умов кредитування розділу 6 «Умови надання споживчих кредитів» Універсального договору банківського обслуговування клієнтів - фізичних осіб у АТ «Банк Кредит Дніпро» версія 16.1, які затверджені протоколом комітету з бізнесу фізичних осіб АТ «Банк Кредит Дніпро» від 08.10.2020 року №87.3, що були чинними на час укладення оспорюваного договору, банк здійснює обслуговування кредиту (здійснює нагадування про дати сплати заборгованості за кредитом та суму заборгованості, шляхом направлення SMS - повідомлень; вносить зміни до графіку погашення у випадку здійснення клієнтом часткового дострокового погашення кредиту, за письмовою вимогою клієнта надає оновлений графік погашення або інформацію про залишок заборгованості, тощо) та стягує плату за обслуговування такого кредиту у вигляді щомісячної комісії. Оцінюючи зміст положення кредитного договору, яким передбачено сплату щомісячної комісії за обслуговування кредиту, та зміст положень пункту 6.9.3 Загальних умов кредитування розділу 6 «Умови надання споживчих кредитів» Універсального договору банківського обслуговування клієнтів - фізичних осіб у АТ «Банк Кредит Дніпро», чинними на час укладення кредитного договору\~№22033000432136 від 29.10.2020 року, якими визначено, що послуга банку по обслуговуванню кредиту полягає у тому, що банк здійснює нагадування про дати сплати заборгованості за кредитом та суму заборгованості, шляхом направлення SMS - повідомлень; вносить зміни до графіку погашення у випадку здійснення клієнтом часткового дострокового погашення кредиту, за письмовою вимогою клієнта надає оновлений графік погашення або інформацію про залишок заборгованості, тощо, колегія дійшла висновку, що дії банку, які складають обслуговування кредиту, відповідають зобов`язанням банку, визначеним пунктом 6.9.7 Загальних умов кредитування, про надання не частіше одного разу на місяць безоплатно інформації про поточний розмір заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої банку, надання виписок по рахунку, щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за договором, які сплачені та які належить сплатити і дати сплати, та зобов`язанням кредитодавця про надання інформації споживачу, визначених\~статтею 11 Закону України «Про споживче кредитування», а тому такі послуги не можуть бути оплатними. Наведене дає підстави для висновку, що положення кредитного договору\~№22033000432136 від 29.10.2020 року, якими передбачено сплату щомісячної комісії за обслуговування кредиту (з 29.10.2020 по 27.02.2022 -3% від суми кредиту, з 28.02.2022 по 28.05.2023 2,5 % від суми кредиту, з 29.05.2023 по 28.08.2024 -1,5 % від суми кредиту, з 29.08.2024 по 29.10.2025 0,925% від суми кредиту) суперечать положенням частини першої та другої\~статті 11 Закону України «Про споживче кредитування», а тому таке положення є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті\~11, частини п`ятої статті\~12 Закону України «Про споживче кредитування». Такі висновки відповідають правовій позиції Верховного Суду, яка викладена також у постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 листопада 2023 року в справі №204/224/21. Виходячи з викладеного, надавши належної оцінки представленим у справі доказам, у їх сукупності; встановивши укладення між\~АТ «Банк Кредит Дніпро» та [PERSON] 29.10.2020 кредитного договору\~№22033000432136 та отримання за його умовами грошових коштів; враховуючи неналежне виконання відповідачем умов вказаного договору та наявність, у зв`язку з цим, заборгованості перед банком; встановивши нікчемність умов договору щодо нарахування комісії, - суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення та стягнення з відповідача на користь позивача залишку простроченого кредиту у розмірі 188084,14 грн, та залишку прострочених відсотків у розмірі 2,40 грн, що всього становить 188086,54 грн. Зазначена вище заборгованість підтверджується наявним у справі розрахунком заборгованості, який є арифметично правильним та не спростований відповідачем. Підстави для стягнення із\~ [PERSON] \~на користь АТ «БанкКредит Дніпро»\~заборгованості\~по простроченій комісії у розмірі\~46569,54 грн. - відсутні з наведених вище підстав, у зв`язку з нікчемністю умов договору щодо сплати щомісячної комісії за обслуговування кредиту. Суд звертає увагу, що в кредитному договорі не зазначено переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, що надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування). Відповідного обґрунтування (знаданням доказів) наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні кредитного договору в позовній заяві не наведено. Зазначені висновки знаходять своє підтвердження у постановах Дніпровського апеляційного суду від 08.01.2025 року у справі № 183/7320/20, від 05.09.2024 року у справі № 206/825/24, від 28.11.2024 року у справі № 199/9400/23\~. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18) вказано, що встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Відповідно до ч. 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права. Також суд зазначає, що згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення («Серявін та інші проти України» (Seryavin and Others v. Ukraine) від 10 лютого 2010 року, заява №4909/04). Отже, врахувавши вищевикладені обставини справи, наявні в матеріалах справи докази, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог АТ «БАНК КРЕДИТ ДНІПРО». Статтею 141 ЦПК України\~передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ст. 141 ЦПК України,\~суд стягує з відповідача [PERSON] на користь АТ «БАНК КРЕДИТ ДНІПРО» судові витрати по справі, пов`язані зі сплатою судового збору при подачі ним позову до суду, в сумі 2257 (дві тисячі двісті п`ятдесят сім) гривень 04 копійки.

Outcome: partial