Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-12 00:00:00

21 серпня 2025 року позивач звернулась до суду з позовною заявою до [PERSON] , якою просила розірвати шлюб між нею та відповідачем зареєстрований 29.04.2024 року Департаментом адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради за актовим записом №88. В обґрунтування позову позивач вказала на те, що 29 квітня 2024 року між позивачем та відповідачем було зареєстровано шлюб. У подружжя є спільні діти: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Сімейне життя між сторонами не склалося, через різні погляди на життя, сімейні цінності, відсутнє взаєморозуміння. Сторони втратили почуття любові та поваги один до одного. Фактично шлюбні відносини припинені, та спільне господарство не ведеться, сторони разом не проживають. За таких обставин нормальні шлюбні відносини не можуть бути поновлені. Примирення та збереження шлюбу між сторонами неможливе з підстав викладених вище. Крім того, перебування у шлюбі суперечить інтересам позивачки, тому вона наполягає на розлученні без надання строку на примирення, у зв`язку із неможливістю збереження сім`ї. У судове засідання позивачка не з`явилась, надавши 13.10.2025 року на електронну адресу суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала та просила задовольнити в повному обсязі. Представник позивача адвокат Данилова А.Г. у судове засідання не з`явилась, 09.10.2025 року направила через систему «Електронний суд» заяву у якій просила здійснювати розгляд справи за її та позивача відсутності, позовні вимоги просила задовольнити. Відповідач у судове засідання не з`явився, 06.10.2025 року від останнього на адресу суду засобами поштового зв`язку надійшов відзив у якому відповідач просить розірвати шлюб між ним та позивачем, а судове засідання провести без його участі. Згідно ч.2\~ст.247\~ЦПК України,\~у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхньої неповнолітньої дитини, що має істотне значення. Судом встановлено та свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] виданим 29 квітня 2024 року Департаментом адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради підтверджено, що [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , зареєстрували шлюб 29 квітня 2024 року про що складено відповідний актовий запис №88 (а.с.на звороті 5). У подружжя народились діти: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується відповідними свідоцтвами про народження дітей (а.с.6 та на звороті). Згідно ч.1 ст.24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч.1 ст.55 СК України, дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Положеннями ч.ч.3, 4 ст.56\~СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Сторони шлюбно-сімейні відносини не підтримують та загальне господарство не ведуть, шлюб носить формальний характер і збереження його суперечило б інтересам сторін, у зв`язку з чим шлюб підлягає розірванню. Відповідно до ст.113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Щодо стягнення з відповідача судових витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 1 000 грн., суд зазначає наступне. Частиною восьмою\~статті 141 ЦПК України\~визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Позивачем до позовної заяви додані докази на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу, а саме: копію договору про надання правової допомоги від 12.08.2025 року (а.с.9 на звороті-10); рахунок від 12.08.2025 року на загальну суму наданих послуг 1\~000 грн. (а.с.на звороті 10); квитанцію від 14.08.2025 року (а.с.на звороті 11); копію ордера серії АЕ №1320720 (а.с.3). За таких обставин, оцінивши надані позивачем докази на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу та врахувавши зміст та обсяг наданих робіт, а також фактичний об`єм виконаної роботи, суд вважає заявлений позивачем до відшкодування розмір правової допомоги у розмірі 1 000 грн обґрунтованим та таким, що відповідає критеріям реальності адвокатських витрат, а також критеріям розумності та справедливості. Також, судом враховано правову позицію Верховного Суду, викладену в Постанові від 12 лютого 2020 року у справі № 648/1102/19, відповідно до якої витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2 статті 137 ЦПК України). Враховуючи наведене, а також відсутність клопотання відповідача про зменшення витрат на правову допомогу, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правничу допомогу у розмірі 1 000 грн. Відповідно до ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 211 грн. 20 коп. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved