Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-19 00:00:00

Позивач, 04 червня 2025 року звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № 002/4511590-СК від 19 березня 2018 року в сумі 26723 грн 13 коп., а також судові витрати усправі. Позов обґрунтовано тим, що 19 березня 2018 року між АТ «Таскомбанк» та відповідачем було укладено договір комплексного банківського обслуговування фізичних осіб №002/4511590-СК, підписанням якого останній акцептував публічну пропозицію АТ «Таскомбанк», яка розміщена на веб-сайті банку та беззастережно приєднався до умов договору. Строк дії кредитного ліміту за кредитним договором становить 365 днів з моменту повідомлення банком про факт встановлення кредитного ліміту. При цьому після закінчення зазначеного періоду, строк дії кредитного ліміту автоматично пролонгується, окрім випадків: якщо банк прийняв рішення не продовжувати строк дії кредитного ліміту; направлення клієнтом до банку письмової заяви про відмову від користування лімітом кредитної лінії та/або про закриття поточного рахунку. 04 квітня 2024 року між АТ «Таскомбанк» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу №НІ/11/17-Ф, у відповідності до умов якого, ТОВ «ФК «ЄАПБ» зобов`язалося передати (сплатити) АТ «Таскомбанк» суму фінансування, а АТ «Таскомбанк» зобов`язалося відступити ТОВ «ФК «ЄАПБ» права вимоги за кредитними договорами, договорами поруки в обсязі та на умовах, що існують на дату відступлення прав вимоги. Відповідно до додатку № 1 до договору факторингу №НІ/11/17-Ф від 04 квітня 2024 року реєстру права вимог, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 26723 грн 13 коп., з яких: 12432 грн 63 коп. загальна заборгованість по тілу кредиту; 14290 грн 50 коп.- загальна заборгованість по відсоткам. Згідно з умовами кредитного договору позичальник зобов`ячався вчасно повернути кредит у строки, передбачені кредитним договором. Проте, всупереч умовам кредитного договору відповідач не виконував належним чином взяті на себе зобов`язання щодо повернення суми кредиту та нарахованих відсотків. Після відступлення позивачу права грошової вимоги до відповідача, останній не здійснив жодного платежу для погашення заборгованості ні на рахунки ТОВ «ФК «ЄАПБ», ні на рахунки попереднього кредитора. У зв`язку з невиконанням відповідачем зобов`язання за кредитним договором позивач вимушений звернутися до суду з даним позовом. Відповідачем, 30 липня 2025 року на позовну заяву подано відзив, в якому він просив застосувати позовну давність до всіх вимог, відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Зазначив, що позивачем не надано належних доказів, на підтвердження укладення ним кредитного договору, надання кредитних коштів. Також вказав, що він з позивачем (позичальником) мав погодити та підписати не тільки заяву-анкету, а й укласти договори на оформлення відповідних банківських продуктів/послуг. А також банк брав на себе зобов`язання здійснювати кредитування на загальних умовах кредитуванн, що погоджені з позичальником та зазначені у договірних документах. Але позивач (банк) з ним (позичальником) договори на оформлення відповідних банківських продуктів/послуг не укладав в розумінні ст.1055 ЦК України. У заяві - договорі №002/4511590-СК від 19 березня 2018 року на дату укладення та підписання не зафіксовані суттєві банківські умови надання споживчого кредиту, відсутні умови про встановлення строку дії цього кредитного договору. У позовній заяві позивач, посилаючись на умови надання та обслуговування кредитної лінії, вказує на строк користування нею 365 днів з автоматичною пролонгацією на такий самий строк. Тобто, кредитна лінія (кредитний договір) у часі безкінечна. Але про таку істотну умову кредитного договору, як строк його дії 365 днів з автоматичною пролонгацією на такий самий строк, у жодному підписаному ним документі не вказано. Також відповідач вважає, що сума заборгованості є значно завищеною. Крім того, відповідачем 30 липня 2025 року подано до суду заяву про застосування позовної давності по кредитному договору, на обґрунтування якої відповідач вказав, що умовами споживчого кредиту №002/4511590-СК від 19 березня 2018 року укладеного між ним та АТ «Таскомбанк» визначено обов`язок позичальника здійснювати погашення кредиту у порядку та строки, які визначені у заяві. У разі непогашення суми кредиту в строки зазначені в заяві, заборгованості в частині непогашеної суми кредиту вважається такою, що прострочена. Кінцевою датою виконання позичальником своїх зобов`язань щодо повергнення кредиту і визначеною в заяві до кредитного договору було визначено дату 18 березня 2019 року. Проте ним не було здійснено повернення кредитних коштів. Відповідно до ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю три роки. Таким чином вже починаючи з квітня 2022 року банк фактично знав про своє порушене право, проте не заявляв про це, і саме з цього моменту і починається перебіг позовної давності, як щодо основного зобов`язання так і до застосування відсотків за його користування. Тобто, починаючи з 2022 року по сьогоднішній день строк позовної давності щодо кредитного договору №002/4511590-СК від 19 березня 2018 року сплив. На відзив на позовну заяву представником позивача, 15 серпня 2025 року подано відповідь, в якій вказано, що відзив є безпідставним і необґрунтованим. Підписавши заяву-договір сторони узгодили розмір кредиту, строк, умови кредитування та нарахування відсотків у зв`язку з простроченням поверненння кредитних коштів, що свідчить про наявність волі відповідача для укладення такого договору. Всі нараховані відсотки, нараховувалися виключно первісним кредитором відповідно до умов договору. Представник позивача в судове засідання не з`явився, в матеріалах справи містяться його заява, в якій він просить суд позов задовольнити та справу розглянути за його відсутності. Відповідач у судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи без його участі, в якій окрім того вказав, що заявлені до нього ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» позовні вимоги він не визнає в повному обсязі, просить суд застосувати позовну давність до всіх вимог та відмовити у задоволенні позову. Суд, дослідивши у судовому засіданні матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 19 березня 2018 року між АТ «Таскомбанк» та [PERSON] укладено договір про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб шляхом підписання сторонами заяви-договору №002/4511590-СК про приєднання до публічної пропозиції АТ «Таскомбанк» на укладання договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб. Предметом вказаного договору є надання банком позичальнику кредитних коштів з використанням кредитної картки у вигляді кредитної лінії на наступних умовах: встановлена сума кредитного ліміту до 100000,00 грн.; форма кредитування встановлення на рахунок [NUMBER] ліміту кредитної лінії; фіксована процентна ставка за встановленим кредитним лімітом під час пільгового періоду - 0,0001%; фіксована процентна ставка за встановленим кредитним лімітом після закінчення пільгового періоду та за заборгованістю, на яку розповсюджується пільговий період 39,6%; пільговий період (днів від торгової транзакції) - до 55 днів; цільове використання кредитних коштів - на споживчі потреби фізичної особи; строк кредитування - 365 днів з автоматичною пролонгацією на 365 днів. Пролонгація не здійснюється у випадках якщо банк прийняв рішення не продовжувати строк дії кредитного ліміту. Або направлення клієнтом до банку письмової заяви про відмову від користування лімітом кредитної лінії та/або про закриття поточного рахунку. У договорі також наведений орієнтовний графік платежів, розрахунок сукупної вартості кредитного ліміту та реальної процентної ставки за користування кредитним лімітом. Згідно з розділом 8 «Умови про приєднання до договору комплексного банківського обслуговування» кредитного договору відповідач підписанням цієї заяви- договору, акцептував публічну пропозицію АТ «Таскомбанк», яка розміщена на веб-сайті банку: на укладення договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб, і беззастережно приєднується до умов договору (з усіма змінами та доповненнями, що відбулися протягом дії цієї заяви-договору). Підписанням цієї заяви - договору відповідач підтвердив, що дана заява договір, а також тарифи банку є невід`ємними частинами договору (а.с. 5-7). У день підписання кредитного договору сторонами також підписано паспорт споживчого кредиту, в якому міститься інформація про основні умови кредитування з урахуванням побажань споживача. Вказаний тип кредиту: кредитна лінія, ліміт кредиту-1000 грн, строк кредитування 12 місяців, процентну ставку - 39,6% річних (а.с.8). Відповідачем окрім цього 19\~березня 2018\~року підписано і розписку про отримання платіжної картки № [NUMBER] (а.с. 9). Відповідно до\~наданого АТ\~«Таскомбанк» розрахунку\~заборгованості,\~станом на\~03\~квітня 2024\~року заборгованість\~відповідача становить\~26723\~грн 13\~коп.,\~з яких:\~12432\~грн 63\~коп.\~ заборгованість\~по тіду\~кредиту;\~14290\~грн 50\~коп.-\~заборгованість по\~відсоткам (\~в т.ч.\~прострочені.\~Також зі\~вказаного розрахунку\~заборгованості вбачається,\~що відповідач\~до 18\~січня 2021\~року здійснював\~погашення заборгованості\~за тілом\~та відсотками(а.с.\~86-88).Також\~ АТ «Таскомбанк» на підтвердження відкриття позивачу кредитної лінії та надання кредитних коштів надано суду виписку по\~рахунку відповідача,\~з якої\~також вбачається\~що відповідачу було встановлено кредитний ліміт та він активно користувався надатини кредитними коштами (а.с. 89-160). 04 квітня 2024 року між АТ «Таскомбанк» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу № НІ/11/17-Ф у відповідності до умов якого АТ «Таскомбанк» передало ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» прийняло належні АТ «Таскомбанк» права вимоги до боржників.(а.с.14-15). Відповідно до витягу з Реєстру прав вимог до договору факторингу № НІ/11/17-Ф, укладеного 04 квітня 2024 року ТОВ "ФК "Європейська агенція з повернення боргів" набуло право грошової вимоги до [PERSON] за кредитним договором №002/4511590-СК від 19 березня 2018 року в сумі в сумі 26723 грн 13 коп., з яких: 12432 грн 63 коп. загальна заборгованість по тіду кредиту; 14290 грн 50 коп.- загальна заборгованість по відсоткам (а.с.17). З моменту отримання права вимоги до відповідача позивачем не здійснювалося жодних нарахувань за кредитним договором. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст.11\~ЦК України, зокрема, з договорів. Відповідно до частини першої статті 509\~ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно з частиною першою статті 526\~ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Як передбачено ст.627 ЦК України, відповідно дост.6 цього Кодексу, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. За приписами частини першої статті 638\~ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до частини першої статті 1054\~ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша\~статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054\~ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно з ч.1, 2 ст.207\~ЦК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги (частини перша та друга статті 633 ЦК України). Договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору (частина перша статті 634 ЦК України). Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом (частина третя статті 1054 ЦК України). Відповідно до частини першої\~статті 1048\~ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. За змістом статті 1056-1\~ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Згідно зі статтею 1049 ЦК України\~позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч. 2 ст.1050\~ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. За нормами статей 525, 526\~ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ст.530\~ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. За статтею 611\~ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ч.1 ст.612\~ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Відповідно до вказаної норми Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Відповідно до п.5, 30, 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління НБУ від 04 липня 2018 року №75, бухгалтерський облік ведеться безперервно з часу реєстрації банку до його ліквідації. Виписки з клієнтських рахунків є підтвердженням виконаних за операційний день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Порядок, періодичність друкування та форма надання виписок (у паперовій/електронній формі) із клієнтських рахунків обумовлюються договором банківського рахунку, що укладається між банком і клієнтом під час відкриття рахунку. Згідно зі ст.1077\~ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Відповідно до ст.1078\~ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Частиною 1 ст.1082\~ЦК України встановлено, що боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Верховний Суд України у своїй постанові від 23 вересня 2015 року у справі № 6-979цс15 зробив висновок про те, що боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору і таке виконання є належним. Якщо боржник не сплачував заборгованість за кредитним договором ні новому, ні старому кредитору, внаслідок чого в останнього утворилася заборгованість, правильним є стягнення заборгованості на користь нового кредитора, оскільки неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі. Наведені висновки суду узгоджуються з правовою позицією, викладеною у постановах Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 06 лютого 2019 року у справі за № 361/2105/16-ц, від 06 лютого 2018 року у справі за № 278/1679/13-ц, від 06 лютого 2019 року у справі за № 667/11010/14-ц. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частини перша, третя статті 12, частини перша, п`ята, шоста статті 81 ЦПК України). Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Сторони не\~можуть будувати\~власну позицію\~на тому,\~що вона\~є доведеною,\~доки інша\~сторона її\~не спростує\~(концепція\~негативного доказу),\~оскільки за\~такого підходу\~сама концепція\~змагальності втрачає\~сенс (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц, провадження № 14-400цс19; пункт 9.58 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2021 року у справі № 904/2104/19, провадження № 12-57гс21). Наявні в матеріалах справи письмові докази є належними та допустимими доказами у розумінні статей 76-78 ЦПК України. Враховуючи вищевикладене,\~суд приходить\~до висновку,\~що наданими\~позивачем доказами\~повністю підтверджується\~укладення між\~первісним кредитором\~АТ «Таскомбанк»\~та відповідачем\~ [PERSON] договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб №002/4511590-СК від 19 березня 2018 року в якому сторони узгодили\~порядок повернення\~кредиту,\~сплати процентів\~за користування\~ним,\~його пролонгацію.Також доведено відкриття банком на виконання умов цього договору кредитної лінії відповідачу та встановлення йому кредитного ліміту, користування останнім кредитними коштами та часткове погашення витраченого ліміту, подальше неналежне виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань щодо повернення тіла кредиту та відсотків за кредитним договором, а також перехід прав вимоги до позивача. Відповідачем не надано суду доказів на спростування укладення ним кредитного договору, користування кредитними коштами, наданого банком розрахунку. Свого розрахунку заборгованості не надано. Пролонгація стоку дії договору передбачана його умовами. Враховуючи презумпцію відплатності кредитного договору, позичальник зобов`язаний повернути кредит і сплатити проценти за користування грошовими коштами. Таким чином, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню нарахована станом на 30 квітня 2025 року заборгованість за кредитним договором №002/4511590-СК від 19 березня 2018 року в розмірі 26723 грн 13 коп. з яких: 12432 грн 63 коп. заборгованість по тілу кредиту; 14290 грн 50 коп.- заборгованість по відсоткам (в т.ч. прострочені). Щодо заяви відповідача про застосування до вимог позову строку позовної давності, суд вважає за необхідне зазначити наступне. Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (ст.256 ЦК України). Статтею 257 ЦК України передбачено, що загальна позовна давність установлюється тривалістю у три роки. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст.261 ЦК України). Судом встановлено, що право на звернення до суду з вимогами про стягнення з відповідача заборгованості за договором комплексного банківського обслуговування фізичних осіб №002/4511590-СК від 19 березня 2018 року виникло після спливу строку, на який надавався кредит з урахування строку пролонгації, тобто з 19 березня 2020 року. Разом з тим, на підставі постанови Кабінету Міністрів України «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої корона вірусом SARS-CoV-2» від 11 березня 2020 року №211 на всій території України з 12 березня 2020 року установлено карантин. 02 квітня 2020 року набув чинності Закон України від 30 березня 2020 року № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», відповідно до якого розділ «Прикінцеві положення» ЦК\~України доповнено пунктом 12, за змістом якого під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені ст.257,258,362,559,681,728,786,1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Постановою Кабінету Міністрів України\~від 27\~червня 2023\~року №651 відмінено з 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 року на всій території України карантин, встановлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2. 24 лютого 2022 року у зв`язку з військовою агресією проти України Указом Президента України №64/2022 введено воєнний стан з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2002 року, який неодноразово продовжувався та діє дотепер. На момент звернення позивача до суду з даним позовом розділ «Прикінцеві і перехідні\~положення» ЦК\~України Законом Українивід\~15\~березня 2022року\~№2120-IX\~«Про внесеннязмін\~до Податкового\~кодексу України\~та інших\~законодавчих актів\~України щодо\~дії норм\~на період\~дії воєнного\~стану» у редакції Закону№ 3450-IX від 08 листопада 2023 року був доповнений п.19, згідно з яким у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року№64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року№ 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану. Наразі усталена судова практика щодо застосування строку позовної давності свідчить про те, що особа, яка звернулася до суду із вимогами, позовна давність яких не спливла станом на 02 квітня 2020 року, не пропустила строк позовної давності. Таким чином, зваживши на викладені вище вимоги законодавства та врахувавши фактичні обставини справи, суд вважає, що строк позовної давності у даній справі позивачем не пропущено. Відтак позовні вимоги підлягають задоволенню. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Також на підставі положень ч.1\~ст.141\~ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню понесений ним документально підтверджений судовий збір в сумі 3028 грн 00 коп.

Outcome: approved