Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-13 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовною заявою до відповідача про стягнення аліментів на утримання дитини, посилаючись на те, що вона перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. У період шлюбу [INFO] народилася дитина - [PERSON] . Дитина проживає разом з нею та перебуває на її повному утриманні. Відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, участі у вихованні дитини не бере. Протягом останніх трьох місяців відповідач перераховував їй кошти, однак з вересня 2025 року відмовився це робити. На даний час вона перебуває у відпустці по догляду за дитиною та не має можливості працювати та отримувати дохід. На підставі ст. ст. 75, 84 СК України вважала, що дружина має право на утримання аліментів від чоловіка до досягнення дитиною трьох років. Позивачка просить суд стягнути відповідача на її користь аліменти на утримання дитини у розмірі частини усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дати пред`явлення позову до досягнення дитиною повноліття, а також стягнути аліменти на її утримання у твердій грошовій сумі. Відповідач скористався своїм правом та через свого представника подав до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що з викладеними в позовній заяві обставинами в частині ненадання матеріальної допомоги, відповідач не погоджується. Сама позивачка підтверджує регулярне перерахування коштів наданими суду платіжними документами, в тому числі в місяці перед поданням позовної заяви (червень - 20 тис. грн., липень - 35 тис. грн., серпень - 20 тис. грн.). Останній платіж, який зміг зробити відповідач, був 05.09.2025 року у сумі 5500 грн., тобто після подання позовної заяви 02.09.2025 р. Далі позивачка позбавила відповідача можливості перераховувати грошові кошти для дитини, заблокувавши свою банківську карту та відмовилася повідомляти інші банківські реквізити для платежів. Підтвердженням даного факту є повернення платежу по аліментах після спроби його перерахування. Так 25.09.2025 р. об 11:24 відповідач через додаток Ощадбанк перерахував 23465 грн. на ім`я позивачки із призначенням платежу «аліменти 25.09.25», що підтверджується, однак о 12:48 того ж дня платіж був банком повернутий, що підтверджується квитанцією №526825911787 від 25.09.2025 р. Щодо спілкування відповідача з донькою [PERSON] , позивачка також поводить себе з відповідачем некоректно, а саме без узгодження навіть без будь-якого повідомлення відповідача - вивезла дитину до Німеччини. Після чого стала перешкоджати спробам відповідача спілкуватись з дитиною через відеозв`язок. Зараз відповідач ніяким чином не може побачити дитину чи поговорити з нею хоча б під час відпусток з військової служби. На цей час відповідач проходить військову службу у військовій частині [NUMBER] , а позивачка в свою чергу зазначала проходження військової служби у військовій частині [NUMBER] . Позивачка подала до суду відповідь на відзив, в якій зазначено що після ознайомлення із відзивом відповідача, наведені у ньому доводи вона вважає безпідставними з наступних підстав. Позовну заяву подано 02.09.2025 року у зв`язку з відсутністю стабільної матеріальної допомоги, байдужим ставленням відповідача до малолітньої [PERSON] ( [INFO] ) та необхідністю судового захисту прав дитини матері, яка її самостійно утримує. Посилання відповідача на нібито регулярне надання допомоги не відповідають дійсності. До моменту подання позову (02.09.2025 р.) жодних стабільних або передбачуваних виплат від нього не надходило. Єдиний переказ у сумі 5500 грн. був здійснений 05.09.2025 року вже після подання позову. Протягом попередніх місяців позивачці доводилося постійно випрошувати кошти, нагадуючи відповідачу про потреби дитини, а в окремих випадках навіть звертатися до його родичів та до командира бригади, у якій він проходить службу, щоб ті вплинули на нього. Посилання відповідача на те, що він нібито "не міг переказати кошти через заблоковану банківську картку", є безпідставним виправданням, оскільки він мав можливість переказати кошти іншими способами через інші банки, готівковими переказами або через родичів. Позовна заява була подана позивачем саме через систематичну байдужість і нестабільну поведінку відповідача, який не забезпечував дитину матеріально, не цікавився її здоров`ям і розвитком, не підтримував стабільного контакту. До травня 2025 року відповідач ще підтримував певний контакт із дитиною, однак під час таких контактів його поведінка була агресивною, емоційно нестабільною та неадекватною, що викликало у малолітньої дитини стрес і тривогу. Також позивачкою зазначено, що вона виїхала за кордон разом із дітьми, щоб уберегти їх від небезпеки війни та забезпечити безпечні умови життя, тому твердження про нібито перешкоджання спілкуванню з її боку є безпідставними та недоведеними. На думку позивачки її вимоги є законними, обґрунтованими та помірними. Відповідач є військовослужбовцем, який отримує офіційне грошове забезпечення (оклад, надбавки, премії, бойові виплати), а тому, його дохід дозволяє сплачувати аліменти у таких розмірах: одну четверту частини від усіх видів доходу відповідача на утримання малолітньої дитини [PERSON] , але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку; 50 % прожиткового мінімуму для працездатної особи на утримання матері дитини [PERSON] , до досягнення дитиною трирічного віку. Позивачка також зазначила, що доводи відповідача, викладені у відзиві, є необґрунтованими та неправдивими. Його фінансова допомога була нерегулярною, несистемною і здійснювалася лише після втручання родичів, командира або після подання позову. \~ \~ \~ \~Позивачка в судове засідання не з`явилась, але від неї надійшла заява про розгляд справи за її відсутності. Відповідач в судове засідання не з`явився, але його представник у відзиві на позовну заяву просила розгляд справи проводити за відсутності відповідача та його представника. Суд вважає, що справу можливо розглянути у відсутність сторін на підставі письмових доказів. На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалось. \~ Дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню, виходячи з наступного. \~ \~ \~ \~Як встановлено, сторони у справі перебувають у шлюбі, який було зареєстровано 22 вересня 2021 року, даний факт підтверджено світлокопією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] /а.с.10/. Від даного шлюбу сторони мають дитину: [PERSON] , [INFO] , що підтверджується світлокопією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 08.07.2023 року /а.с.41/. Ст. 51 Конституції України закріплено, що батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. У відповідності до ст. 180 СК України\~ батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до повноліття. Відповідно до частин першої, другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789ХІІ (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Ч. 3 ст. 181 СК України вказує, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. В ч. 2 ст. 182 СК України йдеться мова про обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів. Відповідно до приписів ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття. Визначаючи розмір аліментів, що підлягають стягненню з відповідача на утримання неповнолітньої дитини, суд у відповідності з ч. 1 ст. 182 СК України враховує обставини, а саме стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Суд приходить до наступного висновку, що відповідач на сьогоднішній день має регулярний дохід, оскільки є військовослужбовцем та перебуває на військовій службі про що свідчить світлокопія довідки, видана в/ч [NUMBER] /а.с.7/, тобто є дієздатним та працездатним і, на думку суду, має можливість сплачувати аліменти на утримання дитини. Позивачка визначила способом захисту сімейних прав - примусове виконання добровільно не виконаного обов`язку. Разом з тим суд, задовольняючи позовні вимоги, наголошує на тому, що закон не містить чіткого розміру частки, яка повинна бути призначена судом на утримання дитини, цей розмір визначається судом. Суд, аналізуючи в сукупності надані позивачем письмові докази, приходить до виваженого та обґрунтованого висновку про стягнення з відповідача частки від усіх видів заробітку (доходу), даний розмір аліментів буде необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Стовно позовної вимоги про стягнення аліментів на утримання дружини суд звертає увагу на наступне Згідно ч. 1, ч. 4\~ ст. 75 СК України\~дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Один із подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму встановленого законом. Особливим видом права подружжя на утримання є право дружини на утримання під час вагітності та у разі проживання з нею дитини. Його особливість полягає у строковості дії, незалежності надання утримання від доходу дружини та наявністю лише однієї підстави, яка унеможливлює надання такого утримання, - можливості чоловіка надавати таке утримання. Згідно із\~статті 84 СК України\~право дружини на утримання під час вагітності та у разі проживання з нею дитини», ч. 1 - дружина має право на утримання від чоловіка під час вагітності; ч. 2 - дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років; ч. 3 - якщо дитина має вади фізичного або психічного розвитку, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка до досягнення дитиною шести років; ч. 4 - право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу; ч. 5 - аліменти, присуджені дружині під час вагітності, сплачуються після народження дитини без додаткового рішення суду; ч. 6 - право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має і в разі розірвання шлюбу. Ст. 85 СК України\~регулює правовідносини з припинення права дружини на утримання. Принципове положення законодавця полягає у тому, що право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, і в разі розірвання шлюбу. Не перешкоджатиме виникненню цього права і застування інституту недійсності шлюбу у випадках, коли дружина не знала і не могла знати про перешкоди до реєстрації шлюбу. Таким чином, сімейним законодавством передбачено право дружини-матері на утримання чоловіком-батьком до досягнення дитиною трирічного віку незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Подання суду доказів того, що дружина, з якою проживає дитина, потребує матеріальної допомоги, не є обов`язковим, оскільки право на аліменти належить дружині - матері незалежно від цієї обставини. У\~Сімейному кодексі України\~не встановлено максимального розміру аліментів, які можуть бути стягнені судом на утримання одного з подружжя. Суд при визначенні розміру коштів, що стягуються як аліменти, прагне не до зрівняння матеріального становища платника й одержувача аліментів, а до того, щоб одержувач аліментів у результаті їх сплати перестав бути таким, що потребує матеріальної допомоги. При цьому, суд у першу чергу виходить з прожиткового мінімуму й життєвих потреб особи. Аліменти мають бути достатніми й співрозмірними з огляду на цілі зобов`язання по утриманню. Критерії, якими має керуватися суд при визначенні розміру аліментів, в законі значно розширені. Як і раніше, в першу чергу суд виходить з матеріального і сімейного стану платника та одержувача аліментів. При вирішенні питання щодо стягнення аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трьох років, суд виходить з положень\~ст. 84 Сімейного Кодексу України,\~Постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України від\~15.05.2006\~року №\~3\~«Про застосування\~судами окремих\~норм Сімейного\~кодексу України\~при розгляді\~справ щодо\~батьківства,\~материнства та\~стягнення аліментів» та бере до уваги стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; стан здоров`я та матеріальне становище отримувача аліментів, відсутність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних дружини, батьків, повнолітніх дітей; сімейний стан платника аліментів, наявність у платника аліментів зобов`язань зі сплати аліментів на дитину за рішенням суду. Суд, вирішуючи питання про стягнення аліментів керується загальними принципами, за якими стягнення аліментів не повинно погіршувати становище іншого порівняно із становищем одержувача аліментів. Як зазначалось вище у період шлюбу у сторін [INFO] народилась донька [PERSON] /а.с.41/, яка на даний час проживає разом з позивачкою та перебуває на її утриманні (ця обставина ніким не оспорювалась). \~ \~ \~ \~ Сторони в даний час проживають окремо. Подання суду доказів того, що дружина, з якою проживає дитина, потребує матеріальної допомоги, не є обов`язковим, оскільки право на аліменти належить дружині матері незалежно від цієї обставини. Згідно ч. 1 ст. 80 Сімейного кодексу України аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідач є молодою працездатною особою і спроможній платити аліменти, як на утримання доньки, так і дружини, яка проживає зі спільною дитиною, і враховуючи відсутність в неї самостійного доходу, чоловік має їй компенсувати втрату можливості повноцінно себе реалізувати у громадському житті та надавати визначену законодавством допомогу дружині. З урахуванням встановленого, виходячи з принципу справедливості та розумності, суд вважає за доцільне стягнути з відповідача аліменти на утримання дружини в твердій грошовій сумі в розмірі прожиткового мінімуму для працездатних осіб (згідно заявленої вимоги), що складає відповідно до Закону України «Про Державний бюджет у 2025 році» 3028 грн. Згідно ч.1 ст. 79 Сімейного кодексу України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви. Відповідно до\~ст. 430 ЦПК України\~рішення про стягнення аліментів підлягає негайному виконанню. Відповідно до\~ст. 141 ЦПК України\~з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір. У відзиві представник відповідача просила врахувати під час стягнення аліментів на утримання позивачки сплачену суму у розмірі 5500 грн., в даному випадку суд наголошує, що це питання повинно вирішуватись виконавчою службою в період виконання судового рішення. Враховуючи викладене та

Outcome: approved