Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-12 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» звернулося до суду з позовною заявою про стягнення з відповідача [PERSON] заборгованості за договором кредиту, що укладений 05.12.2022 р. між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та відповідачем в електронній формі. Так, згідно договору позичальнику [PERSON] надано грошові кошти в сумі 6000,00 грн. на умовах строковості, зворотності, платності із зобов`язанням повернення суми кредиту та нарахованих відсотків відповідно до умов договору. У позові зазначено, що 28.11.2018 р. між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» укладено договір факторингу, відповідно до умов якого первісний кредитор зобов`язався передати новому кредитору (ТОВ «Таліон Плюс») права вимоги до боржників, зазначених в реєстрі. Між учасниками відповідного правочину в подальшому укладались додаткові договори зі встановленням нових строків дії договору факторингу, зокрема, за останньої додатковою угодою - до 31.12.2024 р. Відповідно до витягу з реєстру прав вимоги від №213 від 24.01.2023 р. до договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 р. (в редакції, з урахуванням додаткових угод до нього) ТОВ «Таліон Плюс» отримало право вимоги до відповідача на загальну суму 12789,60 грн. В подальшому, 23.02.2024 року договір факторингу з переходом прав вимоги до боржників за договорами кредитів укладено між «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК Онлайн Фінанс строком дії до 31.12.2024 р. включно. Відповідно до витягу з реєстру прав вимоги № 1 від 23.02.2024 р. до ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» перейшло право вимоги на загальну суму 27630,00 грн. У свою чергу, між ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та позивачем 07.11.2024 р. укладено договір факторингу, відповідно до умов якого позивачем набуто право вимоги до відповідача за кредитним договором на суму 27630,00 грн. Звертаючись до вимог законодавства, що врегульовують питання переходу прав грошової вимоги до нового кредитора, позивач просить стягнути з відповідача суму заборгованості за договором кредиту від 05.12.2022 р., що допущена внаслідок неналежного виконання взятих на себе зобов`язань, в сумі 27630,00 грн., відшкодувати судові витрати з оплати судового збору в розмірі 2422,40 грн., витрат на професійну правничу допомогу в сумі 6000,00 грн. Сторони, будучи у встановленому законом порядку повідомленими про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилися, про причини неявки суд не повідомили, заяв про відкладення не подано. Крім того, в силу вимог ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 05.12.2022 р. між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та відповідачем укладено договір кредиту, за умовами якого ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» як кредитодавець надав, а [PERSON] - позичальник, отримав грошові кошти в розмірі 6000,00 грн. зі строком кредитування 14 днів та сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі: 2,10% від суми кредиту за кожен день користування кредитом, що становить 766,50 грн. відсотків річних (базова процентна ставка), 2,10 % від суми кредиту за кожен день користування кредитом, що становить 766,50 користування кредитом, що становить 766,50 грн. відсотків річних (індивідуальна процентна ставка), шляхом переведення коштів на картковий рахунок. Договір підписаний відповідачем з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором відповідно до Закону України «Про електронну комерцію»: MNV35Р4А. Цього ж дня між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та відповідачем було підписано паспорт споживчого кредиту. 28.11.2018 р. між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» було укладено договір факторингу № 28/1118-01, відповідно до умов якого, з урахуванням додаткових угод №19 від 28.11.2019 р., №26 від 31.12.2020 р., №27 від 31.12.2021 р., №31 від 31.12.2022 р., №32 від 31.12.2023 р., до ТОВ «Таліон Плюс» перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №973489463 на загальну суму 12789,60 грн., що підтверджується витягом з Реєстру прав вимоги №213 від 24.01.2023 р. На підставі договору факторингу №23/0224-01 від 23.02.2024 р., ТОВ «Таліон Плюс» відступило право вимоги за кредитними договорами ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс». Відповідно до витягу з Реєстру прав вимоги № 1 до договору факторингу №23/0224-01 від 23.02.2024 р., позивач набув право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №973489463 на загальну суму 27630,00. 07.11.2024 р. між ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» та ТОВ «Фінансова компанія «ЕЙС» укладений договір факторингу №0711/24/Е, згідно з якого ТОВ «Фінансова компанія «ЕЙС» відступлено право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором. На підтвердження додано Реєстр боржників, звідки вбачається право вимоги до відповідача на загальну суму 27630,00 грн. та акт прийому - передачі Реєстру боржників за вказаним договором факторингу. За нормою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (стаття 628 ЦК України). Відповідно до статті 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Загальні правила щодо форми договору визначено ст. 639 ЦК України, згідно з якою: договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. У ст.3 Закону України «Про електронну комерцію» №675-VIII визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. За приписами ст. 11 Закону № 675-VIII електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону. Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: - електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; - електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; - аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору - пункт 5 частини 1 статті 3 Закону № 675-VIII. Обставини укладення договору та погодження його умов підтверджуються дослідженими судом копією договору №973489463 від 05.12.22 з даними про застосування позичальником одноразового ідентифікатора MNV35Р4А. Отже, суд приходить до висновку про виникнення між учасниками правовідносин, заснованих на договорі кредиту. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит і сплатити проценти. За положеннями ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У відповідності до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог вказаного Кодексу. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Досліджені по справі докази вказують на досягнення між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та відповідачем [PERSON] домовленостей за усіма істотними умовами договору кредиту, в тому числі, щодо суми кредитування, процентів за користування коштами, строків користування кредиту та повернення, порядку сплати відсотків в разі прострочення виконання зобов`язань. Судом встановлено, що внаслідок неналежного виконання відповідачем як позичальником взятих на себе зобов`язань з повернення кредитних коштів та нарахованих відсотків перед первісним кредитором ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» виникла заборгованість на суму 27630,00 грн. Суд звертає увагу, що відповідачем не надано заперечень відносно коректності здійснених нарахувань, а тому, діючи за принципом jura novit curia, згідно з яким суд зобов`язаний застосувати правильні норми права, заявлений позивачем розмір заборгованості слід визнати ґрунтовним. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). У відповідності до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. За результатами вирішення спору знайшли свого підтвердження обставини порушення відповідачем взятих на себе згідно договору кредиту зобов`язань, що виявляє порушення прав кредитора. За таких обставин, поданий позов підлягає до задоволення. На підставі ст. 141 ЦПК України підлягають до стягнення з відповідача витрати з оплати судового збору. Згідно з ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд, відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України, враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Відповідно до ч. 3, 4 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Верховний Суд у своїй постанові від 24 листопада 2021 р. по справі № 420/1109/20 зазначив: «Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, повинен бути співрозмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи. Cуд також має враховувати чи пов`язані ці витрати з розглядом справи, чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес тощо. Визначаючись із відшкодуванням понесених витрат на правничу допомогу, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо,

Outcome: partial