Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-19 00:00:00

В травні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кеш Ту Гоу» (далі - Товариство) через систему «Електронний суд» звернулося до Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області з позовом, в якому просило стягнути з відповідача 19 680 грн заборгованості за кредитним договором та понесені судові витрати у виді судового збору в розмірі 2422,40 грн. В обґрунтування вимог представник позивача зазначав, що між Товариством з обмеженою відповідальністю «Лінеура Україна» та відповідачем 12.06.2021 було укладено договір про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 2015966, за умовами якого [PERSON] надано фінансовий кредит на умовах строковості, зворотності та платності, а саме: в розмірі 6000 грн строком на 30 днів зі стандартною процентною ставкою 1,90 % в день. Відповідач зобов`язався повернути кредит, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені цим договором. Проте, взяті на себе зобов`язання [PERSON] належним чином не виконав, у зв`язку з чим виникла заборгованість в розмірі 19 680 грн, яка складається з: 6 000 грн - прострочена заборгованість за сумою кредиту, 13 680 грн - прострочена заборгованість за процентами. 24.12.2021 між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «ФК «Кеш Ту Гоу» укладено договір факторингу № 02-24122001, відповідно до умов якого ТОВ «Лінеура Україна» відступило для Товариства права вимоги до боржників, вказаних в реєстрі боржників. Відповідно до реєстру боржників від 24.12.2021 до вказаного договору факторингу позивач набув права грошової вимоги до [PERSON] на вказану вище суму заборгованості. Товариством направлено на адресу [PERSON] вимогу про погашення заборгованості за кредитним договором № 2015966 від 12.06.2021, однак станом на дату подачі позову зазначена вимога було залишена відповідачем без виконання. Ухвалою судді Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 30 травня 2025 року дану справу передано на розгляд за підсудністю до Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області. Ухвалою судді Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 25 червня 2025 року справу передано на розгляд за підсудністю до Полонського районного суду Хмельницької області. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Полонського районного суду Хмельницької області від 28 липня 2025 року головуючим суддею по справі визначено суддю Горщара А.Г. Згідно з ухвалою судді від 30 липня 2025 року відкрито провадження у справі, яку постановлено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін; сторонам визначено строк для подачі заяв по суті справи. Копія позовної заяви з доданими до неї документами надіслана відповідачу позивачем 11.04.2025 року цінним листом. [PERSON] копії ухвали про відкриття провадження в справі надсилались судом за зареєстрованою адресою місця проживання та місцем проживання, вказаним в позовній заяві, конверти з вкладеннями повернулись на адресу суду з довідками відділень Укрпошти про відсутність адресата за вказаними адресами. Однак, відповідно до положень п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України, відправлення, надіслане за зареєстрованою адресою місця проживання вважається врученим. У встановлений судом строк [PERSON] відзив на позов не подав. 10.09.2025 представник позивача через систему «Електронний суд» подав до суду заяву про розподіл судових витрат, понесених на правничу допомогу, в якій просив стягнути з відповідача понесені витрати на правову допомогу у розмірі 10 500 грн, копія вказаної заяви з додатками надіслана позивачем відповідачу 28.08.2025. Відповідно до ч.5 ст.279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами та згідно зі ст.280 за згодою позивача проводить заочний розгляд справи. Дослідивши письмові докази, суд зазначає про таке. Встановлено, що 12 червня 2021 року між ТОВ «Лінеура Україна» та [PERSON] (далі - Клієнт) в електронній формі було укладено договір про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 2015966 (далі - Договір) (а.с.19-25). Відповідно до умов Договору, ТОВ «Лінеура Україна» зобов`язалося надати Клієнту грошові кошти в гривні (кредит) на умовах строковості, зворотності та платності, а Клієнт мав повернути кредит, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені договором. Пунктом п.1.2. Договору встановлено, що сума кредиту складає 6 000,00, а пунктом 1.3. Договору визначено строк кредиту - 30 днів. Згідно з пунктом 1.4 Договору тип процентної ставки - фіксована. Стандартна процентна ставка становить 1,90% в день та застосовується у межах строку кредиту, визначеного п. 1.3. Договору, якщо не виконані умови для застосування зниженої процентної ставки, та у межах нового строку кредиту за умови пролонгації за ініціативою Клієнта (п.4.1. Договору) та автопролонгації (п.4.2. Договору) (п.1.4.1. Договору). Знижена процентна ставка становить 0,01% в день та застосовується у випадку, якщо Клієнт у межах строку, визначеного в п.1.3 Договору або протягом трьох календарних днів, що слідують за датою закінчення такого строку, здійснить повне погашення кредитної заборгованості або протягом такого строку за ініціативою Клієнта відбудеться продовження строку кредиту на новий строк (п.1.4.2. Договору). Орієнтовна реальна річна процентна ставка, згідно з п. 1.5.1. та п.1.5.2. Договору, становить 24079,41 % за стандартною ставкою та 3,71 % за зниженою. Орієнтовна загальна вартість кредиту, згідно з п. 1.6.1 та 1.6.2 Договору, складає 9 420,00 грн за стандартною ставкою та 6 018,00 грн за зниженою. Відповідно до п. 2.1. Договору, кредит надається у безготівковій формі шляхом перерахування коштів за реквізитами платіжної картки № [NUMBER] або іншої платіжної картки Клієнта, реквізити якої надані Клієнтом з метою отримання кредиту. Пунктом 3.1. Договору передбачено, що нарахування проценті за Договором здійснюється на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування кредитом протягом строку кредиту (включаючи періоди пролонгації/автопролонгації), виходячи із фактичної кількості днів у місяці та у році, тобто методом «факт/факт». Договором також передбачено порядок продовження строку кредиту за ініціативою Клієнта (пролонгація) та автоматичного продовження строку кредиту (автопролонгації). Так, у випадку неможливості виконання зобов`язань за Договором у повному обсязі у встановлений термін Клієнт може ініціювати продовження строку користування кредитом та змінити дати повернення кредиту, шляхом укладення Додаткової угоди до Договору (п.п.4.1.1. Договору). Згідно з п. 4.2.2. Договору сторони домовились, що у випадку, якщо у Клієнта на дату закінчення строку кредиту (нового строку кредиту після пролонгації) наявна заборгованість за кредитом, та Клієнт не продовжив строк кредиту відповідно до п.4.1.1.-4.1.6. Договору, за цим договором застосовується автоматичне продовження строку користування кредитом (автопролонгація) з наступного дня після запланованої дати повернення кредиту. Загальна кількість автопролонгації за цим Договором обмежується загальною кількістю календарних днів користування кредитом, яка не може бути більшою за 120 календарних днів (включаючи період, визначений в п.1.3. Договору) ( п.4.2.5. Договору). Вказаний договір разом з додатком № 1 до нього, яким встановлено графік розрахунків та загальна вартість кредиту, підписаний відповідачем електронним підписом одноразовим ідентифікатором Е823, що був надісланий відповідачу на номер телефону [NUMBER] , вказане підтверджується даними пункту 11 кредитного договору «Реквізити та підписи сторін», додатку № 1 до нього, довідки про ідентифікацію (а.с.14, 25, 29). Факт перерахування коштів на платіжну картку відповідача № [NUMBER] , підтверджується листом ТОВ «Універсальні платіжні рішення» № 19917-0403 від 04.03.2024, відповідно до якого 12.06.2021 о 10:53:06 було успішно перераховано 6000,00 грн, номер транзакції - 93372916 (а.с. 37). 24.12.2021 між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «ФК «Кеш Ту Гоу» укладено договір факторингу №02-24122001, відповідно до умов якого ТОВ «Лінеура Україна» відступило для ТОВ «ФК «Кеш Ту Гоу» за плату належні йому права вимоги до боржників вказаних в реєстрі боржників (а.с. 33-36). Товариство здійснило оплату отриманих прав грошової вимоги на користь ТОВ «Лінеура Україна», про що свідчать відомості копій платіжних інструкцій №1696 від 24.12.2021, № 453 від 28.12.2021, №1697 від 28.12.2025 (а.с. 41-43). Відповідно до витягу з реєстру боржників до договору факторингу № 02-24122001 від 24.12.2021 ТОВ «ФК «Кеш Ту Гоу» набуло права грошової вимоги до [PERSON] за кредитним договором № 2015966 від 24.12.2021 в сумі 19 680 грн, з яких 6 000,00 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу, 13 680 грн - сума заборгованості з відсотками (а.с.28). Згідно з випискою з особового рахунка [PERSON] за кредитним договором №2015966 (розрахунок заборгованості) станом на 13.01.2025, заборгованість відповідача перед ТОВ «ФК «Кеш Ту Гоу» складає 19 680 грн, з яких прострочена заборгованість за тілом кредиту - 6 000,00 грн, прострочена заборгованість за відсотками - 13 680 грн (а.27). Перевіряючи правомірність пред`явлених позовних вимог суд зазначає про таке. Підстави виникнення цивільних прав та обов`язків визначені в ст.11 ЦК України, ними, зокрема, ними є договори та інші правочини. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно зі ст. 6 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч.1 ст.627 ЦК України). Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК України). Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина 2 статті 639 ЦК України). Абзац 2 частини 2 статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. Відповідно до правового висновку, висловленого Верховним Судом у постановах від 09 вересня 2020 року в справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року, в справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року, в справі №127/33824/19 будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України). Згідно з ч.ч.1, 3, 4, 7 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або іншому порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами Законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст.12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовий формі (ч.12 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію»). Відповідно до п.6 ч.1 ст.3 вказаного Закону електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ, який накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа. За положеннями частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Пунктом 1 статті 536 ЦК України передбачено, що за користування чужими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно з частиною першою ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до пункту першого частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно статті 514 ЦК до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. В силу вимог ч.1 ст.1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (стаття 81 ЦПК України). Судом встановлено, що кредитний договір підписаний електронним підписом позичальника, шляхом використання одноразового ідентифікатора, відповідає вимогам Закону України «Про електронну комерцію» та вимогам до кредитних договорів. Кредитні кошти надані в безготівкову порядку. Проте, доказів повернення отриманих коштів відповідачем матеріали справи не містять. Зважаючи на оформлені у встановленому порядку кредитний договір та договір факторингу позивач є належним стягувачем неповернутих кредитних коштів та процентів за їх використання з боржника. Відповідач порушив умови договору та не повернув кредит у визначений ним строк, внаслідок чого, відповідно до п. 1.4.2. Договору, втратив право на застосування зниженої процентної ставки. Отже, згідно з п. 1.4.1. Договору, на всю суму заборгованості за кредитом нараховуються відсотки за стандартною процентною ставкою, яка становить 1,90 % в день. Укладаючи кредитний договір [PERSON] виразив своє вільне волевиявлення, погодився з умовами договору, зокрема, з умовами автопролонгації строку кредитування у разі наявності заборгованості за кредитом на дату закінчення строку кредиту, яка не може бути більшою за 120 календарних днів (п.4.2. Договору). Наданий позивачем розрахунок заборгованості (виписка з особового рахунка за кредитним договором), згідно з яким загальна сума заборгованості складає 19 680 грн, з яких: 6000 грн - прострочене тіло кредиту, 13680 грн - прострочені відсотки, відповідає умовам кредитного договору № 2015966. Нарахування процентів здійснено позивачем за стандартною процентною ставкою у строк кредитування з урахуванням його автопролонгації на 120 днів (6000 грн тіло кредиту ? 1,90 % ?120 днів строку кредитування / 100% =13680 грн). На підставі зазначеного суд приходить до висновку, що позовні вимоги Товариства є обґрунтованими, доведеними сукупністю досліджених судом доказів, зокрема, копіями кредитного договору, листа про перерахування коштів, договору факторингу, випискою з особового рахунка [PERSON] , та підлягають до задоволення. В силу вимог ч.1 ст.141 ЦПК України, виходячи із задоволення позовних вимог з відповідача підлягають стягненню на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 2422,40 грн. Відповідно до ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою, підлягають розподілу разом з іншими судовими витратами. Розмір витрат на правничу допомогу визначається згідно з умовами договору про надання правової допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг, виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу позивачем надано договір про надання правової допомоги від 29.12.2023, укладений з адвокатом Пархомчуком С.В., додаткову угоду № 1 від 27.12.2024 до вказаного договору, довіреність на ім`я [PERSON] , копію свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю, акт про отримання правової допомоги від 22.08.2025, рахунок № 22.08.2025-37 від 22.08.2025, платіжну інструкцію № 3 9510, відповідно до яких витрати на правничу допомогу під час підготовки та направлення позову про стягнення заборгованості з [PERSON] за кредитним договором № 2015966 від 12.06.2021 склали 10 500 грн. Відповідачем клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу не заявлено, неспівмірність таких витрат не доведено. У зв`язку з задоволенням позову з відповідача на користь позивача відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України слід стягнути понесені витрати на правничу допомогу у розмірі 10 500 грн.

Outcome: approved