Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-19 00:00:00

Представник позивача ТОВ «Іннова Фінанс» звернулася до суду з вищевказаною позовною заявою, мотивуючи свої вимоги тим, що 08 серпня 2024 року між ТОВ «Іннова Фінанс» і [PERSON] було укладено договір про надання грошових коштів у позику № 4942820824, який був укладений у письмовій формі у вигляді електронного документа та за умовами якого позивач надав відповідачу кредит у розмірі 8 000 грн. шляхом перерахування на банківський рахунок, на строк 360 днів, зі стандартною процентною ставкою 1,5 % в день. Позичальник свої зобов`язання відповідно до умов договору позики не виконала, у той час як позикодавець свої зобов`язання виконав у повному обсязі та надав відповідачу грошові кошти в розмірі 8\~000 грн. Станом на день подання позовної заяви заборгованість відповідача перед позивачем складає 34 320 грн., з яких: 8000 грн. заборгованість за тілом кредиту; 22 320 грн. заборгованість за процентами; 4 000 грн. пеня за порушення виконання зобов`язань. На підставі вищевикладеного представник позивача звернулася до суду з цією позовною заявою, в якій просила стягнути з відповідача на користь позивача загальну суму заборгованості за договором позики у розмірі 34 320 грн., а також судовий збір у розмірі 2\~422,40 грн. Ухвалою судді Новокодацького районного суду міста Дніпра від 07 липня 2025 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Відповідачем [PERSON] до суду було подано відзив на позовну заяву, в якому вона заперечувала проти задоволення позовних вимог. В обґрунтування зазначивши, що позивачем не надано належних і допустимих доказів того, що наявна в матеріалах справи паперова роздруківка договору створювалася у порядку, визначеному ЗУ «Про електронні документи та електронний документообіг», і що саме такий правочин підписувався електронним підписом уповноважених на те осіб. Наголошує, що не укладала кредитний договір, роздруківка якого долучена позивачем до позовної заяви, і не погоджувала його редакцію, а жоден доказ не підтверджує що саме надану редакцію договору вона розуміла та узгодила з позивачем. Зазначає, що ЗУ «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» №3498-ІХ від 22 листопада 2023 року, який набрав законної сили 24 грудня 2023 року, внесено зміни до ст. 8 ЗУ «Про споживче кредитування» та доповнено її частиною 5, відповідно до якої максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини 4 цієї статті, не може перевищувати 1%. Також Прикінцеві та перехідні положення ЗУ «Про споживче кредитування» доповнено п. 17, відповідно до якого, тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 %; протягом наступних 120 днів - 1,5 %. Вказує, що передбачений п. 17 Прикінцевих та перехідних положень ЗУ «Про споживче кредитування» перехідний період поширюється лише на договори, укладені до набрання законом чинності, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання законом чинності, про що зазначено у ч. 2 розділу ІІ Прикінцевих і перехідних положень ЗУ «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг». Посилається на те, що кредитний договір №4942820824 від 08 серпня 2024 року укладено після внесення змін до ЗУ «Про споживче кредитування», тому умова договору щодо встановлення денної процентної ставки на рівні 1,5% є нікчемною в силу положень ч. 5 ст. 8 та ч. 5 ст. 12 ЗУ «Про споживче кредитування». Враховуючи викладене, вважає, що максимальна сума заборгованості по відсотках за користування кредитом протягом строку кредитування (185 днів) не може перевищувати 14\~800 грн., яка розрахована за максимальною процентною ставкою 1%. Зазначає, що з урахуванням п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України нарахування неустойки в розмірі 4\~000 грн. за договором є безпідставним і протиправним, оскільки прострочення виконання зобов`язань відбулось після 24 лютого 2022 року, в період дії воєнного стану, а правильність нарахувань позивач не довів відповідними доказами. Наявність роздрукованого розрахунку заборгованості за договором є неналежним та недостатнім доказом задоволення позовних вимог, оскільки сам розрахунок, умови кредитування тощо, є внутрішніми документами банку (фінансової установи) і не містять відомостей, що дозволили перевірити, чи видавались кредитні кошти, на який строк, правильність нарахування відсотків позивачем. Також невідомо кому належать карткові рахунки на які переказано кредитні кошти, а інформаційна довідка не є первинним або платіжним документом, що підтверджує переказ коштів. 03 вересня 2025 року ухвалою Новокодацького районного суду міста Дніпра задоволено клопотання представника позивача Топчий Д.А. та витребувано в АТ «ПУМБ» належним чином завірені копії документів, які підтверджують факт перерахування ТОВ «Іннова Фінанс» за допомогою надавача послуг ТОВ«ФК «Контрактовий дім» та отримання [PERSON] грошових коштів у позику відповідно до умов договору надання грошових коштів у позику № 4942820824 від 08 серпня 2024 року у розмірі 8\~000 грн., а саме: виписки з карткових рахунків, які перебувають у АТ «ПУМБ» на ім`я [PERSON] за 08 серпня 2024 року. Представником позивача Топчий Д.А. в системі «Електронний суд» було сформовано відповідь на відзив в якому просила задовольнити позовну заяву у повному обсязі. В обґрунтування зазначила, що 07 липня 2025 року винесено ухвалу про відкриття провадження у справі та встановлено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали для подання відзиву на позовну заяву. 08 вересня 2025 року позивачем було отримано відзив на позовну заяву від [PERSON] , який згідно печатки, яка міститься на конверті відправлено 04 вересня 2025 року, однак, доказів, які б свідчили про дату отримання ухвали про відкриття провадження від 08 вересня 2025 року відповідачем не надано. Також відповідачем не подано до суду жодної заяви для поновлення процесуальних строків та не вказано жодної причини пропущення процесуального строку. Таким чином, з огляду на положення закону, відзив відповідача може бути прийнято судом лише у випадку, якщо такий подано в строк п`ятнадцять днів із дня вручення ухвали про відкриття провадження. Представник позивача разом з позовною заявою заявила клопотання, в якому просила провести розгляд справи без участі їх представника, позов підтримала в повному обсязі і не заперечувала проти заочного рішення. Відповідач у судове засідання не з`явилася з невідомих суду причин, хоча про день і час розгляду справи повідомлялася належним чином, направила до суду відзив в якому заперечувала проти задоволення позовних вимог, не надала клопотань про відкладення розгляду справи чи розгляду справи за її відсутності. Суд із вказаного приводу зазначає, що стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікована Україною Законом № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом. При цьому обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 08 листопада 2005 року у справі "Смірнова проти України"). Пунктами 2, 3 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року № 11 «Про деякі питання дотримання розумних строків розгляду судами цивільних, кримінальних справ і справ про адміністративні правопорушення» вказано на те, що строки, встановлені ЦПК України, є обов`язковими для судів та учасників судових процесів. Судам дано роз`яснення на те, що, з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, критеріями розумних строків у цивільних справах є, в тому числі і правова та фактична складність справи; поведінка заявника, характер процесу та його значення для заявника. Суд, враховуючи ту обставину, що відповідачу були створені належні та достатні умови для подання суду відповідних заяв по суті справи, заяв із процесуальних питань і доказів, вважає, що чергове відкладення розгляду справи порушуватиме розумний строк розгляду цивільної справи, у зв`язку із чим суд вважає за необхідним ухвалити відповідне рішення. Враховуючи, що сторони у судове засідання не з`явились, відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши письмові матеріали справи, вивчивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, оцінивши надані докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов таких висновків. Положеннями ч. 1 ст. 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Судом встановлено, що 08 серпня 2024 року між ТОВ «Іннова Фінанс» і [PERSON] було укладено договір надання грошових коштів у позику № 4942820824, відповідно до умов якого ТОВ «Іннова Фінанс» надав позичальнику [PERSON] позику в розмірі 8 000 грн. шляхом перерахунку на банківський рахунок (банківську картку) на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язалася повернути позику у погоджений умовами договору строк або достроково та сплатити проценти за користування позикою, нараховані згідно цього договору, і його додатків (а. с. 13-14, 16-26). Відповідно до п. п. 2.4, 2.7 вищевказаного договору тип кредиту - кредит; мета отримання кредиту споживчі (особисті) потреби. Згідно з п. п. 2.3, 2.5, 2.6.1 договору сума кредиту складає 8\~000 грн.; строк кредиту 360 днів; стандартна процентна ставка становить 1,5 % в день та застосовується у межах строку кредиту, вказаного в п. 2.5. цього договору. Також судом встановлено, що додатком № 1 до кредитного договору № 4942820824 від 08 серпня 2024 року є таблиця обчислення загальної вартості позики та реальної річної процентної ставки за договором надання грошових коштів у позику (а. с. 27-28). Вищезазначені кредитний договір та додаток №1 до договору підписано відповідачем [PERSON] з використанням одноразового ідентифікатора (а. с. 63). В матеріалах справи також наявний лист ТОВ «ФК «Контрактовий дім» від 09 квітня 2025 року № 7/9235, який підтверджує факт перерахування ТОВ «Іннова Фінанс» 08 серпня 2024 року о 13:53 години грошових коштів у сумі 8 000 грн. на картковий рахунок відповідача (а. с. 15). На виконання ухвали суду від 03 вересня 2025 року АТ «ПУМБ» у листі №КНО-07.8.5/12198БТ від 11 вересня 2025 року надало інформацію про те, що в банку на ім`я [PERSON] станом на 08 серпня 2024 року було відкрито рахунки [NUMBER] , [NUMBER] та випущені карти № [NUMBER] , № [NUMBER] . В результаті аналізу операцій здійснених за карткою № [NUMBER] була виявлена операція 08 серпня 2024 року по надходженню грошових коштів у сумі 8\~000 грн. через сервіс іншого банку (а. с. 113). Статтею 639 ЦК України передбачено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. У статті 3 ЗУ «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію,і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (ст. 11 ЗУ «Про електронну комерцію»). За змістом статей 626, 628, 629 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей визначених родовими ознаками. Згідно із ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Статтею 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст. ст. 12, 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, а кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Отже, принцип змагальності сторін визначений законом і він передбачає, що кожна сторона повинна довести перед судом обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У кожної із сторін не має процесуальних переваг у доведенні своїх вимог і заперечень. Разом з тим, заперечення відповідача щодо не укладання нею вказаного договору не заслуговують на увагу, оскільки спростовуються наявними доказами, які містяться в матеріалах справи. Враховуючи зазначене, судом встановлено факти укладення між ТОВ «Іннова Фінанс» і відповідачем [PERSON] договору надання грошових коштів у позику № 4942820824 від 08 серпня 2024 року, який підписаний за допомогою одноразового ідентифікатора, що відповідає ст.6 ЗУ «Про електронну комерцію», та отримання відповідачем коштів за його умовами. Як встановлено судом з наданого позивачем у позовній заяві розрахунку заборгованості за договором, заборгованість відповідача станом на 09 квітня 2025 року становить 34 320 грн., з яких: 8 000 грн. заборгованість за тілом кредиту; 22 320 грн. заборгованість за процентами; 4000 грн. пеня. Однак, частиною 5 статті 8 ЗУ «Про споживче кредитування» передбачено, що максимальна денна процентна ставка за споживчим кредитом не може перевищувати 1%. У договорі надання грошових коштів у позику № 4942820824 від 08 серпня 2024 року зазначено ставку 1,5% на день (п. 2.6.1.) Також суд зазначає, що за 185 днів фактичного користування кредитом (8 000 грн. х 1% х 185 = 14 800 грн.) сума процентів становить 14 800 грн., а не 22 320 грн., як зазначається позивачем. Крім того, суд звертає увагу на те, що у позовній заяві ТОВ «Іннова Фінанс» зазначає про розрахунок відсотків визначаючи його в розмірі 1%, при цьому невірно розрахувавши розмір суми. Щодо пені в розмірі 4 000 грн., суд також зазначає, що відповідно до п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, під час воєнного стану нарахування неустойки (штрафу, пені) за прострочення виконання зобов`язань заборонено. Таким чином, стягнення пені є незаконним, а стягнення процентів у розмірі 22 320 грн. є необґрунтованим через перевищення максимальної денної процентної ставки. Враховуючи викладене, оцінюючи належність, допустимість, достовірність та достатність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, суд дійшов висновку, що позовна заява ТОВ «Іннова Фінанс» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором підлягає частковому задоволенню в частині стягнення: заборгованості за тілом кредиту у розмірі 8 000 грн. та заборгованості за процентами - 14 800 грн., що на загальну суму 22\~800 грн., а в задоволенні іншої частини позовних вимог необхідно відмовити з підстав недоведеності вказаних вимог представником позивача. Згідно зі ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума судового збору в розмірі 1\~609,29 грн. (22 800 грн.*2 422,40 грн. / 34 320 грн.), що пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial