Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-14 00:00:00

05 березня 2025 року\~ до Кобеляцького районного суду Полтавської області надійшла заява адвоката Тимошенка Дмитра Володимировича в інтересах відповідача [PERSON] про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі за позовом [PERSON] , представник позивача адвокат Комаренко Оксана Валеріївна,\~ до [PERSON] , представник відповідача адвокат Тимошенко Дмитро Володимирович, співвідповідач [PERSON] , який діє через свого законного представника - його матір [PERSON] ,\~ треті особи, що не заявляють\~ самостійних вимог щодо спору Міністерство оборони України, військова частина [NUMBER] , про встановлення факту постійного перебування на утриманні. Заявник прохав провести розподіл судових витрат у справі. Ухвалою Кобеляцького районного суду Полтавської області від 06 березня 2025 року відкрито провадження в справі. Сторони в судове засідання не з`явилися. Заявник - адвокат Тимошенко Д. В. надав суду заяву про розгляд справи без участі сторони відповідача, підтримав заявлені вимоги, наполягав на їх задоволенні. Представник позивача адвокат Комаренко О. В. подала клопотання про проведення судового засідання без\~ участі сторони позивача та прохала задовольнити клопотання про зменшення витрат на надання правничої допомоги. Суд,\~ перевірив, дослідив матеріали справи, дійшов\~ такого висновку. Судом установлено, що рішенням\~ Кобеляцького районного суду від 28.02.2025 в задоволенні позову [PERSON] , представник позивача адвокат Комаренко Оксана Валеріївна,\~ до [PERSON] , представник відповідача адвокат Тимошенко Дмитро Володимирович, співвідповідач [PERSON] , який діє через свого законного представника - його матір [PERSON] ,\~ треті особи, що не заявляють\~ самостійних вимог щодо спору Міністерство оборони України, військова частина [NUMBER] , про встановлення факту постійного перебування на утриманні, - відмовлено. Постановою Полтавського апеляційного суду від 25.08.2025 рішення Кобеляцького районного суду залишено без змін. Відповідач [PERSON] у зв`язку з розглядом цієї справи у суді першої інстанції сплатила\~\~\~ витрати\~\~\~\~\~\~\~ на\~\~\~\~\~ професійну\~\~\~\~ правничу допомогу у розмірі 52 000,00 грн, на підтвердження чого надано відповідні докази: Договір про надання правової допомоги №1 від 10.11.2022, додаток №1 від 29.07.2024\~ до договору про надання правової допомоги, Акт №1 виконаних робіт від 28.02.2025, квитанцію №1 від 29.07.2024\~ до прибуткового касового ордеру, квитанцію №2 від 20.08.2024\~ до прибуткового касового ордеру, квитанцію №3 від 30.10.2024 до прибуткового касового ордеру, квитанцію №4 від 29.11.2024 до прибуткового касового ордеру, квитанцію №5 від 21.02.2025\~ до прибуткового касового ордеру, квитанцію №6 від 28.02.2025 до прибуткового касового ордеру. Відповідно до ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів післяухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Питання щодо відшкодування позивачеві понесених ним витрат на правничу допомогу не було вирішено, оскільки 14 липня 2025 року представник позивача подав заяву про надання доказів про розмір понесених позивачем судових витрат на правничу допомогу в п`ятиденний строк після ухвалення судового рішення. Відповідно до ч. 5, 6 ст. 137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявила клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Зазначені положення кореспондуються з європейськими стандартами, зокрема п. 14 Рекомендацій Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам стосовно шляхів полегшення доступу до правосудия № R (81) 7, в якому передбачено, що, за винятком особливих обставин, сторона, що виграла справу, повинна в принципі отримувати від сторони, що програла, відшкодування зборів і витрат, включаючи гонорари адвокатів, які вона обгрунтовано понесла у зв`язку з розглядом. Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд. Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у пункті 95 рішення у справі «Баришевський проти України» (Заява №71660/11), пункті 80 рішення у справі «Двойних проти України» (Заява №72277/01), пункті 88 рішення у справі «Меріт проти України» (заява №66561/01), заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обгрунтованим. Крім того, у пункті 154 рішення Європейського суду з прав людини у справі Lavents v. Latvia (заява 58442/00) зазначено, що згідно зі статтею 41 Конвенції Суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумну суму. Відповідно до ст. 246 ЦПК України якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог. Для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання, яке проводиться не пізніше двадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог. У випадку, визначеному частиною другою цієї статті, суд ухвалює додаткове рішення в порядку, передбаченому статтею 270 цього Кодексу. Відповідно до ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Згідно з ч. 1 та п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Положеннями ч.ч. 1-3 ст. 137 ЦПК визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. У статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» визначено, що договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Згідно зі статтею 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Частиною 3 ст. 141 ЦПК України передбачено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Представник позивача адвокат Комаренко Оксана Валеріївна зазначає, що представник відповідача у клопотанні про стягення витрат вказав розмір витрат на послуги адвоката становить в сумі 52 000 грн, проте такий розмір не є розумним, враховуючи, поміж іншого воєнний стан в країні, розмір мінімальної заробітної плати на місяць (вартість години роботи становить 42 грн 60 коп.) та пенсії, оскільки позивачка є пенсіонером та внутрішньо-переміщенною особою, без власного житла. Розмір витрат на правову допомогу 52 000 грн 00 коп. є неспівмірним зі: - складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), оскільки справа за № 532/1302/24 містить одну позовну вимогу та відноситься до типової справи, має одного позивача та одного відповідача ; - більшість процесуальних заяв (ознайомлення з матеріалами справи, участь у відеоконференції, клопотання про відкладення) визначено неспівмірно як по кількості годин 1 година, так і по вартості 1 000 грн 00 коп.; - витраченим часом,\~\~\~\~\~\~ так\~\~\~\~ розмір\~\~\~\~\~ витрат на проведення одного засідання 6 000 грн є максимально завищеним, враховуючи, що судове засідання в сукупності в середньому тривало 1-2 години. Тому, прохала\~ суд враховувати позицію Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), відповідно до якої заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим (справа "Гімайдуліна і інші проти України" від 10.12.2009, справа "Баришевський проти України" від 26.02.2015), а також висновки ЄСПЛ, викладені у справах: "East/West Alliance Limited" проти України" від 02.06.2014, за змістом яких заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим; "Лавентс проти Латвії" від 28.11.2002, за результатом розгляду якої ЄСПЛ вирішив, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Правова позиція викладена в постанові Об`єднаної палати Верховного Суду від 03.10.2019 у справі №922/445/19 свідчить, що суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити розмір витрат на правову допомогу з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи. Адвокатом Тимошенком Д. В. було витрачено 29 годин на надання правничої допомоги Васильєвій Т. М., про що свідчить акт № 1 виконаних робіт від 28.02.2025 (а.с.5). За змістом ч. 4 ст. 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Вирішенню питання про розподіл судових витрат передує врахування судом, зокрема, обґрунтованості та пропорційності розміру таких витрат до предмета спору, значення справи для сторін. Принципи обґрунтованості та пропорційності розміру таких витрат до предмета спору повинні розглядатися, у тому числі, через призму принципу співмірності, який, як уже зазначалося вище, включає такі критерії: складність справи та виконаних робіт (наданих послуг); час, витрачений на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих послуг та виконаних робіт; ціна позову та (або) значення справи для сторони. Крім того, врахування таких критеріїв не ставиться законодавцем у залежність від результату розгляду справи. При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, суд повинен керуватися критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та суті виконаних послуг. Аналогічний висновок міститься в постанові Верховного Суду від 14 листопада 2019 року по справі № 826/15063/18, додатковій постанові Верховного Суду від 30 вересня 2020 року в справі № 201/14495/16-ц. У разі недотримання вимог ч. 4 ст. 137 ЦПК України, суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Тобто в розумінні цих норм процесуального права зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони в разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат зі складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи. Втручання суду в договірні відносини між адвокатом та його клієнтом у частині визначення розміру гонорару або зменшення розміру стягнення такого гонорару з відповідної сторони на підставі положень ч. 4 ст. 137 ЦПК України можливе лише за умови обґрунтованості та наявності доказів на підтвердження невідповідності таких витрат фактично наданим послугам. В іншому випадку, таке втручання суперечитиме принципу свободи договору, закріпленому в положеннях статті 627 Цивільного кодексу України. У додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року по справі № 755/9215/15-ц суд звернув увагу на те, що принцип змагальності знайшов своє втілення, зокрема, в положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності, тому при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення. Клопотання про зменшення судових витрат на правничу допомогу, подане стороною позивача, заслуговує на\~ увагу, оскільки суд зважає на відсутність складності процесуальних документів, поданих адвокатом та відсутність будь-яких розрахунків у цій справі, кількості та суті позовних вимог та завищеного часу, який витрачає адвокат на виготовлення наданих суду процесуальних документів, зазначеного в розрахунку розміру витрат на професійну правничу допомогу. Частиною 8 ст. 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити в зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Ураховуючи характер виконаної адвокатом роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, похилий вік позивачки та її статус як внутрішньо переміщеної особи, поведінки позивачки під час судового розгляду справи, суд дійшов висновку про наявність достатніх правових підстав для зменшення суми стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правничу допомогу в розмірі 27 000 гривень. На підставі викладеного вище, заява про ухвалення рішення про розподіл судових витрат підлягає частковому задоволенню.

Outcome: partial