Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-13 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія" Кредит-Капітал" (надалі - позивач, новий кредитор) звернулося до суду з позовною заявою до [PERSON] (надалі - відповідач, позичальник) про стягнення заборгованості за договором про надання споживчого кредиту № 2876475 (індивідуальна частина) від 07.10.2020 року (надалі - кредитний договір) у розмірі 22463,49 грн. та судові витрати. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачем було укладено кредитний договір з Товариством з обмеженою відповідальністю "Мілоан" (надалі - кредитор), йому було надано кредит в строки та на умовах, передбачених цим договором. Відповідач належним чином взяті на себе зобов`язання, визначені вказаним кредитним договором, не виконав, що і стало підставою для звернення до суду та стягнення заборгованості в судовому порядку. При цьому, кредитор відступив право вимоги за кредитним договором позивачу, який набув право вимоги. 21 серпня 2025 року суд відкрив провадження у справі та постановив слухати справу в порядку спрощеного позовного провадження. За клопотанням позивача витребував від АТ КБ`Приватбанк» фінансові документи, які мають значення для правильного вирішення справи. 10.09.2025 року АТ КБ`Приватбанк» виконало вимогу суду та надало витребувані документи та інформацію. Судове засідання, призначене на 19 вересня 2025 року, суд відклав на 14 жовтня 2025 рік за клопотанням відповідача. Відповідач виявив бажання ознайомитися з матеріалами справи, але так і не скористався своїм правом. В судове засідання, призначене на 14 жовтня 2025 рік, сторони не з`явилися. Явка учасників справи не визнавалась обов`язковою. Позивач повідомлений про дату та час судового засідання через електронний суд. 06 жовтня 2025 року представник позивача подав заяву про розгляд справи без участі, проти винесення заочного рішення не заперечив, просить задовольнити позов в повному обсязі. Відповідач повідомлений про дату та час судового засідання 19 вересня 2025 року. Суд вжив всі передбачені процесуальним законом заходи, однак в судове засідання, призначене на 14 жовтня 2025 року, сторони не з`явилися. Суд на підставі частини другої статті 247 ЦПК, у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, не здійснював фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши докази та здійснивши оцінку належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також проаналізувавши їх достатність і взаємний зв`язок у сукупності, суд встановив такі фактичні обставини та зміст спірних правовідносин. 07.10.2020 року між кредитор та відповідач уклали кредитний договір. Кредитор зобов`язався надати кредитні кошти у розмірі 5000,00 грн. (пункт 1.2. кредитного договору) на строк 30 днів з 07.10.2020 року ( пункт 1.3. кредитного договору). Термін ( дата) повернення кредиту і сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом 06.11.2020 рік ( пункт 1.4. кредитного договору). Комісія за надання кредиту становить 385,00 грн, яка нараховується за ставкою 7,70 відсотків від суми кредиту одноразово ( пункт 1.5.1. кредитного договору). Проценти за користування кредитом становлять 1575,00 грн, які нараховуються за ставкою 1,05 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом ( пункт 1.5.2. кредитного договору). Стандартна ( базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5,00 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом. Особливості нарахування процентів визначені п.2.2.3. цього договору ( пункт 1.6. кредитного договору). В п. 2.2.3. кредитного договору передбачені умови нарахування відсотків за стандартною ( базовою) процентною ставкою: -якщо після настання строку повернення кредиту ( 06.11.2020 року) позичальник продовжить користуватися кредитом, проценти будуть нараховуватися протягом 60 днів, після чого нарахування процентів може бути зупинене чи припинене кредитором в односторонньому порядку; -після зупинення кредитором в односторонньому порядку нарахування таких процентів, кредитор вправі в будь-який момент без погодження з позичальником відновити нарахування таких процентів до моменту повного виконання позичальником зобов`язань за договором або до моменту припинення нарахування процентів за рішенням кредитора; -незважаючи на інші умови договору після спливу терміну ( дати) повернення кредиту (06.11.2020 рік) проценти за стандартною ( базовою) процентною ставкою в період прострочення позичальника нараховуються за вибором кредитора в якості процентів за користування кредитом або в якості процентів, передбачених ст. 625 ЦК України. В п. 2.3. кредитного договору передбачено умови пролонгації кредиту: -позичальник за наявності відповідної пропозиції кредитора має право на продовження строку користування/повернення кредиту на таких самих умовах, на певну кількість днів доступну у пропозиції, відповідно до розділу 6 Правил; -позичальник на сайті кредитора за допомогою програмно-технічних комплексів самообслуговування, що мають відповідні функціональні та програмні можливості самостійно обирає серед доступних можливостей найбільш вигідний/ бажаний для себе варіант, що містить суми для сплати та строк, на який продовжується період користування кредитом та акцептує його ( п. 6.12-6.13 Правил надання фінансових кредитів). В п. 5.1. кредитного договору зазначено, що до підписання цього договору позичальник ознайомився з усіма його умовами ( у т.ч. викладеними у п.6.3.) та Правилами надання фінансових кредитів (послуг) Товариством, що розміщенні на веб-сайті Товариства miloan.ua та є невід`ємною частиною цього договору. Будь-яких даних, які б ідентифікували редакцію таких правил, кредитний договір не містить. В п. 6 визначено порядок укладення кредитного договору. Візуалізація процесу укладення кредитного договору підтверджується копією анкети-заява на кредит №2876475, яка створена 07.10.2020 року та містить інформацію про умови кредитування , дані про позичальника, процес розгляду заяви відповідач на отримання кредиту та оформлення кредитного договору. Повне виконання зобов`язань повинно відбутися не пізніше дати, встановленої п.1.4. договору ( п. 7.1. кредитного договору). Відповідач взяв на себе зобов`язання повернути в передбачені договором строки кредит, сплатити проценти за користування кредитом, інші передбачені платежі на умовах, визначених кредитним договором ( п.3.3.2. кредитного договору). В п. 9.4. визначено, що на правовідносини сторін не поширюється дія Закону України »Про споживче кредитування». Кредитні кошти надаються позичальнику шляхом переказу на картковий рахунок ( пункт 2.1. кредитного договору). В кредитному договорі зазначений мобільний номер телефону відповідача ( [NUMBER] ) та його електрона пошта ( [INFO] ). В додатку №1 до кредитного договору міститься графік розрахунків. Акцепт договору відповідач здійснив за допомогою одноразового ідентифікатора F85504, відправлений кредитором на номер телефону [NUMBER] , який зазначений у кредитному договорі, що підтверджується копією довідки кредитора про ідентифікацію. На виконання п. 2.1. кредитного договору 07.10.2020 року кредитор перерахував кошти відповідачу в розмірі 5000,00 грн на платіжну картку [NUMBER] з призначенням платежу - кредитні кошти від ТОВ`Мілоан» згідно договору 2876475, що підтверджується копією платіжного доручення 29969467 та листом АТ КБ`Приватбанк» №20.1.0.0.0/7-250903/50847-БТ від 08.09.2025 року . Кредитор здійснював облік нарахування та погашення по кредиту, що підтверджується копією відомості про щоденні нарахування та погашення. Відомість містить дані про нарахування та сплату кредиту, комісії за видачу кредиту, нарахування та сплату процентів, тіла кредиту та комісії. Зазначено відповідно до якого пункту кредитного договору здійснювалось те чи інше нарахування відсотків. Нарахування відсотків здійснювалось до 24.04.2021 року ( включно). Відомість не містить даних про загальну суму заборгованості по кредиту та в розрізі даних по тілу кредиту, процентам та комісії. Згідно цієї відомості відповідач погасив 513,00 грн - заборгованості по кредиту, 350,00 грн - заборгованості по комісії та 1279,00 грн - заборгованості по процентам. 14 травня 2021 року кредитор та позивач уклали договір відступлення прав вимоги№ 68-МЛ, за яким кредитор передає ( відступає) новому кредитору за плату, а новий кредитор приймає належні кредиторові права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами, вказаними в реєстрі боржників (п. 1.1.). Права вимоги переходить до нового кредитора після підписання сторонами цього договору, після чого новий кредитор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно їх заборгованості ( п. 6.2.3.). В цей же день кредитор та новий кредитор підписали акт прийому-передачі реєстру боржників та новий кредитор сплатив фінансування, що підтверджується копією платіжної інструкції № 30435 від 14.05.2021 року. Право вимоги за кредитним договором, стягнення заборгованості за яким є предметом розгляду у цій справі позивач набув 14.05.2021 року, що підтверджується копією витягу з реєстру боржників від 14.05.2021 року до договору відступлення прав вимоги№ 68-МЛ. У копії витягу зазначено, що дата закінчення договору відповідача 06.11.2020 року, залишок по тілу кредиту - 4487,00 грн, залишок по відсотках - 17591,49 грн, залишок по комісії - 385 грн, а загальна заборгованість становить 22 463,49 грн. 12.08.2025 року позивач звернувся до відповідача з досудовою вимогою №20722572. Повідомив відповідача про набуття права вимоги за кредитним договором та реквізити для сплати боргу, попередив про застосування інструментів його примусового стягнення. Доказів скерування та отримання відповідачем цієї вимоги не має. Позивач зареєстрований як юридична особа, основним видом діяльності якої є кредитування, що підтверджується випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. Із встановлених обставин вбачається, що спір виник щодо заборгованості, яка утворилася внаслідок неналежного виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань за кредитним договором. Між сторонами виникли зобов`язальні правовідносини на основі споживчого кредиту, що врегульовано статтею 1054 Цивільного кодексу України (далі ЦК) із врахуванням Закону України »Про споживче кредитування». Незважаючи на наявність у кредитному договорі п. 9.4., суд виснує, що за правовою природою укладений договір таки є споживчим, оскільки не містить відомостей про його комерційний характер чи пов`язаність з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника, а тому правовідносини, які виникли на підставі цього договору регулюються Законом України »Про споживче кредитування». Відповідач підписав договір за допомогою електронного підпису, що відповідає положенням та абзацу другого частини другої статті 639 ЦК. Вказану позицію детально розкрив Верховний Суд у своїй постанові від 12 січня 2021 року по справі № 524/5556/19 (провадження № 61-16243 св 20), яка враховується судом при застосуванні відповідних норм права згідно із частиною четвертою статті 263 ЦПК України. Необхідність виконання належним чином взятих на себе зобов`язань, обов`язковість договору і наслідки не виконання зобов`язання передбачені статтями 525, 526, 530 , 610, 611 ЦК. Кредитор виконав належним чином взятий на себе обов`язок надати кредит, що підтверджується копією платіжного доручення 29969467 та листом АТ КБ »Приватбанк» №20.1.0.0.0/7-250903/50847-БТ від 08.09.2025 року. АТ КБ »Приватбанк» підтвердило, що на ім`я відповідача в банку емітовано карту № [NUMBER] , на яку 07.10.2020 року здійснено переказ коштів у розмірі 5000,00 грн. У порушення вимог Закону, відповідач в односторонньому порядку відмовився від належного виконання договірних зобов`язань, в установлені строки заборговані суми не повернув. В силу статей 512, 1077, 1078 ЦК позивач в законному порядку набув право вимоги за кредитним договором до відповідача. Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Надані позивачем докази в частині, що підтверджують існування зобов`язальних правовідносин між сторонами та неналежну поведінку відповідача суд визнає належними і допустимими, достовірними і достатніми, оскільки ці докази містять у собі інформацію щодо предмета позовних вимог, вони логічно пов`язані з тими обставинами, які підтверджують існування договірних правовідносин між сторонами та неналежну поведінку відповідачки. Однак надані позивачем докази не підтверджують заявлену до стягнення суму заборгованості. Водночас і відповідач не надав доказів, які б підтверджували належне виконання ним зобов`язань повністю. Визначаючи розмір заборгованості відповідача, суд зобов`язаний належним чином дослідити подані стороною докази (у цьому випадку - зроблений позивачем розрахунок заборгованості), перевірити їх, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а в разі незгоди з ними повністю або частково - зазначити правові аргументи на їх спростування та навести в рішенні свій розрахунок - це процесуальний обов`язок суду. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то суд, з урахуванням конкретних обставин справи, самостійно визначає суми нарахувань, які підлягають стягненню, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання, та зазначеного позивачем максимального розміру стягуваних сум нарахувань Вказану позицію висловив Верховний Суд у своїй постанові від 12 січня 2021 року по справі № 462/5025/20 (провадження № № 61-11608св22), яка враховується судом при застосуванні відповідних норм права згідно із частиною четвертою статті 263 ЦПК. Суд погоджується із розрахованою сумою заборгованості по тілу кредиту в розмірі 4487,00 грн. Щодо правильності обчислення заборгованості по процентам, то перевіркою встановлено, що згідно умов договору строк кредитування становить 30 днів до 06.11.2020 року та відповідно до додатку №1 до кредитного договору сума нарахованих процентів становить 1575,00 грн. Відомостей про те, що строк кредитування пролонгований не має. Саме по собі зазначення у відомості щодо нарахування та погашення про нарахування та сплату комісії за пролонгацію не свідчить, що така пролонгація відбулась відповідно до умов, визначених п.2.3.1 кредитного договору. Позивач не надав доказів, що відповідна пропозиція про пролонгацію була доступна відповідачу та він дійсно на сайті кредитора за допомогою програмно-технічних комплексів самообслуговування, що мають відповідні функціональні та програмні можливості, прийняв пропозицію про пролонгацію строку користування кредитом. Фактично обставини пролонгації строку кредитування побудовані на припущені, що кредитор, у якого позивач придбав право вимоги, надав відповідачу пропозицію пролонгувати договір і той нею скористався. Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Позивач ніяк не пояснює нараховану суму процентів в розмірі 17591,49 грн. Суд враховує, що позивач є професійним учасником ринку фінансових послуг, який спеціалізується на фінансуванні під відступлення права грошових вимог і придбаваючи право вимоги за кредитними договорами мав би з`ясувати у кредитора реальність розміру придбаної вимоги. Але не зробив цього. Суд лише припускає, що нарахування такого розміру відсотків пов`язане з умовами п. 2.2.3. кредитного договору. При цьому строк кредитування становить 30 днів. (п. 1.3. кредитного договору). Пункт 2.2.3. кредитного договору сам по собі є суперечливий. З одного боку містить положення про те, що такі відсотки нараховуються як плата за кредит після закінчення правомірного користування кредиту, а з іншого - кредитор на власний вибір нараховує такі в якості процентів за користування кредитом або в якості процентів, передбачених ст. 625 ЦК України. Видається, що кредитор і сам не визначився, за що він планував нараховувати відсотки після закінчення строку кредитування. Якщо виходити з того, що умови про нарахування таких відсотків розміщені в п. 2.2. кредитного договору (плата за кредит), то виходить, що такі відсотки мали би нараховуватись як плата за користування кредитом у разі пролонгації строку кредитування, однак як було встановлено судом доказів пролонгації кредитного договору відповідно до п. 2.3.1. не має. Строк, на який надається кредит, є однією з обов`язкових умови договору про споживчий кредит (п.5 ч.1 ст. 12 Закону України`Про споживче кредитування). Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами ( ч. 1 ст. 252 ЦК України). Умови п. 2.2.3. кредитного договору є настільки розпливчатими та неконкретними: то проценти нараховуються, то не нараховуються, то кредитор може зупинити чи припинити їх нарахування, то в будь-який момент до їх повернення може відновити їх нарахування. Суд вважає, що звичайний середньостатистичний споживач скоріш за все не зрозуміє про що йде мова. Та і сама конструкція п. 2.2.3. не відповідає визначенню строку, на який надається кредит. Питання нарахування відсотків після закінчення строку кредитування неодноразово було на розгляді Великої Палати Верховного Суду. Відповідно до усталеної практики Верховного Суду у разі порушення виконання зобов`язання щодо повернення кредиту за період після прострочення виконання нараховуються не проценти за «користування кредитом» (стаття 1048 ЦК України), а проценти за порушення грошового зобов`язання (стаття 625 ЦК України) у розмірі, визначеному законом або договором ( див., наприклад, п. 109-128, п. 141 постанови ВП ВС по справі № 910/4518/16 від 05 квітня 2023 року. Відповідно до ч. 5 ст. 6 Закону України» Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» (в редакції Закону від 04.10.2020 року, чинної на момент укладення кредитного договору) у разі виникнення неоднозначного тлумачення прав та обов`язків сторони за договором за участю споживача фінансових послуг такі права та обов`язки тлумачаться на користь такого споживача. Умови мають бути сформульовані простою й зрозумілою мовою. У разі сумніву слід застосовувати принцип contra proferentem (лат. verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem, тобто слова договору тлумачаться проти того, хто їх написав), що узгоджується з висновками, які викладені в п. 128 постанови ВП ВС по справі № 910/4518/16 від 05 квітня 2023 року. Верховний Суд неодноразово вказував на те, що тягар доказування покладається на обидві сторони спору. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. Враховуючи, що позивач ніяк не пояснив правової природи нарахованих відсотків в сумі 17591,49 грн, не довів, що строк кредитування продовжувався, суд вважає, що до стягнення підлягають лише відсотки в сумі 296,00 грн, нарахованих відповідно до п.1.5.2. як плата за користування кредитом в межах строку кредитування (п.1.3. кредитного договору) та несплачених станом на день розгляду цієї справи: 1575,00 грн (загальна сума процентів за користування кредитом) -1279,00 грн (сплачена сума процентів). Щодо правильності обчислення заборгованості по комісії, то перевіркою встановлено, що згідно умов договору комісія за видачу кредиту становить 385,00 грн. Відповідач погасив 350,00 грн комісії. Суд повторно нагадує, що позивач не довів, що строк кредитування був пролонгований відповідно до умов п. 2.3.1 кредитного договору і відповідач сплачував комісію саме за його пролонгацію. Врешті, позивач не надав платіжних документів, щоб суд зміг пересвідчитись що сплата такої комісії дійсно була проведена за пролонгацію строку кредитування. Отже, несплачена сума комісії становить 35,00 грн. Згідно з частиною другою статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Отже, Законом України «Про споживче кредитування» безпосередньо передбачено право фінансових установ встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту. Згідно послідовності дій при укладення кредитного договору кредитором вчинялися дії щодо підготовки та оброблення документів, а тому позивач має право на отримання комісії з позичальника за ініціювання кредиту. Подібний висновок міститься в постанові Верховного Суду по справі № 756/6038/20 від 12 квітня 2022 року. А тому вимога в частині стягнення несплаченої комісії за видачу кредиту в розмірі 35,00 грн підлягає до задоволення. Враховуючи викладені міркування суд виснує, що позов слід задовольнити частково та стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість у розмірі 4818,00 грн, з яких заборгованість по тілу кредиту - 4487,00 грн, по процентам за користування кредитом- 296,00 грн. та по комісії - 35,00 грн. Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Пунктами 1, 2 частини другої статті 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При зверненні до суду позивачем сплачено 2 422,40 грн. судового збору, що підтверджується платіжною інструкцією від 19.08.2025 року. Крім цього, представник позивача просить суд стягнути на користь позивача витрати на правову допомогу у розмірі 8000,00 грн. На підтвердження понесених витрат на правову допомогу представником позивача надано копії договору про надання правової (правничої) допомоги № 0107 від 01.07.2025 року, акта №341 наданих послуг від 05.08.2025 року, детального опису наданих послуг від 05.08.2025 року. Відповідач не подавав клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката. Здійснивши аналіз та оцінку наданих доказів понесення витрат на професійну правничу допомогу у справі, суд виснує про доведеність факту надання позивачеві професійної правничої допомоги на суму 8000,00 грн. Позовні вимоги задоволені частково в розмірі 4818,00 грн., що становить 21,45 % від заявленого розміру (4818,00 грн/22463,49 грн Х 100%), а тому судовий збір та витрати на правову допомогу потрібно покласти на відповідача у пропорційному розмірі: 519,60 грн. - судовий збір та 1716,00 грн. - витрати на правничу допомогу

Outcome: partial