Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-12 00:00:00

Позивач в особі представника [PERSON] 07.04.2025 звернулася до Приморського районного суду м. Одеси з позовом до [PERSON] , за участі третьої особи орган опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради, про визначення місця проживання [PERSON] , [INFO] , разом з мамою та стягнення аліментів у розмірі 20\~000 грн щомісячно. Позовні вимоги мотивовані тим, що шлюб між сторонами розірвано і сторони не можуть дійти згоди з ким з них буде проживати їх донька, у зв`язку з чим позивачка вимушена звернутися до суду. Позивачка має у власності квартиру, у якій проживає разом з донькою. Позивачка записала дитину на гуртки, куди приводить регулярно [PERSON] . Позивачка своєчасно сплачує комунальні платежі та позитивно характеризується сусідами. [PERSON] є психічно здоровою. Позивачка створила всі умови для всебічного розвитку доньки, [PERSON] почувається разом з позивачкою в безпеці, тому необхідно визначити місце проживання дитини з матір`ю. Відповідач в ході конфліктів з позивачкою неодноразово погрожував їй фізичною розправою. З урахування витрат на дитину, зокрема, харчування, лікування, садочок, гуртки, забезпечення одягом, позивачка вважає, що достатньою сумою аліментів буде тверда грошова сума у розмірі 15\~000 грн. Такий розмір аліментів не поставить відповідача у скрутне становище. При тому, [PERSON] просить стягнути аліменти у розмірі 20\~000 грн. Ухвалою Приморського районного суду м.Одеси від 09.04.2025 провадження у справі відкрите, справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження з призначенням підготовчого засідання на 08.05.2025. У зв`язку з неявкою учасників справи у підготовче засідання 08.05.2025 розгляд справи відкладено на 20.05.2025. Розгляд справи у підготовчому засіданні 20.05.2025 відкладено на 03.07.2025. У результаті проведеного підготовчого засідання 03.07.2025, за участі представника третьої особи [PERSON] , було закрито підготовче провадження, справу призначено до розгляду по суті на 04.08.2025. У зв`язку з першою неявкою учасників справи у судове засідання 04.08.2025, розгляд справи відкладено на 15.09.2025. У судовому засіданні 15.09.2025 проведеному за участі представника позивача [PERSON] , оголошено перерву до 02.10.2025 у зв`язку з відсутністю висновку органу опіки та піклування. До суду 24.09.2025 надійшов висновок органу опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради. У судовому засіданні 02.10.2025 представник позивача [PERSON] підтримав позовні вимоги та просив задовольнити позов. Згідно ч.1 ст. 244 ЦПК України після судових дебатів суд оголошує про перехід до стадії ухвалення судового рішення та час його проголошення в цьому судовому засіданні. У виняткових випадках залежно від складності справи суд може відкласти ухвалення та проголошення судового рішення на строк не більше десяти днів з дня переходу до стадії ухвалення судового рішення, оголосивши дату та час його проголошення. У судовому засіданні 02.10.2025 суд перейшов до стадії ухвалення рішення та оголосив, шо проголошення судового рішення відбудеться 13.10.2025. Відповідач в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Відповідачем відзив не поданий, поважності причин його не подачі відповідач суду не повідомив, тому відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Суд, у зв`язку з неявкою відповідача та неповідомленням про поважність причин такої неявки в судове засідання, ненаданням відповідачем відзиву на позов, зі згоди представника позивача, ухвалив слухати справу у відсутності відповідача, згідно ст.ст.280-281 ЦПК України, при заочному розгляді на підставі наявних у справі доказів. Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників справи, дійшов висновку про часткову обґрунтованість позовних вимог, з огляду на наступне. Судом встановлено, що у період з 08 жовтня 2020 року по 14 грудня 2024 року [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі, що вбачається з рішення Приморського районного суду м.Одеси від 13.11.2024 у справі №522/17599/24-Е (а.с.9-10). У батьків [PERSON] та [PERSON] [INFO] народилася донька [PERSON] , про що свідчить свідоцтво про народження серії [NUMBER] (а.с.8). [PERSON] разом з матір`ю [PERSON] зареєстровані за адресою: [ADDRESS] (а.с.15). Власником квартири [ADDRESS] є [PERSON] з 11.03.2025 внаслідок укладення договору про поділ майна подружжя від 30.01.2025 та заяви [PERSON] , яким він підтвердив сплату [PERSON] грошової компенсації частки квартири у розмірі 2\~096\~470 грн (а.с.19-22). Згідно довідки ТОВ «Елегія Парк Перспектива» від 05.12.2024, за період надання житлово-комунальних послуг в квартиру за адресою: [ADDRESS] , оплата ЖКП здійснювалася своєчасно, борги відсутні, скарг від мешканців будинку н [PERSON] не надходило (а.с.30). [PERSON] характеризується як дбайлива мати з боку сусідів та не має серйозних проблем зі здоров`ям (а.с.31, 34, 35, 36). Згідно довідки від 27.12.2024, [PERSON] є клієнтом фітнес клубу Synergy Fitness, де відвідує наступні дитячі секції: розвиток творчих здібностей, плавання з тренером в басейні, заняття з англійської мови та хореографічну студію. На заняття Евеліну приводить та забирає мама [PERSON] (а.с.18). [PERSON] сплатила за відвідування садочку 10\~200 грн та 500 грн за світло згідно розписок за 29.11.2024 та 04.12.2024 [PERSON] .ПП «заклад дошкільної освіти «Ясла-Садок «Хепі Тайм-4» (а.с.32). Разом з тим згідно довідки ФОП [PERSON] від 03.12.2024 [PERSON] відвідує дитячий садок «We love kids». Тато, [PERSON] , оплачує послуги садочку 12\~500 грн на місяць. Батьки приводять та забирають дитину, багато уваги приділяють розвитку та вихованню доньки (а.с.38). Чеки з супермаркетів, заправок, магазинів не приймаються судом до уваги, адже з них неможливо встановити витрати понесенні на утримання [PERSON] . Згідно висновку органу опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради від 17.09.2025, комісія вирішила вважати можливим визначення місця проживання малолітньої [PERSON] разом з матір`ю [PERSON] (а.с.105-108). Законодавство України не містить норм, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною. Відповідно до частин першої, другої статті 24 Конституції України громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками. У статті 141 СК України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Положення ст. 160 СК України, якою передбачено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків, яка досягла десяти років, за спільною згодою батьків та самої дитини, а місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Так, відповідно до\~статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до роз`яснень, наданих Верховним Судом України в п.18 Постанови Пленуму № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати особливу увагу на її вік та з`ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати. Як встановлено статтею 171 СК України, дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси. [PERSON] 4 роки, тому її думка не з`ясовувалася у судовому засіданні. Згідно ст. 33 Конституції України кожна особа має право на вибір свого місця проживання. Але сімейні відносини мають свою специфіку, оскільки малолітні та неповнолітні діти не можуть проживати самостійно, а батьки повинні брати участь у їх вихованні та утриманні. Батьки мають рівні права на виховання дитини та спілкування з нею, батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини. Згідно з абзацом другим принципу 7 Декларації прав дитини найкраще забезпечення інтересів дитини має бути керівним принципом для тих, на кому лежить відповідальність за її освіту і навчання; ця відповідальність лежить перш за все на батьках. При розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо. Місце проживання - це житло, в якому фізична особа проживає постійно або тимчасово (ч.1 ст.29 ЦК). Кожна особа має право на вільний вибір місця проживання (ч. 1ст.33 Конституції). Однак визначення місця проживання дитини має свою специфіку, оскільки дитина, як правило, в силу своєї психічної та фізичної незрілості, фактичної нездатності проживати самостійно мають проживати разом зі своїми батьками або з особами, які їх заміняють. Отже, чинне законодавство, встановлює особисте немайнове право батьків визначати місце проживання дитини. Слід зауважити, що відповідно до принципу 6 Декларації прав дитини, прийнятій Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона має, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю. Статтею 9 Конвенції про права дитини, яку ратифіковано постановою ВР за № 789-XII від 27 лютого 1991р., визначено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. [PERSON] може забезпечити необхідний розвиток доньці, мати в змозі попіклуватися про забезпечення та благополуччя дитини, тому суд вважає за можливе задовольнити позов в частині вимог про визначення місця проживання. Щодо стягнення аліментів суд зазначає наступне. Статтею ст. 51 Конституції України гарантовано, а ст. 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у Сімейному кодексі України. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати своїх неповнолітніх дітей до повноліття. Відповідно до ч.1, ч.1 ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період. Відповідно статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів, суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають значення. Наведені норми імперативно закріплюють обов`язок обох батьків утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Згідно ч.8 ст.7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Частинами першою та другою статті 141 СК України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Позивач просить стягнути аліменти у розмірі 20\~000 грн не надавши жодної інформації про можливість [PERSON] сплачувати аліменти у такому розмірі. Судом зроблено витяг з Державного реєстру фізичних осіб платника податків про джерела та суми з доходів, отриманих від податкових агентів, згідно якого за період з 01.01.2024 по теперішній час, відповідач отримав дохід за продаж рухомого майна у листопаді 2024 року та березні 2025 року, та 5\~237 грн отримано як дохід, виплаченій самозайнятій особи у липні 2025 року. Стабільного заробітку не встановлено. До матеріалів справи не додано інформації про стан здоров`я відповідача, його дохід, наявність інших утриманців та інше. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Тож, виходячи з письмових доказів, наявних в матеріалах справи, враховуючи безумовний обов`язок батька дітей утримувати їх до досягнення повноліття, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову в частині стягнення аліментів, визначивши аліменти у розмірі 5\~000 грн. Частиною 1 статті 191 СК України встановлено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Відповідно до п.1 ч.1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільняються від судового збору позивачі - у справах про стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення. Оскільки, позивачі у справах про стягнення аліментів звільнені від сплати судового збору, покласти на відповідача оплату судового збору у розмірі 1 211,20 грн. На підставі викладеного та

Outcome: partial