Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-12 00:00:00

І. Позиції учасників справи Аргументи позивачки 28 березня 2025 року до суду надійшла позовна заява [PERSON] , подана адвокатом Бондарем Антоном Вікторовичем, до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: [PERSON] , про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Позов обґрунтований тим, що: - [PERSON] є власницею 5/6 часток у праві власності на квартиру [ADDRESS] (далі також - квартира); - [PERSON] зареєстрована у вказаній квартирі, проте з 2005 року з власної волі у ній не проживає; - наявна реєстрація місця проживання відповідачки порушує права позивачки, адже вона змушена нести додаткові витрати на утримання квартири. У судовому засіданні позивачка та її представник позовну вимогу підтримали в повному обсязі, з підстав, викладених у позові, просили її задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечили. Додатково позивачка пояснила, що квартира набута нею, її чоловіком, [PERSON] , та дітьми, [PERSON] та [PERSON] в порядку приватизації. Чоловік та діти вже померли. Відповідачка є колишньою дружиною [PERSON] , після розлучення з ним у квітні 2005 року виїхала разом дочкою, [PERSON] , до російської федерації, де повторно вийшла заміж. Відтоді у квартирі не проживає, її особисті речі у квартирі відсутні. Позиція відповідачки Відповідач в судове засідання не з`явилася, про причини неявки не повідомила, про дату, час і місце судового засідання була повідомлена належним чином. Відзив на позовну заяву відповідачка не подала. Позиція третьої особи Третя особа в судове засідання не з`явилася, про причини неявки не повідомила, про дату, час і місце судового засідання була повідомлена належним чином. За змістом положень частини першої статті 223 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) неявка у судове засідання третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, за умови, що її належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. ІІ. Процесуальні дії суду 03 квітня 2025 року суд постановив ухвалу про залишення позовної заяви без руху з підстав порушення порядку подання письмових доказів. 26 травня 2025 року суд постановив ухвалу про відкриття провадження у справі, у якій визначив проводити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін, призначив судове засідання на 03 липня 2025 року. До позовної заяви представник позивачки долучив клопотання про витребування у Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації витягу або довідки з реєстру про всіх зареєстрованих осіб у квартирі. Зазначене клопотання суд задовольнив, про що зазначив в ухвалі про відкриття провадження у справі від 26 травня 2025 року. У зв`язку з неявкою відповідачки судове засідання, призначене на 03 липня 2025 року, суд відклав на 07 серпня 2025 року. На підставі заяви представника позивачки судове засідання, призначене на 07 серпня 2025 року, суд відклав на 13 жовтня 2025 року. 07 серпня 2025 року представника позивачки подав заяву про виклик і допит [PERSON] як свідка. Зазначену заяву суд задовольнив, про що зазначив 13 жовтня 2025 року в судовому засіданні постановив ухвалу без оформлення окремого документа. Інші заяви чи клопотання учасники справи не подавали. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставінаявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Вирішуючи питання про проведення заочного розгляду справи, суд зазначає таке. Поштовий конверт, яким відповідачці на її зареєстроване місце проживання суд направив ухвалу про відкриття провадження у справі та копію позовної заяви з додатками, повернувся до суду без вручення. На довідці про причини повернення / досилання стоять відмітки «повертається», «адресат відсутній за вказаною адресою» та «за закінченням терміну зберігання». Суд зауважує, що листи, що повернулися з відміткою довідкою поштового відділення про причину повернення - «за закінченням терміну зберігання» або «інші причини», є належно врученими. Звісно ж, за умови, що їх було направлено на адресу, вказану в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (щодо юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців) або на адресу місця реєстрації (щодо фізичних осіб) чи на адресу, самостійно зазначену стороною як адреса для листування. Указана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 23 січня 2023 року у справі № 496/4633/18 (провадження № 61-11723св22). З огляду на викладене, суд ужив всіх можливих та розумних заходів щодо повідомлення відповідачки про розгляд справи. Оскільки відповідачка відзив на позовну заяву не подала, у судове засідання не з`явилася, хоча про дату, час і місце судового засідання була повідомлена належним чином, а також ураховуючи те, що позивачка та її представник проти ухвалення заочного рішення не заперечили, суд без оформлення окремого документа ухвалив провести заочний розгляд справи. ІІІ. Обставини, які встановив суд [PERSON] є власницею 5/6 часток у праві власності на квартиру [ADDRESS] , що підтверджується: - свідоцтвом про право власності на житло, виданим Ленінградською районною державною адміністрацією міста Києва 29.01.1998 (а.с. 14); - свідоцтвом про право на спадщину за законом, виданим [PERSON] , державним нотаріусом Дванадцятої київської державної нотаріальної контори 22.11.2024 за р. № 2-461 (а.с. 16); - свідоцтвом про право на спадщину за законом, виданим [PERSON] , державним нотаріусом Дванадцятої київської державної нотаріальної контори 11.03.2025 за р. № 2-53 (а.с. 17); - свідоцтвом про право на спадщину за законом, виданим [PERSON] , державним нотаріусом Дванадцятої київської державної нотаріальної контори 06.12.2024 за р. № 2-473 (а.с. 18). Згідно з листом Святошинською районної в місті Києві державної адміністрації № 107-4509 від 17.06.2025 у квартирі [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] , [INFO] , з 26.10.2004, [PERSON] , [INFO] , з 17.04.1972, [PERSON] , [INFO] , з 26.10.2004 (а.с. 49). Наявність реєстрації [PERSON] , [INFO] , у квартирі підтверджується тимчасовою посвідкою на постійне проживання серії [NUMBER] , виданою УГІРФО ГУ МВС України в м. Києві 11.10.2004, дійсною безстроково (а.с. 23). Допитана як свідок у судовому засіданні [PERSON] пояснила, що є подругою сина позивачки, [PERSON] , який помер. [PERSON] , є колишньою дружиною [PERSON] , з нею особисто вона не знайома, лише бачила її здалека. Розлучилися [PERSON] з [PERSON] приблизно у 2005 році, після чого вона з дочкою поїхала в росію. Не бачила відповідачку давно, чи поверталася до квартири, не знає. Наразі спілкується з позивачкою, була в неї в гостях, особистих речей відповідачки в квартирі не бачила. ІV. Мотиви суду Відповідно до ч. 1 ст. 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 16 ЦК України). Аналогічна за змістом норма наведена у частині першій статті 4 ЦПК України. Способом захисту цивільних прав та інтересів є, зокрема, припинення правовідношення (пункт 7 частини другої статті 16 ЦК України). Між сторонами у справі виникли правовідносини з приводу користування квартирою, що перебуває у приватній власності. Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Згідно із ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. За змістом приписів ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Згідно зі ст. 379 ЦК України житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них. Згідно із ч. 1 ст. 382 ЦК України квартирою є ізольоване помешкання в житловому будинку, призначене та придатне для постійного у ньому проживання. Відповідно до ч. 1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Згідно зі ст. 150 Житлового кодексу України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Предмет доказування у такій категорії справ визначений постановою Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" від 07 лютого 2014 року. Так, згідно з пунктом 33 згаданої постанови відповідно до положень статей 391, 396 ЦК України позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Аналогічна позиція міститься у постанові Верховного Суду від 17.10.2018 у справі 521/17805/16-ц, де зазначено, що норма статті 391 ЦК України визначає право власника, у тому числі житлового приміщення, будинку або квартири, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Відповідно до статті 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. При цьому вичерпного переліку таких поважних причин цивільне законодавство не встановлює, у зв`язку з чим поважність причин відсутності особи за місцем проживання визначається судом у кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи. Процесуальний закон покладає обов`язок на позивача довести факт відсутності відповідача понад встановлені статтею 405 ЦК України строки у жилому приміщенні без поважних причин. Відповідно до положень статей 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до положень статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. V. Оцінка і висновки суду У справі, що розглядається: - [PERSON] пред`явила вимогу про визнання [PERSON] такою, яка втратила право користування квартирою; - надані позивачкою письмові докази та показання свідка з достатнім ступенем переконливості свідчать, що відповідачка не проживає у квартирі понад один рік без поважних причин, інтерес до квартири не виявляє, витрати з її утримання не несе; - відповідачка в судове засідання не з`явилася, не скористалася своїми процесуальними правами учасника справи, не подала відзив на позов та не навела суду будь-яких аргументів, якщо у неї такі існували, що спростовують доводи позивачки і надані нею докази в обґрунтування позовних вимог. Будь-яких доказів заінтересованості у квартирі [PERSON] суду не подала. Наведене свідчить, що [PERSON] , попри зареєстроване місце проживання у квартирі, втратила право користування нею, а тому порушене право [PERSON] підлягає судовому захисту. За таких обставин, суд задовольняє позов повністю. VІ. Розподіл судових витрат Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно із ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Позивачка при поданні позову сплатила судовий збір у сумі 1 211,20 гривень, що підтверджується квитанцією АТ «ТАСКОМБАНК» № 2142-8378-6716-4525 від 27.03.2025 (а.с. 7). Доказів понесення інших судових витрат сторони у справі не надали. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки сторони не заявляли вимоги щодо відшкодування судових витрат, суд не вирішує питання їх розподілу. На підставі викладеного вище,

Outcome: approved