Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-19 00:00:00

До Кіцманського районного суду Чернівецької області звернулось Публічне акціонерне товариство Акціонерний банк «УКРГАЗБАНК» (далі - позивач) із позовною заявою до [PERSON] (далі - відповідач) про стягнення заборгованості. Короткий зміст заяв по суті справи. У позовній заяві позивач просить стягнути з [PERSON] на користь АБ «УКРГАЗБАНК» 3 % річних за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань на суму 1610,43 дол. США, а також стягнути судові стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати. Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначив,\~що між ним та [PERSON] 13 лютого 2008 року укладено кредитний договір №46/027-п/08/Д, на виконання умов якого позивач надав позичальниці кредит в сумі 35000,00 доларів США, в якості забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором цього ж дня між позивачем, позичальницею та [PERSON] (надалі також поручитель) було укладено договір поруки, згідно якого поручитель зобов`язувався солідарно відповідати перед позивачем у повному обсязі за невиконання усіх зобов`язань позичальницею за кредитним договором. У позовній заяві позивач стверджує, що оскільки позичальницею було допущено порушення умов кредитного договору щодо погашення кредиту та нарахованих відсотків банк звернувся в суд про солідарне стягнення з позичальниці та поручителя заборгованості за кредитним договором, в тому числі про дострокове стягнення заборгованості по поверненню кредиту та звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок стягнення заборгованості, а 19 жовтня 2010 року Кіцманський районний суд Чернівецької області по справі №2-2053/2010 задоволив позов банку та солідарно стягнув з [PERSON] та [PERSON] на користь АБ «УКРГАЗБАНК» заборгованість за кредитним договором в сумі 32311,75 доларів США та 5015,89 гривень, в рахунок погашення заборгованості звернуто стягнення на предмет іпотеки - житловий будинок з належними до нього спорудами та земельну ділянку. Позивач у позовній заяві зазначає, що заборгованість за кредитним договором станом на поточний момент в повному обсязі не погашена, в період після ухвалення рішення по жовтень 2022 року на виконання рішення суду вносились систематично платежі на суму від 613,00 дол. США до 4,66 дол. США, в березні та травні 2025 надійшли кошти на загальну суму 698,38 дол. США; [INFO] позичальниця [PERSON] померла, а оскільки рішення суду після набрання ним законної сили виконане не було, позивач вважає, що у нього виникло право на нарахування 3% річних з непогашеної суми заборгованості на підставі ст.625 Цивільного кодексу України. За змістом позовної заяви, позивачем нараховано 3% річних на непогашену суму заборгованості по поверненню кредиту та сплаті процентів за кредитним договором за період з 12.03.2017 по 23.02.2022, які позивач просить стягнути з поручителя [PERSON] . Відзив на позовну заяву до суду не надходив. Процесуальні дії у справі. Ухвалою Кіцманського районного суду Чернівецької області від 10 липня 2025 року позовну заяву залишено без руху, надано позивачу строк для усунення недоліків заяви. Ухвалою Кіцманського районного суду Чернівецької області від 22 липня 2025 року прийнято до розгляду позовну заяву, відкрито спрощене провадження у даній справі, призначено судове засідання з участю сторін на 21 серпня 2025 року об 11 год. 00 хв. У зв`язку з перебуванням головуючого судді Нагорного В.В. у щорічній відпустці з 18.08.2025 по 22.08.2025 включно, розгляд справи відкладено на 18 вересня 2025 року о 14 год. 30 хв. У зв`язку з відпусткою представника позивача Шищак І.С. в період з 18.09.2025 по 19.09.2025 та неможливістю забезпечити участь у судовому засіданні іншого повноважного представника банку, розгляд справи відкладено на 20 жовтня 2025 року о 14 год. 30 хв. У судовому засіданні 20 жовтня 2025 року представник позивача - Шищак І.С. в режимі відеоконференції підтримала позовну заяву із зазначених у ній підстав, просила задоволити позовні вимоги, вважає, що порушення з боку відповідача є триваючим, повідомила, що розрахунок 3% річних здійснено позивачем за період, коли позовна давність не пропущена. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, хоча про дату, час та місце судового розгляду справи був повідомлений належним чином, враховуючи наступне. Поштове відправлення, адресоване [PERSON] , повернулось на адресу суду з відміткою пошти «адресат відсутній за вказаною адресою». У пункті 91-1 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 5 березня 2009 року № 270 (далі - Правила), передбачено, що рекомендовані листи з позначкою «Судова повістка», адресовані фізичним особам, під час доставки за зазначеною адресою вручаються особисто адресату, а у разі його відсутності - будь-кому з повнолітніх членів його сім`ї, який проживає разом з ним. У разі відсутності адресата (будь-кого із повнолітніх членів його сім`ї) за зазначеною на рекомендованому листі адресою працівник поштового зв`язку інформує адресата за наявним номером телефону та/або вкладає до абонентської поштової скриньки повідомлення про надходження рекомендованого листа з позначкою «Судова повістка». Якщо протягом трьох робочих днів після інформування адресат не з`явився за одержанням рекомендованого листа з позначкою «Судова повістка», працівник поштового зв`язку робить позначку «адресат відсутній за вказаною адресою», яка засвідчується підписом з проставленням відбитка календарного штемпеля і не пізніше ніж протягом наступного робочого дня повертає його до суду. Працівником ПАТ «Укрпошта» на довідці про причини повернення зроблено позначку «адресат відсутній за вказаною адресою» та засвідчено її підписом з проставленням відбитка календарного штемпеля, що свідчить про додержання вимог пункту 91-1 Правил, тому суд зазначає, що за змістом пункту 3 частини восьмої статті 128 ЦПК України відмітка про відсутність особи за адресою місця проживання вважається врученням судової повістки цій особі. Крім того, оголошення про виклик [PERSON] у судове засідання на 20 жовтня 2025 року о 14 :30 год. було оприлюднене на офіційному вебсайті Кіцманського районного суду Чернівецької області. Про причини неявки у судове засідання [PERSON] суду не повідомив, клопотання про відкладення розгляду справи до суду не подавав. Дослідивши наявні у матеріалах справи докази, заслухавши представника позивача, яка взяла участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції, суд дійшов таких висновків. Фактичні обставини справи, встановлені судом. 13 лютого 2008 року між ВАТ АБ «Укргазбанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 46/027-п/08/Д (далі - кредитний договір), відповідно до умов якого банк надає [PERSON] кредит у сумі 35000 доларів США на строк з 13.02.2008 року по 12.02.2020 року зі сплатою процентів за користування кредитом, виходячи з 12,5% річних, а [PERSON] зобов`язалась здійснювати повернення кредиту, сплати процентів за його використання та всіх комісійних платежів у передбачені цим договором строки. 13 лютого 2008 року між ВАТ АБ «Укргазбанк» (далі - також кредитор), [PERSON] (далі - також поручитель) та [PERSON] (далі - також позичальник) було укладено договір поруки № 46/027-п/08/Д-р (далі - договір поруки), відповідно до якого поручитель поручається перед кредитором за виконання позичальником зобов`язань по кредитному договору № 46/027-п/08/Д від 13 лютого 2008 року, укладеному кредитором з позичальником, згідно з яким позичальнику надається кредит у сумі 35000,00 доларів США на строк з 13 лютого 2008 року по 12 лютого 2020 року із сплатою процентів за користування кредитом, виходячи з 12,5% річних (далі - кредитний договір) з врахуванням змін та доповнень, якщо такі будуть прийняті сторонами кредитного договору (п.1.1. договору поруки). Відповідно до п.1.2., п.1.3. договору поруки поручитель несе солідарну відповідальність з позичальником перед кредитором за порушення виконання зобов`язань по кредитному договору. Поручитель відповідає за повернення заборгованості за кредитним договором в тому ж об`ємі, що і позичальник - за сплату кредиту, процентів за користування кредитом, неустойки (штрафи, пені) за невиконання або неналежне виконання зобов`язань - в повному об`ємі. У п.2.1., п.2.2. договору поруки зазначено, що у випадку невиконання позичальником зобов`язань по кредитному договору кредитор звертається з письмовою вимогою про виконання зобов`язань по кредитному договору до позичальника та/або поручителя. У разі одержання вимоги кредитора поручитель зобов`язаний повідомити про це позичальника, а в разі пред`явлення до нього позову - подати клопотання про залучення позичальника до участі у справі. Поручитель зобов`язаний не пізніше 2-х днів з дати письмової вимоги перерахувати суму заборгованості позичальника за кредитним договором на рахунки, на яких враховується заборгованість позичальника в ВАТ АБ «Укргазбанк». Відповідальність сторін за договором поруки передбачена у п.3.1., п.3.2., п.3.3. договору поруки, за змістом яких за невиконання або неналежне виконання умов п.2.2. дійсного договору поручитель сплачує на користь кредитора пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період прострочки виконання зобов`язання, обчислену від суми простроченого зобов`язання за кожен день прострочки виконання зобов`язань. Сторони домовляються, що нарахування неустойки за прострочення виконання зобов`язання згідно п.2.2. цього договору припиняється через три роки від дня, коли зобов`язання мало бути виконано. За цим договором позовна давність в три роки застосовується до вимог про стягнення неустойки. Строк виконання зобов`язання по сплаті неустойки визначається моментом вимоги по сплаті неустойки. Відповідно до п.7.1. договору поруки дійсний договір є невід`ємною частиною кредитного договору. Рішенням Кіцманського районного суду Чернівецької області від 19 жовтня 2010 року у справі № 2-2053/2010 рік, яке набрало законної сили 30 жовтня 2010 року, встановлено, що в забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором № 46/027-п/08/Д від 13 лютого 2008 року між Банком та [PERSON] було укладено договір іпотеки від 13.02.2008 року, посвідчений приватним нотаріусом Кіцманського районного нотаріального округу Олексюк С.В., реєстраційний номер 476, за яким [PERSON] передала в іпотеку Банку нерухоме майно, що належить їй на праві приватної власності згідно витягу з реєстру права власності на нерухоме майно серії ССЕ № 457541 від 18.12.2007 року та Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯБ № 753594 від 11.04.2006 року житловий будинок з належними до нього спорудами, загальною площе 55,0 кв.м., житловою площею 40,10 кв.м. та земельну ділянку площею 0,2500 га, цільове призначення якої для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, які знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Вищевказаним рішенням суду встановлено, що [PERSON] отримала від ВАТ АБ «Укргазбанк» кредитні кошти у розмірі 35000,00 доларів США та порушила умови укладеного з ВАТ АБ «Укргазбанк» кредитного договору, у зв`язку з чим задоволено позовні вимоги Публічного акціонерного товариства акціонерний банк «Укргазбанк», стягнуто солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства акціонерний банк «Укргазбанк» заборгованість за кредитним договором 46/027-п/08/Д від 13.02.2008 року в сумі 32311,75 доларів США та 5015 гривень 89 коп.; в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №46/027-п/08/Д від 13.02.2008 року звернуто стягнення на предмет іпотеки житловий будинок з належними до нього спорудами, загальною площею 55,0 кв.м., житловою площею 40,10 кв.м. та земельну ділянку площею 0,2500 га, цільове призначення якої для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, які знаходяться за адресою: [ADDRESS] , шляхом продажу майна на прилюдних торгах. Випискою з особового рахунку № [NUMBER] USD підтверджується, що [PERSON] здійснювалось часткове погашення заборгованості за кредитним договором, шляхом внесення коштів за прострочку, погашення простроченого кредиту, а також коштами, отриманими від стягнення з клієнтів за рішенням суду. [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть № 00037723014 від 5 грудня 2022 р. Доказів повного погашення заборгованості за кредитним договором матеріали справи не містять. Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором сума заборгованості по кредиту і процентах станом на 23.02.2022 становить 6897,04 дол. США, заборгованість за несвоєчасне погашення кредиту та процентів (3% річних) за період з 12/03/2017 по 23/02/2022 становить 1610,43 дол. США. Доказів погашення вищевказаної заборгованості перед позивачем відповідач суду не надав. Норми права, які підлягають застосуванню при вирішенні спору, мотиви їх застосування, релевантна практика Верховного Суду з даного питання. Ч.1 ст.526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із ч.1 ст.598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст.599 ЦК України). Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. За ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно зі ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст.611 ЦК України). Ст. 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Згідно з ч.2 ст.625 ЦК України в разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. У п. 8.35 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 902/417/18 (провадження № 12-79гс19) зазначено, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Такі висновки сформульовані, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справі № 646/14523/15-ц (провадження № 14-591цс18). У пункті 8.22 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня\~2020 року у справі № 902/417/18 зазначено, що загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення. Одним з принципів цивільного права є компенсація майнових втрат особи, що заподіяні правопорушенням, вчиненим іншою особою. При цьому компенсаторний характер процентів, передбачених статтею 625 ЦК України, не свідчить про те, що вони є платою боржника за «користування кредитом» (тобто можливістю правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу). Такі проценти слід розглядати саме як міру відповідальності. На відміну від процентів за «користування кредитом», до процентів річних, передбачених зазначеною статтею, застосовуються загальні норми про цивільно-правову відповідальність. Отже, в охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Вказаний висновок сформульований Великою Палатою Верховного Суду у пункті 54 постанови від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18) та пункті 6.19. постанови від 04 лютого 2020 року у справі № 912/1120/16 (провадження № 12-142гс19). Відповідно до висновків, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18), від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18), якщо банк використав право вимоги дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України, то такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом. Кредитодавець втрачає право нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку у разі пред`явлення вимоги до позичальника про дострокове погашення боргу на підставі статті 1050 ЦК України. Разом з тим права та інтереси кредитодавця в таких правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Матеріалами справи підтверджено, що відповідач має перед позивачем грошове зобов`язання, яке виникло з кредитного договору № 46/027-п/08/Д від 13 лютого 2008 року, що підтверджується рішенням Кіцманського районного суду Чернівецької області від 19 жовтня 2010 року у справі № 2-2053/2010 про солідарне стягнення з позичальника [PERSON] та з поручителя [PERSON] користь кредитора заборгованість за кредитним договором у розмірі 32311,75 доларів США. Отже, судовим рішенням від 19 жовтня 2010 рокуу справі № 2-2053/2010підтверджено наявність грошового зобов`язання позичальника перед банком у розмірі 32311,75 доларів США та його порушення, яке виникло на підставі кредитного договору. Даних про добровільне виконання цього судового рішення матеріали справи не містять. Оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення трьох процентів річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення. Аналогічний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 листопада 2019 року у справі № 127/15672/16 (провадження \~№ 14-254цс19), у постанові Верховного Суду від 12 лютого 2025 року у справі №\~758/5318/23 (провадження № 61-15103св24). З огляду на наведене, суд вважає, що у розумінні наведених положень закону позивач, як кредитор, вправі вимагати стягнення в судовому порядку трьох процентів річних до повного виконання грошового зобов`язання, підтвердженого рішенням Кіцманського районного суду Чернівецької області від 19 жовтня 2010 року у справі № 2-2053/2010. Відповідно до пункту 15 Прикінцевих та перехідних положень у разі прострочення позичальником у період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби COVID-19, або/та у тридцятиденний строк після дня завершення дії такого карантину виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від обов`язків сплатити на користь кредитодавця (позикодавця) неустойку, штраф, пеню за таке прострочення. Однак, статтею 625 ЦК України врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов`язання, які мають особливості. Так, відповідно до наведеної норми, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Формулювання статті 625 ЦК України, коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів, а тому 3 % річних не є неустойкою у розумінні положень статті 549 цього Кодексу. Отже, за змістом наведеної норми закону, нараховані на суму боргу 3% річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації (плати) від боржника за користування ним утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення. Викладене узгоджується із правовими висновками, висловленими у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 04 червня 2019 року\~у справі № 916/190/18 (провадження № 12-302гс18). Враховуючи те, що АБ «УКРГАЗБАНК» звернувся до суду з позовом про стягнення 3 % річних, які не є неустойкою у розумінні положень статті 549 ЦК України, суд вважає, що пункт 15 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України не підлягає застосуванню до спірних правовідносин. За таких обставин, позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню. Розподіл судових витрат між сторонами. Відповідно до ч.1\~ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи викладене, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 2422,40 грн, сплачений позивачем при зверненні до суду.

Outcome: approved