Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-15 00:00:00

Стислий виклад позицій сторін та інших учасників справи. Позивачка [PERSON] , звернулася до Стрийського міськрайонного суду Львівської області з позовною заявою, в якій просить ухвалити рішення, яким здійснити поділ спільного майна подружжя та визнати квартиру [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 722384246104 об`єктом права спільної сумісної власності подружжя та виділити у власність [PERSON] 1/2 (одну другу) частину квартири [ADDRESS] , виділити у власність [PERSON] 1/2 (одну другу) частину квартири [ADDRESS] . Крім того, позивачка просить стягнути з відповідача понесені нею судові витрати. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що під час спільного сумісного проживання подружжям було придбано за договором міни квартири на облігації від 28.12.2016 року квартиру [ADDRESS] . Станом на сьогоднішній день вказана квартира належить на праві приватної власності відповідачу. Поміж тим, позивачка вважає дану квартиру спільною сумісною власністю подружжя, оскільки таку було придбано під час перебування сторін у шлюбі. У зв`язку з наведеним, просить позовні вимоги задовольнити та виділити у власність [PERSON] 1/2 (одну другу) спірної квартири. Представник відповідача [PERSON] адвокат Горзов О.О., скориставшись системою «Електронний суд», подав до суду пояснення по справі (відзив), в яких проти позову заперечив, покликаючись на те, що спірне нерухоме майно не є об`єктом спільного майна подружжя, оскільки вказана квартира придбана, виключно за кошти відповідача, які належали йому особисто. Пояснив, що грошові зобов`язання за договором міни спірної квартири на облігації, відповідачем виконані за рахунок цінних паперів, що належали йому на праві приватної власності до моменту укладення шлюбу. Підсумовуючи, представник відповідача просить відмовити у задоволенні позову, оскільки враховуючи вищенаведене, спірна квартира є особистою приватною власністю відповідача та не підлягає поділу між подружжям. У судовому засіданні представник відповідача [PERSON] адвокат Горзов О.О. підтримав вищевикладену позицію та просив відмовити у задоволенні позову. Вчинені судом процесуальні дії у справі та постановлені ухвали. Заяви та клопотання сторін, узагальнення їх доводів. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 02.06.2025 року головуючим суддею щодо розгляду вищевказаної позовної заяви визначено суддю Яніва Н.М.. На виконання вимог ч. 6 ст. 187 ЦПК України, суддею вжито заходів для отримання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) фізичної особи, яка не є суб`єктом підприємницької діяльності - відповідача [PERSON] . Ухвалою судді Стрийського міськрайонного суду Львівської області Янів Н.М. від 06.06.2025 року, позовну [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи постановлено проводити за правилами спрощеного позовного провадження. Ухвалами Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 03.07.2025, 22.07.2025 розгляд справи було відкладено, у зв`язку з неявкою сторін у судове засідання та за клопотанням представника позивача. Ухвалою, занесеною до протоколу судового засідання від 25.09.2025 року, у судовому засіданні оголошено перерву. Сторони у справі належно та завчасно повідомлялись судом про місце, дату та час призначеного судового засідання по їх справі щодо її розгляду по суті, про що у справі наявні відповідні письмові підтвердження, проте такі з у судове засідання не з`явилися та не забезпечили явку уповноважених представників. Позивачка [PERSON] та її представник адвокат Яцишин І.В. у судові засідання не з`явилися, при цьому у матеріалах справи наявна заява сторони позивача про розгляд справи у їх відсутності. У зв`язку з наведеним, заяву адвоката Яцишин І.В. про відкладення судового засідання, яке призначено на 16.10.2025 року о 10:45 год, суд розцінює як затягування розгляду справи та зловживання процесуальними правами та приходить до висновку про відмову у задоволенні такої. Відповідач [PERSON] у судові засідання не з`явився, однак 25.09.2025 року забезпечив участь у судовому засіданні свого представника адвоката Горзова О.О., який просив відмовити у задоволенні позовних вимог. У судове засідання 16.10.2025 року не з`явився. У зв`язку з неявкою в судове засідання осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу в порядку ст.247ЦПК України за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, враховуючи вимоги ст. 6 Європейської конвенції з прав людини, відповідно до якої кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків, вважає, що справу слід вирішити в межах тих доказів, які були отримані в ході судового розгляду, а також на підставі наявних письмових доказів, які містяться у матеріалах справи. Розгляд справи по суті відбувся 16.10.2025 року Усі заяви та клопотання були вирішені судом у встановленому порядку. Інші процесуальні дії у цій справі судом не вчинялись, а ухвали не постановлялись. Встановленні судом фактичні обставини справи. Пленум Верховного Суду України у пункті 11 постанови «Про судове рішення у цивільній справі» від 18.12.2009 № 11 роз`яснив, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, котрі мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку усіх доказів. Судом встановлено, що\~з 06.10.2015 року сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 20.09.2024 року. Під час спільного сумісного проживання подружжям було придбано за договором міни квартири на облігації від 28.12.2016 року, квартиру [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 722384246104. Вказаний об`єкт нерухомості був зареєстрований за відповідачем [PERSON] , що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно. При цьому, щодо обставин укладення договору міни квартири на облігації від 28.12.2016 року, судом встановлено наступне. Згідно договору купівлі-продажу цінних паперів №БВ14/02-25 від 25 лютого 2014 року ТОВ «КУА «Енергобудлізінг» (ПНВІФ «Інвестиційні технології») зобов`язується передати [PERSON] , від імені якого діє ПАТ «Аграрний комерційний банк», іменні дисконтні облігації №№0004663-0009646 включно в кількості 4984 штуки номінальною вартістю 75 грн. за штуку. Договір виконано в повному обсязі, що підтверджується Актом про виконання договору №БВ14/02-25 купівлі-продажу цінних паперів від 25 лютого 2014 року, складеним 28 лютого 2014 року між ТОВ «КУА «Енергобудлізінг» (ПНВІФ «Інвестиційні технології») та ПАТ «Агрокомбанк» в якості повіреного [PERSON] . В подальшому, 28.12.2016 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Будівельна компанія «Міськбудінвест» та [PERSON] було укладено договір міни квартири на облігації, який посвідчений приватним нотаріусом Київського нотаріального округу Кривенчуком С.В. за реєстровим №1713. За умовами цього договору міни ТОВ «Будівельна компанія «Міськбудінвест» передає у власність [PERSON] квартиру [ADDRESS] в обмін на належні [PERSON] на праві приватної власності іменні дисконтні звичайні бездокументарні облігації серії F за №№0004663-0009646 включно в кількості 4984 штуки номінальною вартістю однієї облігації 75 грн., емітентом яких є ТОВ «Будівельна компанія «Міськбудінвест» (п.1.1 договору міни). Відповідно до п. 1.3 договору міни документом, що підтверджує право приватної власності [PERSON] на належні йому на праві приватної власності Облігації серії F в кількості 4984 штуки, депозитарний код 301192-UA10009622, є виписка про стан рахунку у цінних паперах за вих.№1/261216 від 28.12.2016, надана зберігачем цінних паперів ПАТ «Айбокс Банк» (попередня назва ПАТ «Агрокомбанк»), а також Договір купівлі-продажу цінних паперів №БВ14/02-25 від 25 лютого 2014 року, укладений між [PERSON] , ПАТ «Аграрний комерційний банк» та ТОВ «КУА «Енергобудлізінг» (ПНВІФ «Інвестиційні технології»). У п. 1.3.3. договору міни зазначено, що на час набуття облігацій [PERSON] в шлюбі не перебував і Облігації, що обмінюються на квартиру за цим договором, не є спільною сумісною власністю та є його особистою приватною власністю, про що доведено до відома ТОВ «Будівельна компанія «Міськбудінвест». Норми права, які застосовує суд при вирішенні спірних правовідносин. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з ч. 1 ст.4, ч. 1 ст.5 ЦПК України кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. В силу положень ч. 1ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч. 1ст. 12 ЦПК України). Даний принцип полягає у прояві в змагальній формі ініціативи та активності осіб, які беруть участь у справі. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин даної справи. Сторони зобов`язані визначити коло фактів, на які вони можуть посилатися як на підставу своїх вимог і заперечень, і довести обставини, якими вони обґрунтовують ці вимоги й заперечення (ч. 1 ст. 81 ЦПК України), крім випадків, встановлених цим Кодексом, зокрема, статтею 82 ЦПК України, яка закріплює підстави звільнення від доказування. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам у цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до вимог ч.3\~ст.368 ЦК України\~майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Тлумачення статті 61 СК України свідчить, що спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були набуті. Згідно зі статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до частини першої статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Статтею 57 СК України закріплено поняття особистої приватної власністі дружини, чоловіка. Так, згідно частини першої статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка, у тому числі, є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Мотиви, з яких виходить суд. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Як роз`яснено в пунктах 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК України, частина третя статті 368 ЦК України) відповідно до частин другої, третьої статті 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Тобто, той із подружжя, який заявляє про спростування зазначеної презумпції, зобов`язаний довести обставини, що її спростовують, на підставі належних та допустимих доказів. У абзаці 1 частини першої статті 60 ЦПК України (в редакції, чинній на момент ухвалення оскаржених рішень) передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно пункту 3 ч. 1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Тобто, тлумачення пункту 3 частини першої статті 57 СК України свідчить, що у випадку набуття одним із подружжя за час шлюбу майна за власні кошти, таке майно є особистою приватною власністю. Аналогічного висновку\~дійшов Верховний\~Суд \~у складі\~колегії суддів\~Другої судової\~палати Касаційного\~цивільного суду\~у постанові\~від 18.06.2018\~у справі\~№ 711/5108/17\~(провадження\~№ 61-1935св18). При цьому, презумпція спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Висновки суду за результатами розгляду позовної заяви. Суд, після всебічного і повного з`ясування всіх фактичних обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов наступного висновку. Як вбачається з матеріалів справи, грошові зобов`язання за договором міни спірної квартири на облігації від 28.12.2016 відповідачем виконані за рахунок цінних паперів (іменних дисконтних облігацій серії F за №№0004663-0009646 включно в кількості 4984 штуки номінальною вартістю однієї облігації 75 грн.), що належали йому на праві приватної власності до шлюбу. Таким чином, судом після безпосереднього дослідження доказів у справі встановлено, що спірна квартира набута під час шлюбу, однак за кошти, які належали відповідачу на праві приватної власності до укладення шлюбу, а тому дана квартира є особистою приватною власністю відповідача. Натомість, доводи позивача не знайшли свого підтвердження у встановлених судом фактичних обставинах справи. За таких обставин, суд приходить до переконання, що в задоволенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя слід відмовити. Щодо розподілу судових витрат. Згідно з ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно, до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відтак, у зв`язку із відмовою у задоволенні заявлених позовних вимог, судові витрати позивачки, які полягають у сплаті судового збору та витрат на правову допомогу, слід залишити за останньою.

Outcome: dismissed