Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-19 00:00:00

Стислий виклад позиції учасників процесу Товариство з обмеженою відповідальністю «Кошельок» (далі - ТОВ «Кошельок») звернулось до суду з позовом про стягнення з відповідача [PERSON] заборгованості за Кредитним договором № 3275608597-519883 від 17.11.2021, а саме заборгованості в розмірі 14 907,00 грн, та позивач просить стягнути понесені витрати на сплату судового збору у розмірі 2 422,40 грн та правничу допомогу у розмірі 10\~000,00 грн. Позивач мотивує свої вимоги тим, що 17.11.2021 між [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю «Кошельок», було укладено договір № 3275608597-519883 про надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту (далі Договір), на умовах строковості, зворотності, платності, за яким Відповідач зобов`язавсь повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом, відповідно до умов та правил, зазначених у договорі. Зазначений договір укладено відповідно до статей 207, 639 Цивільного кодексу України та із застосуванням норм Закону України «Про електронну комерцію», Закону України «Про електронний цифровий підпис», Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», Закону України «Про споживче кредитування», Правил надання позики на умовах фінансового кредиту Товариством з обмеженою відповідальністю «КОШЕЛЬОК». Однак Відповідач не виконав свої зобов`язання за укладеним договором не повернув кредит та не сплатив проценти, у зв`язку з чим, станом на момент звернення до суду у Відповідача, за Договором № 3275608597-519883 від 17.11.2021, утворилась заборгованість зазначена вище (а.с.3-13). 9 жовтня 2025 року представник відповідача [PERSON] адвокат Мулявка Назар Олегович подав відзив на позовну заяву, який обґрунтував тим що, Відповідач жодних договорів із ТзОВ «КОШЕЛЬОК» не укладав, кредитних рахунків не відкривав, кредитних коштів не отримував. Відомості, зазначені у позовній заяві про те, що Відповідач із власного волевиявлення, з повним розумінням умов кредитування та усвідомленням рівня відповідальності, на офіційному веб-сайті ТзОВ «КОШЕЛЬОК» подав заявку на отримання кредиту та здійснив акцептування кредитного договору № 3275608597-519883 від 17.11.2021 шляхом надсилання електронного повідомлення, підписаного електронним підписом, і підписав договір одноразовим ідентифікатором відповідно до вимог Закону України «Про електронну комерцію», Закону України «Про електронний цифровий підпис», Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», Закону України «Про споживче кредитування» та Правил надання позики на умовах фінансового кредиту ТзОВ «КОШЕЛЬОК», не підтверджені належними, допустимими та достатніми доказами і не свідчать про факт укладення кредитного договору саме Відповідачем. Будь-які документи, які могли б ідентифікувати особу позичальника або підтвердити факт його волевиявлення на укладення кредитного договору, у матеріалах справи відсутні. Крім того, наявне у додатках до позовної заяви фото чоловіка з карткою не може вважатися належним доказом особи Відповідача чи підтвердженням його наміру укласти кредитний договір, оскільки не містить ознак, що дозволяють однозначно ідентифікувати особу, зображену на фото, як Відповідача, а також не підтверджує його підпис чи згоду на укладення відповідного правочину. З огляду на викладене, на думку представника Відповідача, твердження Позивача про укладення кредитного договору з Відповідачем є безпідставними та такими, що не підтверджені належними доказами, у зв`язку з чим позовні вимоги підлягають відхиленню як необґрунтовані. Звертає увагу суду, що в договорі про надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту № 3275608597-519883 від 17.11.2021 та в додатку №1 до договору про надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту № 3275608597-519883 від 17.11.2021 відсутні будь-які підписи Відповідача, в тому числі електронні, тобто фактично не можливо встановити чи було підписано дані документи Відповідачем за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором, як це зазначає Позивач. Позивачем зазначено лише про правила надання коштів у позику в тому числі і на умовах фінансового кредиту Товариством з обмеженою відповідальністю «КОШЕЛЬОК», які регламентують порядок заповнення анкети та укладання договору на веб-сайті Позивача. Окрім цього, договір №3275608597-519883 від 17.11.2021 не містить відомостей про його підписання Відповідачем електронним підписом одноразовим ідентифікатором, оскільки саме тільки зазначення в кредитному договорі персональних даних Відповідача не підтверджує проходження ним верифікації та ідентифікації згідно вимог законодавства, що відбулося за відсутності копій (електронних чи паперових) особистих документів, які б підтверджували електронну ідентифікацію фізичної особи Відповідача. Крім того, в матеріалах справи відсутній відповідний документ на підтвердження того, що Відповідач отримував смс-повідомлення з одноразовим ідентифікатором. Також Позивач стверджує, що на виконання умов Договору про надання кредиту Відповідачеві було перераховано обумовлену суму грошових коштів. Проте в матеріалах позовної заяви наявні лише лист банківської установи MTB Bank №07/605-07/548 від 15.07.2025 щодо зарахування коштів на певний номер банківської картки та повідомлення від платіжної системи Xpay про здійснення переказу. Однак із наданих документів неможливо встановити, на чиї саме банківські реквізити були зараховані кошти, кому належить зазначена картка та чи було взагалі здійснено переказ у межах спірного Договору. Більш того, Позивачем не надано жодних доказів, які б підтверджували, що зазначений рахунок або картка належать саме Відповідачеві, а також відсутні документи, що містять особисті дані Відповідача (ідентифікаційний код, реквізити паспорта, банківські документи тощо), які могли б підтвердити його участь у відповідній фінансовій операції. Таким чином, посилання Позивача на факт перерахування кредитних коштів не підтверджені належними та допустимими доказами. За відсутності достовірних даних щодо отримання Відповідачем грошових коштів, твердження про укладення між сторонами кредитного Договору є необґрунтованими. Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з указаними положеннями закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. Разом із тим, Позивач не надав доказів на підтвердження зарахування Відповідачу кредитних коштів за Договором про надання кредиту (первинних бухгалтерських документів). При зверненні до суду з позовом Позивачем не надано виписок з рахунку кредитора або інших платіжних документів, які б підтверджували перерахування Відповідачу коштів та користування ними, а також доказів, які підтверджують факт підписання долученого Позивачем до матеріалів Договору №3275608597-519883 від 17.11.2021. Позивачем додано до позовної заяви лише лист банківської установи MTB Bank щодо зарахування коштів на певний номер банківської картки та повідомлення від сервісу XPAY про здійснення переказу, проте, сам по собі лист та повідомлення без будь-яких підписів та печаток та без виписки з банківського рахунку або квитанції не можуть бути достатнім підтвердженням фактичного зарахування кредитних коштів на рахунок Відповідача. Звертає увагу суду, що Позивач не надав належних доказів факту укладення договору, отримання кредитних коштів Відповідачем, а також дотримання вимог законодавства під час нібито укладення договору в електронній формі. Щодо отримання кредитних коштів у сумі 5000 грн Представник Відповідача зазначає, що, відповідно до п. 1.1. Договору, кредитодавець зобов`язується надати Позичальнику кредит у сумі 5000.00 (п`ять тисяч гривень 00 копійок.) гривень на засадах строковості, зворотності, платності, а Позичальник зобов`язується повернути Кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, визначених цим Договором. Відповідно до п. 2.4 Договору кредит надається Позичальнику, згідно його заявки, шляхом безготівкового перерахування суми кредиту на рахунок, вказаний Позичальником у заявці. Отже, Позивач стверджує, що Відповідачу було перераховано вказану суму кредитних коштів у розмірі 5000 грн. Однак такі твердження не підтверджуються жодними належними доказами, що містяться в матеріалах справи. Надані Позивачем документи не дають можливості встановити, на який саме банківський рахунок або картку було здійснено перерахування, кому належить цей рахунок, а також чи було фактично виконано зазначену фінансову операцію. Відсутні будь-які підтвердження того, що кошти у розмірі 5000 грн дійсно були отримані саме Відповідачем. Не надано жодного документа, що ідентифікує особу отримувача коштів, зокрема банківських реквізитів, договорів із фінансовими установами чи електронних підтверджень переказу, підписаних кваліфікованим електронним підписом Відповідача. Таким чином, факт перерахування та отримання Відповідачем грошових коштів у сумі 5000 грн є недоведеним, а отже відсутні належні правові підстави вважати, що між сторонами виникли кредитні правовідносини. У зв`язку з цим твердження Позивача про надання кредиту та отримання його Відповідачем є безпідставними та такими, що не підтверджені допустимими доказами, у розумінні статей 7678 ЦПК України. На думку Представника Відповідача, Позивачем не надано доказів на підтвердження укладення Договору, як підписання Договору, так і передачі Відповідачу кредитних коштів (виписки з особового рахунку, копії квитанції, меморіального ордеру тощо), оскільки за нормами пункту 2 частини 1 статті 1046, частини 2 статті 1054 ЦК України кредитний договір є укладений з моменту передання грошей. Щодо наданого Позивачем детального розрахунку заборгованості, зазначив, що дані розрахунки є внутрішніми документами фінансової установи та не містять відомостей, що дозволили б перевірити, чи передавалися в дійсності Відповідачу кошти в кредит. Більше того, такі розрахунки не є первинними бухгалтерськими документами, оскільки не відповідають вимогам Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні». Зазначений розрахунок заборгованості не є документом первинного бухгалтерського обліку, а є одностороннім арифметичним розрахунком стягуваних сум, який відповідно повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку). Таким чином, самі по собі, без надання доказів отримання кредитних коштів, розрахунки не підтверджують наявності заборгованості у Відповідача перед Позивачем, тому укладення Договору і надання Відповідачу кредитних коштів за обставин викладених в позові не доведено. Сукупність наданих Позивачем документів не підтверджує факту виникнення між сторонами договірних правовідносин, а тому позовні вимоги слід визнати безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню (а.с.68-74). Заяви, клопотання учасників процесу та інші процесуальні дії у справі Суд своєю ухвалою від 30 вересня 2025 року прийняв до розгляду позовну заяву та відкрив провадження у справі, ухвалив здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін, призначив судове засідання (а.с.1-2). У позовній заяві представник позивача Гурський Г.Ю. просив розгляд справи здійснювати без участі Позивача. Проти ухвалення заочного рішення не заперечив (а.с.3-13). Відповідач [PERSON] , та його представник Мулявка Н.О. у судове засідання не прибули. У своєму відзиві на позовну заяву представник відповідача просив розгляд справи\~здійснювати без\~участі Відповідача\~та його\~представника (а.с.68-74). Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності, чим і скористалися сторони. За таких обставин, відповідно до ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України суд не здійснює фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Установлені судом фактичні обставини справи 17.11.2021 між сторонами був укладений електронний договір № 3275608597-519883 про надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, за умовами якого відповідач отримав кредит у розмірі 5 000,00 грн, строком на 14 днів. Дисконтна відсоткова ставка, становить 0,01% на добу за початковий строк кредитування (Лояльний період) визначений п. 3.6. п. 3.7. п. 3.7. договору; Базова процентна ставка, становить 2.2% на добу за продовжений строк користування кредитом визначений п. 3.5., п. 3.6., п. 3.7., п. 3.8. договору (а.с.19-26). Кредитодавець, виконав взяті на себе зобов`язання в повному обсязі, надавши [PERSON] кредит відповідно до умов укладеного Кредитного договору та перерахував грошові кошти на банківську картку № [NUMBER] , яку [PERSON] вказав в особистому кабінеті як банківську картку на яку Кредитодавець повинен перерахувати кошти на підставі договору № 3275608597-519883 від 17.11.2021. Також договір містить повну інформацію щодо особи позичальника, його персональні дані, номер мобільного телефону, на який було відправлено одноразовий ідентифікатор в якості аналога власноручного підпису позичальника. Відповіддю на лист ПАТ «МТБ Банк» від 01.07.2025 № 01/07/25 та Повідомленням XPAY підтверджено, що 17.11.2021 о 15:19:40 успішно проведена операція через систему xPAY із сумою платежу 5000 грн на картку № [NUMBER] (а.с.16-зворот, 17). Факт приналежності банківської картки № [NUMBER] відповідачеві [PERSON] та отримання ним коштів підтверджується відповіддю на запит АТ КБ «Приватбанк» від 07.10.2025 та Випискою за договором №б/н за період 16.11.2021-28.02.2022 (а.с.61-66). Окрім цього, суд дослідив Правила надання коштів у позику в тому числі і на умовах фінансового кредиту Товарством з обмеженою відповідальністю «Кошельок» від 19.08.2021 (а.с.28-44). Відповідно до розрахунку, наданого позивачем, через неналежне виконання відповідачем своїх зобов`язань за договором утворилась заборгованість станом на час подання позову в розмірі 14 907,00 грн., яка складається із: заборгованості за сумою кредиту: 5 000,00 грн; заборгованості за відсотками за користування позикою: 9 907,00 грн (а.с.26-зворот,27). Зміст спірних правовідносин Спірні правовідносини між сторонами виникли через неналежне виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань перед кредитодавцем за кредитним договором, внаслідок чого утворилась заборгованість. Позиція суду Згідно із ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 13, 81 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона покликається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення сторін, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов необхідно задовольнити з огляду на таке. Норми права, які застосував суд, мотивована оцінка наведених сторонами аргументів До спірних правовідносин, які виникли між сторонами, суд застосував норми Цивільного кодексу України, Закону України «Про електронну комерцію» та Закону України «Про споживче кредитування». Відповідно до статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом (частина четверта статті 203 ЦК України). За правилом частини першої статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами. У статті 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до положень статті 11 Закону України «Про електрону комерцію» електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Згідно із частиною п`ятою статті 11 Закону України «Про електрону комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Положеннями статті 12 Закону України «Про електрону комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. Стаття 652 ЦК України дає визначення, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. З огляду на зазначені норми Закону, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України). Указаний висновок відповідає правовій позиції, висловленій Верховним Судом у постановах від 9 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 7 жовтня 2020 року №127/33824/19. На підставі частини першої статті 638 ЦК України договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Метою підписання договору є необхідність ідентифікації підписанта, підтвердження згоди підписанта з умовами договору, а також підтвердження цілісності даних в електронній формі. Якщо є електронна форма договору, то і підписувати його потрібно електронним підписом на підставі зазначеної вище ч. 1 ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію». Не кожний правочин укладений в електронній формі вимагає створення окремого електронного договору у вигляді окремого електронного документа. Електронний договір можна укласти в спрощеній формі, а можна класично - у вигляді окремого документа. Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення. Без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений. До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18 (провадження №61-8449св19); від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19 (провадження №61-7203св20), від 12 січня 2021 року у справі №524/5556/19 (провадження №61-16243св20). Зважаючи на встановлені фактичні обставини справи, які підтверджені належними, допустимими та достатніми доказами в їх сукупності, суд вважає, що між ТОВ «Кошельок» та [PERSON] був укладений Кредитний договір № 3275608597-519883 від 17.11.2021 в електронній формі. Доводи відповідача щодо неукладення кредитного договору спростовуються матеріалами справи та наданою випискою АТ КБ «ПРИВАТБАНК» за період 16.11.2021-28.02.2022. Сторони договору узгодили розмір кредиту, строки та умови кредитування, що свідчить про наявність волі відповідача для укладення такого договору. Згідно із ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 1054, 1055 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Згідно із ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. На підставі ст. 526, 612 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти; розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Статтею 610 ЦК України визначено, що порушення зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне) виконання. Відповідач [PERSON] належно не виконував свої зобов`язання за Кредитним договором, тому його заборгованість станом на час подання позовної заяви становить 14 907,00 грн, яка складається із: заборгованості за сумою кредиту: 5 000,00 грн; заборгованості за відсотками за користування позикою: 9 907,00 грн. На день розгляду справи зазначена вище заборгованість відповідачем не погашена. Відповідач не надав суду власний розрахунок за кредитним договором; заперечення представника відповідача, викладені у відзиві на позов, суд відхиляє як такі, що спростовуються вище зазначеними доказами, оціненими судом як кожен окремо так і в сукупності. Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені. Надані позивачем докази, суд визнає належними і допустимими, також достовірними і достатніми, оскільки ці докази в сукупності підтверджують наявність підстав для стягнення з відповідача заборгованості. Згідно із ч. 1, 5, 6, 7 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод принципу справедливості розгляду справи судом. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Оцінивши належність, допустимість та достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності, суд доходить висновку про наявність підстав для задоволення позову, оскільки відповідачем [PERSON] не виконано зобов`язання за Кредитним договором, внаслідок чого виникла заборгованість на загальну суму 14 907,00 грн, яка складається із: заборгованості за сумою кредиту: 5 000,00 грн; заборгованості за відсотками за користування позикою: 9 907,00 грн. Щодо розподілу судових витрат Як видно з матеріалів справи, позивач просить також стягнути з відповідача судовий збір у розмірі 2 422,40 грн та 10 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно із ч. 1 ст. 141 судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Вирішуючи питання про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу, суд виходить з приписів ст. 137 ЦПК України. Згідно із ч. 1-6 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Згідно із ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Представник позивача\~для підтвердження\~витрат на\~правничу допомогу\~у розмірі\~10\~000,00\~грн надав\~копію Договору\~про надання\~правничої допомоги\~від 12\~лютого 2025\~року (а.с.50),\~копію додатку\~до договору\~про надання\~правничої допомоги\~від 12\~лютого 2025\~року \~(а.с.51). Частиною 4 ст. 10 ЦПК України і ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» (далі - ЄСПЛ) на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику ЄСПЛ як джерело права. Визначаючи суми відшкодування, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року в справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року в справі «Гімайдуліна і інші проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року в справі «East/WestAllianceLimited» проти України», від 26 лютого 2015 року в справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. Враховуючи наведене вище, з відповідача в користь позивача необхідно стягнути понесені ним судові витрати, зокрема, судовий збір у розмірі 2 422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) гривні 40 (сорок) копійок та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 10 000 (десять тисяч) гривень.

Outcome: approved