Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-13 00:00:00

16.06.2025 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до Акціонерного товариства «Сенс Банк», третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Ковальська Ірина Вікторівна про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. В обґрунтування позову позивачка посилається на те, що 12.02.2014 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Паракудою Іриною Вікторівною було вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за №268, згідно з яким запропоновано звернути стягнення на нерухоме майно жилий будинок з надвірними спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , який належить на праві власності [PERSON] .. Зазначене нерухоме майно було передане [PERSON] в іпотеку Закритому акціонерному товариству «Альфа-Банк» у якості забезпечення виконання зобов`язань за Договором про надання траншу №SME0013103 від 21 травня 2008 року, що укладений між [PERSON] та ЗАТ «Альфа-Банк». [INFO] позичальник [PERSON] помер та після його смерті заборгованість [PERSON] за кредитними договорами була погашена в повному обсязі правонаступниками позичальника. Як наслідок, за заявою-повідомленням АТ «Альфа Банк» було знято заборону відчуження нерухомого майна та припинено обтяження нерухомого майна іпотекою щодо житлового будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Поряд з тим позивачка зазначила, що у провадженні Першого Малиновського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції перебувало виконавче провадження №42917054 з примусового виконання виконавчого напису №268, виданого 12.02.2014 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Паракудою Іриною Вікторівною, в рамках якого було накладено арешт на житловий будинок з надвірними спорудами, що розташований за адресою [ADDRESS] , що належить боржнику [PERSON] , та заборонено здійснювати відчуження вказаного житлового будинку з надвірними спорудами. В подальшому, виконавчий документ було повернуто стягувачу за його заявою про повернення виконавчого документу без подальшого виконання, проте арешт майна досі зберіг свою дію, внаслідок дійсності виконавчого напису нотаріуса, що порушує права позивачки. Враховуючи, що зобов`язання за іпотечним договором були припиненими, у зв`язку з добровільним виконанням, позивачка просить суд визнати виконавчий напис нотаріуса №268 від 12.02.2014 року - таким, що не підлягає виконанню. Ухвалою суду від 08.07.2025 року відкрито провадження у справі та вирішено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження. Ухвалою суду від 18.09.2025 року закрито підготовче судове засідання по справі та призначено справу до судового розгляду по суті на 11 годину 15 хвилин 14 жовтня 2025 року. Позивачка та її представник у призначене судове засідання не з`явилися, матеріали справи містять заяву представника позивача - адвоката Попової О.А. про розгляд справи за її відсутності, проти винесення заочного рішення не заперечувала. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового засідання був повідомлений належним чином, відзив до суду не надходив. Третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Ковальська Ірина Вікторівна в судове засідання не з`явилася, про розгляд справи була повідомлена належним чином. Відповідно до ч.1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. У зв`язку з неявкою відповідача та неповідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання, ненаданням відповідачем відзиву на позов, зі згоди представника позивача, суд ухвалив слухати справу згідно ст.ст.280-281 ЦПК України, при заочному розгляді на підставі наявних у справі доказів. Судом встановлено, що 21 травня 2008 року між [PERSON] та Закритим акціонерним товариством «Альфа-Банк», правонаступником якого є Акціонерне товариство «Сенс Банк» було укладено Рамкову угоду №SMERS01046. Відповідно до п. 1.2 Рамкової угоди кредитор мав відкрити кредитну лінію та транш. 21\~травня 2008\~року між\~Кредитором та\~ [PERSON] \~було укладено\~Договір про\~надання траншу\~№SME0013103,\~а 26.05.2008\~року -\~Договір про\~надання траншу\~№SME0013323.\~Відповідно до\~умов вищезазначених\~договорів Банк\~зобов`язувався надати\~ [PERSON] \~кредити:\~за Договором\~про надання\~траншу №SME0013103 у сумі 44 317,75 дол. США, за Договором про надання траншу №SME0013323 у сумі 55 682,25 дол. США. 21 травня 2008 року в якості забезпечення виконання позичальником зобов`язань за Рамковою угодою, між [PERSON] та Банком було укладено Договір іпотеки №SMERS01046/1, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Плигіною Ж.О., зареєстровано в реєстрі за №4280. Згідно умов вказаного договору іпотекодавець передав в іпотеку нерухоме майно, а саме: жилий будинок з надвірними спорудами, житловою площею 66,6 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] та належить [PERSON] на праві приватної власності. [INFO] позичальник [PERSON] помер. Надалі заборгованість [PERSON] за Кредитним договором №SME0013103 від 21.05.2008р. та Кредитним договором №SME0013323 від 26.05.2008 року була погашена в повному обсязі правонаступниками позичальника. У матеріалах справи міститься Заява-повідомлення від 31.10.2022 року надана Акціонерним товариством «Альфа Банк» (правонаступник Акціонерне товариство «Сенс Банк») нотаріусу, згідно якої зазначено, що у зв`язку з виконанням зобов`язань [PERSON] , за Рамковою угодою №SMERS01046 від 21.05.2008р. та Договором про надання траншу №SME0013103 від 21.05.2008р., укладеним між ЗАТ «Альфа Банк» та громадянином [PERSON] , разом з усіма додатковими договорами (угодами) до них, договорами про внесення змін, додатками, змінами і доповненнями та викраденнями у новій редакції та відсутності будь-яких претензій до [PERSON] та [PERSON] , АТ «Альфа Банк» просить зняти заборону відчуження, зареєструвати відомості про зняття заборони відчуження нерухомого майна в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, відповідно до п. 5 Глави 15 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України та зареєструвати припинення обтяження нерухомого майна іпотекою, щодо житлового будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Також матеріалами справи підтверджено, що за вказаною заявою-повідомленням від 31.10.2022 року було знято заборону відчуження нерухомого майна та припинено обтяження нерухомого майна іпотекою щодо житлового будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Судом встановлено,\~що 12\~лютого 2014\~року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Паракудою Іриною Вікторівною було вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за №268, згідно з яким запропоновано звернути стягнення на нерухоме майно жилий будинок з надвірними спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , який належить на праві власності [PERSON] .. Зазначене нерухоме майно було передане [PERSON] в іпотеку Закритому акціонерному товариству «Альфа-Банк» у якості забезпечення виконання зобов`язань за Договором про надання траншу №SME0013103 від 21 травня 2008 року, що укладений між [PERSON] та ЗАТ «Альфа-Банк». Згідно вказаного виконавчого напису за рахунок коштів, отриманих від реалізації вказаного нерухомого майна, переданого в іпотеку, запропоновано задовольнити вимоги стягувача ПАТ «АЛЬФА-БАНК» в сумі розміром 223 675,31 гривень, з яких: за кредитом 187 328,34 грн.; по відсотках 36 346,97 грн. Постановою головного державного виконавця першого Малиновського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції було відкрито виконавче провадження №42917054 з примусового виконання виконавчого напису №268, виданого 12.02.2014 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Паракудою Іриною Вікторівною про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «Альфа Банк» грошової суми у розмірі 227 175,31 грн шляхом звернення стягнення на жилий будинок з надвірними спорудами, розташований за адресою: [ADDRESS] , який належить боржнику, у рахунок погашення боргу перед стягувачем. 10 квітня 2014 року в рамках виконавчого провадження №42917054 було винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, згідно якої накладено арешт на житловий будинок з надвірними спорудами, що розташований за адресою [ADDRESS] , що належить боржнику [PERSON] , та заборонено здійснювати відчуження житлового будинку з надвірними спорудами, що розташований за адресою [ADDRESS] , який належить боржнику [PERSON] . Згідно наявної в матеріалах справи інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна за адресою [ADDRESS] , вбачається, що накладений в рамках виконавчого провадження №42917054 арешт майна досі зберіг свою дію, внаслідок дійсності виконавчого напису нотаріуса. Суд, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані позивачем письмові докази в їх сукупності, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно з ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. За ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до частини першої статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту (ч. 1 ст. 527 ЦК України). За положеннями частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно зі статтею 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності. Відповідно до ст. 572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, а також в інших випадках, встановлених законом, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Положеннями статті 593 визначено, шо право застави припиняється у разі: 1) припинення зобов`язання, забезпеченого заставою; 2) втрати предмета застави, якщо заставодавець не замінив предмет застави; 3) реалізації предмета застави; 4) набуття заставодержателем права власності на предмет застави. Право застави припиняється також в інших випадках, встановлених законом. У разі припинення права застави на нерухоме майно до державного реєстру вносяться відповідні дані. У разі припинення права застави внаслідок виконання забезпеченого заставою зобов`язання заставодержатель, у володінні якого перебувало заставлене майно, зобов`язаний негайно повернути його заставодавцеві. Припинення основного зобов`язання внаслідок ліквідації боржника - юридичної особи, яка виступає боржником у такому зобов`язанні, не припиняє права застави (іпотеки) на майно, передане в заставу боржником та/або майновим поручителем такого боржника, якщо заставодержатель до ліквідації боржника - юридичної особи реалізував своє право щодо звернення стягнення на предмет застави (іпотеки) шляхом подання позову або пред`явлення вимоги. Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотекою визнається вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника в порядку, встановленому цим Законом. Частиною п`ятою статті 2 Закону України «Про іпотеку» встановлено, що іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору. Відповідно до положень частини першої статті 17 Закону України «Про іпотеку» іпотека припиняється у разі: припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору; реалізації предмета іпотеки відповідно до цього Закону; набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки; визнання іпотечного договору недійсним; знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її. Якщо предметом іпотечного договору є земельна ділянка і розташована на ній будівля (споруда), в разі знищення (втрати) будівлі (споруди) іпотека земельної ділянки не припиняється; з інших підстав, передбачених цим Законом. Таким чином, іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання. Відповідно до ч. 1 ст. 559 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. З огляду на вказане, враховуючи, що зобов`язання за Рамковою угодою №SMERS01046 від 21.05.2008р., Договором про надання траншу №SME0013103 від 21.05.2008р. та Договором іпотеки №SMERS01046/1 від 21.05.2008 року є припиненими, суд приходить висновку, що станом на сьогодні у [PERSON] відсутній обов`язок перед кредитором АТ «Сенс Банк» з виконання виконавчого напису №268 від 12.02.2014 року, виданого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Паракудою Іриною Вікторівною. При вирішенні\~справи судом\~враховано висновки,\~викладені Верховним\~Судом у\~ постанові\~від 27\~вересня 2018\~року у\~справі №910/23408/17,\~де Суд\~зазначив,\~що задля\~уникнення подвійного\~стягнення боржник,\~який погасив\~заборгованість за\~основним зобов`язанням\~(за\~яким видано\~виконавчий лист),\~має право\~звернутися до\~суду із\~заявою в\~порядку,\~передбаченому ст.\~432\~ЦПК України або ст. 328 ГПК України, та визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню. Отже, у разі якщо обов`язок боржника буде відсутній у зв`язку з його припиненням, за зверненням боржника суд може визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню і у такому випадку виключаються підстави для подвійного стягнення відповідних сум заборгованості. Статтею 3 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий напис нотаріуса віднесено до виконавчих документів. Відповідно до ст. 432 ЦПК України, суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин. Відповідно до вимог ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно положень ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Статтею 89 Цивільного процесуального кодексу України\~передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). За таких обставин, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язко доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню.

Outcome: approved