Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-13 00:00:00

У травні 2025 року КП «Київтеплоенерго» звернулося до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що КП «Київтеплоенерго» з 01 травня 2018 року по 31 жовтня 2021 року є виконавцем послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води. З 01 листопада 2021 року, у зв`язку із змінами в законодавстві, КП «Київтеплоенерго» є виконавцем послуг з постачання теплової енергії та з постачання гарячої води. Правовідносини з постачання фізичним особам централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води регулюються Законом України «Про житлово - комунальні послуги» від 24 червня 2004 року №1875-IV та Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими постановою КМУ від 21 липня 2005 року № 630. У сфері надання послуг правовідносини з ТЕ/ПГВ регулюються Законом України «Про житлово - комунальні послуги» від 09 листопада 2017 року №2189-VШ, постановою КМУ №1182 від 11 грудня 2019 року «Про затвердження Правил надання послуги з постачання гарячої води та типових договорів про надання послуг з постачання гарячої води», а також постановою КМУ №830 від 21 серпня 2019 року №1182» Про затвердження Правил надання послуг з постачання теплової енергії і типових договорів про надання послуг з постачання теплової енергії». За змістом даних нормативних актів послуги за надані послуги надаються споживачеві згідно з договорами, що оформляється на основі типового договору про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, такий договір є договором приєднання. На виконання вимог Закону КП «Київтеплоенерго» на підставі типових договорів, підготовлено та опубліковано/оприлюднено: Договір про надання послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води в газеті «Хрещатик» від 28 березня 2018 року № 34 (5085). Щодо договору про надання послуг з ТЕ/ПГВ, відповідно до ч. 5 ст.13 Закону України «Про житлово - комунальні послуги» від 09 листопада 2017 року у разі, якщо співвласники будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали з виконавцем комунальної послуги відповідний договір, з ними укладається індивідуальний договір про надання комунальної послуги, який є публічним договором приєднання. Такі договори вважаються укладеними, якщо протягом 30 днів з дня опублікування тексту договору на офіційному веб- сайті органу місцевого самоврядування або веб-сайті виконавця послуги, співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали відповідний договір з виконавцем комунальної послуги. На виконання вимог закону на офіційному веб-сайті підприємства були оприлюднені індивідуальні типові договори про надання послуг з постачання теплової енергії та послуг з постачання гарячої води. Свідченням повного і беззастережного акцепту (прийняття) умов договору є факт отримання послуг споживачем. Будинок за адресою: [ADDRESS] , в цiлому під`єднаний до мереж тепло - та водопостачання. Як наслідок, квартира [ADDRESS] за зазначеною адресою під`єднана до внутрішньо-будинкової системи тепло- та водопостачання, а отже, відповідачі є споживачами послуг з ЦО/ЦПГВ, а з 01.11.2021 споживачем послуг з TE/ПГB. Відповідачі від послуг з ЦО/ЦПГВ, а з 01.11.2021 від послуг з ТЕ/ПГB, у встановленому чинним законодавством порядку, не відмовлялися (не відключалися). Отже, виникнення цивільних прав та обов`язків, між позивачем та відповідачами підтверджується діями сторін, а саме: позивач щомісячно надає відповідачам послуги з ЦО/ЦПГВ, а з 01.11.2021 послуг з ТЕ/ПГВ, надсилає відповідачам платіжні документи (рахунки) на оплату таких послуг, а відповідачі споживають надані послуги та зобов`язані оплатити їх вартість. Відповідачі своєчасно не сплачували за спожиті послуги, в результаті чого, утворилася заборгованість станом на 30.04.2025 становить 55806,21грн, з яких за період з 01.05.2018 по 31.10.2021 заборгованість за послуги з централізованого опалення -10122,37грн, заборгованість за послуги з централізованого постачання гарячої води - 14043,77грн; за період з 01.11.2021 заборгованість за послуги з постачання теплової енергії - 14073,90грн, заборгованість за послуги з постачання гарячої води - 14554,44грн. Крім того, відповідно до вимог Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року та Закону України» Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» споживачі послуг зобов`язані були сплачувати внески за обслуговування вузлів комерційного обліку відповідних послуг. А відповідно до ст. 14 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09.11.2017 плата виконавцю за індивідуальним договором про надання послуги з ТЕ/ПГВ включає в себе також й плату за абонентське обслуговування. Таким чином, у відповідачів також існує заборгованість у період до 31.10.2021 зі сплати внесків за обслуговування вузла комерційного обліку послуг з централізованого опалення у розмірі 0,00грн та заборгованість за сплати внесків за обслуговування вузла комерційного обліку послуг з централізованого постачання гарячої води становить у розмірі 101,08грн; за період з 01.11.2021 заборгованість за абонентське обслуговування: за послуги з постачання теплової енергії в розмірі 1397,46грн та за постачання гарячої води - 1513,19грн. Позивач просив суд солідарно стягнути з відповідачів на користь КП «Київтеплоенерго» заборгованість, а саме: -заборгованість за спожиті до 01.05.2018 послуги з централізованого опалення у розмірі 3419,94рн; -інфляційну складову боргу у розмірі 519,83грн, 3% річних у розмірі 127,90грн; -заборгованість за спожиті до 01.05.2018 послуги з централізованого гарячого водопостачання у розмірі 6260,03грн; -інфляційну складову боргу в розмірі 951,52грн, 3% річних у розмірі 234,11грн; -заборгованість за спожиті з 01.05.018 по 31.10.2021 послуги централізованого опалення у розмірі 10122,37грн; -інфляційну складову боргу у розмірі 1538,60грн, 3% річних у розмірі 376,05грн; -заборгованість за спожиті з 01.05.2018 по 31.10.2021 послуги централізованого постачання гарячої води у розмірі 14043,77грн; -інфляційну складову боргу у розмірі 2134,65грн, 3% річних у розмірі 525,20грн; -заборгованість за спожиті з 01.11.2021 послуги з постачання теплової енергії у розмірі 14073,90грн; -інфляційну складову боргу у розмірі 1421,35грн, 3% річних у розмірі 361,97грн, пеня у розмірі 440,40грн; -заборгованість за спожиті з 01.11.2021 послуги з постачання гарячої води у розмірі 14554,44грн; -інфляційну складову боргу у розмірі 1659,60грн, 3% річних у розмірі 394,19грн, пеня у розмірі 479,60грн; -заборгованість з плати за абонентське обслуговування послуг з постачання теплової енергії у розмірі 1397,46грн; -заборгованість з плати за абонентське обслуговування послуг з постачання гарячої води у розмірі 1513,19грн; -заборгованість з обслуговування вузла комерційного обліку централізованого опалення у розмірі 0,00грн; -заборгованість за обслуговування вузла комерційного обліку постачання гарячої води у розмірі 101,08грн. Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва Плахотнюк К.Г. від 06 червня 2025 року відкрито провадження у справі, постановлено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження, з повідомленням сторін. Відповідачам був наданий строк для надання відзиву (а.с.35-36). До суду надійшов відзив від відповідача [PERSON] відповідно до якого зазначив, що рішенням Голосіївського райсуду м. Києва від 04.11.2011 у цивільній справі №2-4557/11 за позовом [PERSON] , [PERSON] до [PERSON] , який діяв в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього [PERSON] , треті особи: Орган опіки та піклування Голосіївської РДА м. Києва, КП «Голосіївжитлосервіс» про визначення порядку користування жилим приміщенням позов задоволено: визначено наступний порядок користування квартирою [ADDRESS] виділено у користування: [PERSON] житлову кімнату площею 11,7кв.м., [PERSON] житлову кімнату, площею 11,3 кв.м., [PERSON] та [PERSON] житлову кімнату, площею 17,8 кв.м. Приміщення кухні, коридору, ванної кімнати та туалету залишено у загальному користуванні сторін. Таким чином, усі сторони стали окремо користуватися відповідно до виділених їм у користування житлових кімнатах. Після набуття законної сили рішенням суду про визначення порядку користування жилим приміщенням - квартирою [ADDRESS] на підставі поданої заяви до Голосіївської РДА м. Києва та КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м.Києва» було відкрито три самостійні особові рахунки зі сплати комунальних послуг відповідно до займаної у квартирі житлової та загальної площі та відповідно до кількості проживаючих у цій квартирі осіб. Відповідно до відкритих на три окремі сім?ї особові рахунки, за сплату спожитих комунальних послуг кожна сім?я отримувала окремий рахунок на сплату комунальних послуг, в тому числі й комунальних послуг із теплопостачання (центрального опалення та гарячого водопостачання). Розпорядженням Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації за №695 від 08.10.2012 року «Про укладання та розподіл договорів найму» ( підпункт 2.2. пункту 2) розділено договори найму житловим приміщенням з [PERSON] , який один мешкає у кімнаті житловою площею 11,70кв.м., [PERSON] , який один мешкає у житловій кімнаті площею 11,30кв.м. та [PERSON] , який родиною з двох мешкає у кімнаті 17,80кв.м. у трикімнатній ізольованій квартирі по [ADDRESS] на підставі рішення. Після укладення окремих договорів найму житловим приміщенням [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] та [PERSON] приватизували займані кімнати, про що Відділ приватизації житлового фонду Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації видав відповідні свідоцтва. Так, 12 грудня 2012 року вказаним Відділом на підставі розпорядження Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації від 12.12.2012 за №37127 було видане свідоцтво на приватизацію кімнати, загальною площею 18,6 кв.м. яка складає 27/100 часток у праві спільної часткової власності. Зазначену інформаціящодо встановлення порядку користування жилим приміщенням на підставі рішення суду була відомою та надавалась тодішньому виконавцю послуг із ЦО та ГВП у місті Києві ПАТ «Київенерго», яке мало б повідомити та передати вказану інформацію та документацію своєму правонаступнику виконавцю послуг яким з 01.05.2018 у м. Києві є КП «Київтеплоенерго» та з яким укладало договір цесії на який є посилання у поданій позовній заяві. Вказану інформацію про розподіл особових рахунків та укладення окремих договорів найму на житлові приміщення надавав балансоутримувач багатоквартирного будинку, а нині управитель яким є КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м. Києва), яке підконтрольне Голосіївській районній в м. Києві державній адміністрації. Разом з тим, із поданого позову КП «Київтеплоенерго» вбачається, що позивач не володіє фактичною інформацією, так як вважає, що лише [PERSON] та [PERSON] мають нести солідарну відповідальність за сплату комунальних послуг із ЦО та ГВП у розмірі 76 651,15грн, тоді, як це прямо суперечить вимогам діючого в Україні законодавства. Квартира [ADDRESS] не обладнана приладами (лічильниками) обсягів споживання теплової енергії та гарячої води. У 12.11.2015 [PERSON] вселив та зареєстрував на житлову площу 17,8 кв.м. виділеної йому та його сину кімнати свою дружину [PERSON] .У [INFO] [PERSON] помер. У 2012 році [PERSON] , не проживає у вищезазначеній квартирі у зв?язку із вибуттям на інше постійне місце проживання. Починаючи з 03.12.2016 і по цей час [PERSON] , не проживає за адресою зареєстрованого місця проживання, що підтверджується систематично виданим кожні півроку довідкам про постійне проживання за адресою: [ADDRESS] , які підписані сільським головою та секретарем Крушинської сільської ради Васильківського району Київської області, а після проведення адміністративно-територіальної реформи довідки стали видавати Глевахівська селищна рада Фастівського району Київської області. Починаючи з 03.12.2016 і по цей час батько відповідача [PERSON] також не проживає у кімнаті, площею 11,70 кв.м. квартири [ADDRESS] у зв?язку із вибуттям на інше постійне проживання у с. Дерев?янки Фастівського району Київської області, де сплачує усі необхідні платежі, про що свідчить видані йому довідки Крушинською сільською радою Васильківського району Ктївської області, а після проведення адміністративно-територіальної реформи довідки стали видавати Глевахівська селищна рада Фастівського району Київської області від 02 липня 2024 року за №371-13/03. Крім цього, 10.01.2020 подавав до Комунального концерну «Центр комунального сервісу» заяву із доданою до неї довідкою про перерахунок КП «Київтеплоенерго» за неспожиті комунальні послуги із ЦО та ГВП у зв?язку із тимчасовим не проживанням. Із наданих позивачем додатків до позовної заяви не вбачається відповіді про відмову мені у проведенні перерахунку за не спожиті комунальні послуги, зокрема гаряче водопостачання, якого не споживав у період починаючи з 03.12.2016 і по цей час включно, як і не вбачається, що виконавець послуг - КП «Київтеплоенерго» робив такий перерахунок [PERSON] та [PERSON] на підставі поданих нами спільних заяв та доданих до них доказів не проживання. Разом з тим, із наданої відповіді Комунального концерну «Центр комунального сервісу» від 20.08.2021 за №2354-Д(Д) вбачається, що «за адресою: [ADDRESS] обліковується три особові рахунки, у т. ч. за особовими рахунками, які відкрито на Ваше ім?я обліковується по 1 зареєстрованій особі»; «за особовими рахунками у КП «Київтеплоенерго» № [NUMBER] , [NUMBER] у липні 2021 року Концерном обліковано інформацію щодо кількості проживаючих осіб у житловому приміщенні (з 28.12.2020 по 28.06.2021 - 0 осіб), наразі питання проведення коригування нарахувань за послугу з централізованого постачання гарячої води за вищевказаною адресою знаходиться на стадії погодження, про результати розгляду якого Вам буде повідомлено додатковим листом, у разі відмови в задоволенні вимог, або через відповідну графу у рахунку-повідомленні, у разі задоволення вимог». Отже, позивач нехтує правами відповідача, як споживача, ігнорує рішення та фактичні обставини за яких зобов?язаний враховувати кожного споживача окремо та враховуючи його частку у спільному майні, яку він зобов?язаний утримувати згідно закону. Відповідач [PERSON] просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. В судовому засіданні сторони відсутні, про час і місце розгляду справи повідомлені належним чином. Представник позивача до суду не з`явився, причини не явки суд не повідомив, про розгляд справи повідомлявся належним чином. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, від відповідача надійшов відзив відповідно до якого просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог. Відповідачка [PERSON] в судові засідання не з`явилась повідомлялась належним чином про розгляд справи в спрощеному провадження з повідомлення сторін за адресою зазначеною в позовній заяві ( [ADDRESS] ). Відповідачка у встановлений законом строк до суду не подано відзиву на позовну заяву. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Стаття 263 ЦПК України регламентує, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Дослідивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов висновку, про відмову в задоволенні позовних вимог, з таких підстав. Судом встановлено, що розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 10 квітня 2018 року №591 КП «Київтеплоенерго» видано ліцензію на право провадження господарської діяльності з виробництва та постачання теплової енергії споживачам, у зв`язку із чим КП «Київтеплоенерго» здійснює з 01 травня 2018 року надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води. З 01 листопада 2021 року КП «Київтеплоенерго» є виконавцем послуг з постачання теплової енергії та з постачання гарячої води. Факт надання позивачем житлово-комунальних послуг, які споживалися у процесі експлуатації та використання квартири [ADDRESS] у вищевказаному будинку, підтверджується матеріалами справи, а саме: довідка про обсяг споживання послуги з постачання теплової енергії/послуги з постачання гарячої вод за показника КВОТЕ за період з 01.10.2018 по 30.04.2025 та 01.05.2018 по 30.04.2025 (а.с.25-26); корінці наряду (а.с.18-25). Відповідно до Витягу з Реєстру територіальної громади м.Києва про зареєстрованих осіб у житловому приміщені за адресою: [ADDRESS] (а.с.34) зареєстровані наступні особи, а саме: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] . Вказана квартира під`єднана до внутрішньо-будинкової системи теплопостачання та постачання гарячої води, а отже відповідачі є споживачем послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води. Проте, відповідачі своєчасно не сплачували за спожиті послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, в результаті чого утворилась заборгованість станом на 30.04.2025 становить 55806,21грн, з яких за період з 01.05.2018 по 31.10.2021 заборгованість за послуги з централізованого опалення -10122,37грн, заборгованість за послуги з централізованого постачання гарячої води - 14043,77грн; за період з 01.11.2021 заборгованість за послуги з постачання теплової енергії - 14073,90грн, заборгованість за послуги з постачання гарячої води - 14554,44грн Правовідносини, які склалися між сторонами, врегульовані Законом України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року №1875-IV та Законом України «Про житлово - комунальні послуги» від 09 листопада 2017 року №2189-VШ. Крім того, правовідносини з постачання фізичним особам централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води регулюються також Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими постановою КМУ від 21 липня 2005 року №630. Правовідносини з постачання теплової енергії та постачання гарячої води регулюються постановою КМУ №1182 від 11 грудня 2019 року » Про затвердження Правил надання послуги з постачання гарячої води та типових договорів про надання послуг з постачання гарячої води», а також постановою КМУ №830 від 21 серпня 2019 року №1182» Про затвердження Правил надання послуг з постачання теплової енергії і типових договорів про надання послуг з з постачання теплової енергії». Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги"( на момент виникнення спірних правовідносин у редакції Закону України № 1875-IV від 24 червня 2004 року) житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил. Згідно з ч. 1 ст.13 Закону залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо). Відповідно до ч. 2 ст.13 Закону примірні переліки житлово-комунальних послуг та їх склад, залежно від функціонального призначення, визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства. За змістом ч. 3 ст. 16 Закону комунальні послуги надаються споживачам безперебійно. Таким чином, відповідачі є споживачами житлово-комунальних послуг. Відповідно до ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Згідно з п.1 ч.3 ст.20 Закону споживач зобов`язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору. За змістом ст. 29 Закону надання житлово-комунальних послуг у багатоквартирному будинку здійснюється на підставі договору, що укладається між власником квартири, орендарем чи квартиронаймачем та балансоутримувачем або уповноваженою ним особою. Правовідносини з постачання фізичним особам централізованого опалення та постачання гарячої води регулюються Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України №630 від 21 липня 2005 року. Відповідно до пункту 8 Правил послуг надаються споживачеві згідно з договором, що оформляється на підставі типового договору. На виконання вимог Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року на підставі типового договору про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, підготовлено та опубліковано договір в газеті «Хрещатик» від 28 березня 2018 року №34 (5085), який відповідає змісту типового договору і є договором приєднання і який може бути укладений шляхом приєднання до нього відповідача, як споживача. Крім того, відповідно ч.ч. 1, 2 ст.12 Закону України «Про житлово - комунальні послуги» від 09 листопада 2017 року №2189-VШ надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах. Договори про надання житлово-комунальних послуг укладаються відповідно до типових або примірних договорів, затверджених Кабінетом Міністрів України або іншими уповноваженими законом державними органами відповідно до закону. Договори про надання комунальних послуг можуть затверджуватися окремо для різних моделей організації договірних відносин (індивідуальний договір, індивідуальний договір з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем, колективний договір) та для різних категорій споживачів (індивідуальний споживач (співвласник багатоквартирного будинку, власник будівлі, у тому числі власник індивідуального садибного житлового будинку), колективний споживач). Відповідно до ч. 5 ст. 13 Закону у разі, якщо співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали з виконавцем комунальної послуги відповідний договір (крім послуг з постачання та розподілу природного газу і послуг з постачання та розподілу електричної енергії), з ними укладається індивідуальний договір про надання комунальної послуги, що є публічним договором приєднання. Такі договори вважаються укладеними, якщо протягом 30 днів з дня опублікування тексту договору на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та/або на веб-сайті виконавця послуги співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали відповідний договір з виконавцем комунальної послуги. При цьому розміщується повідомлення про місце опублікування тексту договору у загальнодоступних місцях на інформаційних стендах та/або рахунках на оплату послуг. Позивач зазначає, що на виконання вимог закону на офіційному веб-сайті підприємства були оприлюднені індивідуальні типові договори про надання послуг з постачання теплової енергії та послуг з постачання гарячої води. Свідченням повного і беззастережного акцепту (прийняття) умов договору є факт отримання послуг споживачами. При зверненні до суду позивач зазначив також, що будинок [ADDRESS] під`єднаний до мереж тепло-та водопостачання, як і квартира [ADDRESS] , а отже відповідачі є споживачами послуг з централізованого постачання гарячої води, а з 01 листопада 2021 року споживачами послуг з ТЕ/ПГВ. Відповідно до ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків. У випадках, встановлених договором або законом, воля сторони до вчинення правочину може виражатися її мовчанням. За змістом ч. 2 ст. 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. У тих випадках, коли закон не встановлює обов`язковість певної форми, сторони можуть обирати її на власний розсуд, але в межах чинного законодавства. Усно можуть вчинятися правочини, які повністю виконуються сторонами у момент їх вчинення, за винятком правочинів, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, а також правочинів, для яких недодержання письмової форми має наслідком їх недійсність. Таким чином, якщо умови усного договору виконуються сторонами, то він вважається укладеним, а умови прийнятими обома сторонами. За змістом ч. 1 ст. 633 ЦК України договір про надання комунальних послуг є публічним договором. Відповідно до ч. 2 ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги від 24 червня 2004 року №1875-IV учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. Як зазначено вище, позивач на підставі ліцензії №591 від 10 квітня 2018 року є виробником і постачальником теплової енергії споживачам і з 01 травня 2018 року надає послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, а з 01 листопада 2021 року споживачем послуг з ТЕ/ПГВ. Відповідно до вимог закону споживачі зобов`язані вносити плату за житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення відповідача від оплати послуг в повному обсязі. Це відповідає правовій позиції, висловленій Верховним Судом України 20 квітня 2016 року в справі 6-2951цс15, яка, з точки зору ч. 4 ст.263 ЦПК України, має враховуватися судом. В порушення вимог закону відповідачі плату за надані послуги не вносять, що привело до виникнення заборгованості. Однак, судом встановлено, що Рішенням Голосіївського райсуду м. Києва від 04.11.2011 у цивільній справі №2-4557/11 за позовом [PERSON] , [PERSON] до [PERSON] , який діяв в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього [PERSON] , треті особи: Орган опіки та піклування Голосіївської РДА м. Києва, КП «Голосіївжитлосервіс» про визначення порядку користування жилим приміщенням позов задоволено: визначено наступний порядок користування квартирою [ADDRESS] виділено у користування: [PERSON] житлову кімнату площею 11,7кв.м., [PERSON] житлову кімнату, площею 11,3 кв.м., [PERSON] та [PERSON] житлову кімнату, площею 17,8 кв.м., приміщення кухні, коридору, ванної кімнати та туалету залишено у загальному користуванні сторін. Рішенням суду від 04.11.2011 набрало законної сили, був визначений порядок користування квартирою, відповідно до якого кожному з вищезазначених осіб виділено окрему, індивідуально визначену частину житлового приміщення. КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м.Києва» було відкрито три самостійні особові рахунки зі сплати комунальних послуг відповідно до займаної у квартирі житлової та загальної площі та відповідно до кількості проживаючих у цій квартирі, а саме три окремі сім?ї особові рахунки, за сплату спожитих комунальних послуг кожна сім?я отримувала окремий рахунок на сплату комунальних послуг, в тому числі й комунальних послуг із теплопостачання (центрального опалення та гарячого водопостачання). Розпорядженням Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації за №695 від 08.10.2012 року «Про укладання та розподіл договорів найму» розділено договори найму житловим приміщенням з [PERSON] , який один мешкає у кімнаті житловою площею 11,70кв.м., [PERSON] , який один мешкає у житловій кімнаті площею 11,30кв.м. та [PERSON] , який родиною з двох ( він та син) мешкає у кімнаті 17,80кв.м. у трикімнатній ізольованій квартирі по [ADDRESS] на підставі рішення. Як зазначає відповідач [PERSON] відзиві, що після укладення договору найму житловим приміщенням наступні особи, а саме: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] приватизували займані кімнаті, що підтверджується свідоцтвом на приватизацію, видане Відділом приватизації житлового фонду Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації на підставі розпорядження Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації від 12.12.2012 за №37127. Відповідно до частини першої статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, у якому одна сторона зобов`язана вчинити на користь іншої сторони певну дію. За встановлених судом обставин обов`язок зі сплати житлово-комунальних послуг виникає у кожного з відповідачів окремо як у самостійного споживача. Згідно зі статтею 12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги надаються на договірних засадах, а споживачем є особа, з якою укладено договір або на ім`я якої відкрито особовий рахунок. Матеріалами справи підтверджено, що на кожного з відповідачів відкрито окремий особовий рахунок. Відповідно до статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати лише ті житлово-комунальні послуги, які були фактично ним спожиті. Також, [PERSON] відзиві зазначив, що з 03.12.2016 не проживає за адресою зареєстрованого місця проживання, що підтверджується довідкою виданою сільським головою та секретарем Крушинської сільської ради Васильківського району Київської області, довідкою Глевахівської селищної рада Фастівського району Київської області. Також, починаючи з 03.12.2016 батько відповідача [PERSON] також не проживає у кімнаті, площею 11,70 кв.м. квартири [ADDRESS] у зв?язку із вибуттям на інше постійне проживання у с. Дерев?янки Фастівського району Київської області, де сплачує усі необхідні платежі, про що свідчить видані йому довідки Крушинською сільською радою Васильківського району Ктївської області, а після проведення адміністративно-територіальної реформи довідки стали видавати Глевахівська селищна рада Фастівського району Київської області від 02 липня 2024 року за №371-13/03. 10.01.2020 [PERSON] подавав до Комунального концерну «Центр комунального сервісу» заяву про перерахунок КП «Київтеплоенерго» за неспожиті комунальні послуги із ЦО та ГВП у зв?язку із тимчасовим не проживанням. 20.08.2021 Комунальний концерн «Центр комунального сервісу» надали відповідь, відповідно до якої зазначили, що за адресою: [ADDRESS] обліковується три особові рахунки, наразі питання проведення коригування нарахувань за послугу з централізованого постачання гарячої води за вищевказаною адресою знаходиться на стадії погодження, про результати розгляду буде повідомлено додатковим листом, у разі відмови в задоволенні вимог, або через відповідну графу у рахунку-повідомленні, у разі задоволення вимог Згідно зі статтею 541 Цивільного кодексу України солідарний обов`язок виникає виключно у випадках, встановлених договором або законом. Ні нормами чинного законодавства, ні умовами договорів, укладених між позивачем та відповідачами, не передбачено солідарної відповідальності у разі наявності окремих особових рахунків, самостійного користування кожним відповідачем визначеною частиною житлового приміщення, а також за відсутності фактичного споживання послуг одним із відповідачів. Верховний Суд у своїй правозастосовній практиці неодноразово наголошував, що солідарна відповідальність є винятковою правовою конструкцією та може застосовуватися лише за наявності чітко визначених правових підстав, а також за умови відповідності характеру правовідносин, що склалися між сторонами. Посилання позивача на технічні особливості обліку теплової енергії за загальнобудинковим приладом обліку не змінює характеру правовідносин між сторонами та не створює підстав для покладення на відповідачів солідарної відповідальності, оскільки ризики організації обліку та належного розподілу спожитих послуг покладаються на виконавця житлово-комунальних послуг. За таких обставин суд доходить висновку, що позивачем обрано неналежний спосіб захисту порушеного права, оскільки вимоги про солідарне стягнення заборгованості не відповідають характеру правовідносин, що фактично склалися між сторонами. Вимоги могли бути заявлені виключно окремо до кожного з відповідачів у межах відповідного особового рахунку з урахуванням фактичного обсягу спожитих послуг. З огляду на викладене позовні вимоги в частині солідарного стягнення заборгованості задоволенню не підлягають. Таким чином, суд приходить висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог про стягнення сум за вищевказаним договором позики. Відповідно до змісту ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно із ч. 2 ст. 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до ст. 79, 80 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи, а достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Даючи оцінку встановленим обставинам та доказам в їх сукупності, суд приходить до висновку, про відсутність підстав для стягнення солідарної заборгованості з відповідачів на користь позивача. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Відповідно до 141 ЦПК України витрати по сплаті судового збору покласти на позивача.

Outcome: dismissed