Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-12 00:00:00

06.06.2025 року, через систему «Електронний суд», позивач [PERSON] , звернулась до Дніпровського районного суду м. Запоріжжя, з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «ІНКАМ ФІНАНС» про стягнення заборгованості по заробітній платі та відшкодування моральної шкоди. Позовна заява обґрунтована тим, що 11.03.2024 року прийнято наказам №37/к від 08.03.2024 року [PERSON] на посаду бухгалтера в Товариство з обмеженою відповідальністю «ІНКАМ ФІНАНС». 30.04.2025 року наказом № 34/к від 23.04.2025 року [PERSON] звільнено за згодою сторін п. 1 ст. 36 КЗпП України. В день звільнення з Позивачем не було проведено повний розрахунок належних її грошових сум, а саме заробітної плати. Відповідач в порушення вимог законодавства не виплачував заробітну плату два рази на місяць через проміжок часу, що не перевищує 16 календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. 17.05.2025 року на запит позивача, відповідачем ТОВ «ІНКАМ ФІНАНС» надано довідку про заборгованість по заробітній платі не виплаченої при звільненні [PERSON] , в сумі 117 807, 68 грн. Станом на день звернення з позовною заявою існує заборгованість по заробітній платі за грудень 2024 року, січень, лютий, березень та квітень 2025 року. За таких обставин, з Відповідача підлягає стягненню в судовому порядку несплачена заробітна плата в сумі 117 807, 68 грн. Крім того, як передбачено ч. 1 ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначенні в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити своєму працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Так, враховуючи вищевказану Постанову Кабінету Міністрів України № 100 від 08.02.1995, з огляду на встановлений оклад Позивача, згідно довідки ОК-5 та ОК-7, про нарахування заробітної плати, а саме в березні 2025 року нараховано 45 617,61 грн., а в квітні 2025 року нараховано 26 175, 57 грн., середньоденна заробітна плата [PERSON] складає 1669,60 грн./день. У зв`язку з тим, що Відповідач не провів повний розрахунок при звільненні Позивача, та враховуючи те, що з моменту заборгованості по виплаті заробітної плати тобто з 30 квітня 2025 року до моменту звернення до суду пройшло 27 робочих дні, з Відповідача підлягає стягненню середній заробіток за час затримки в розрахунку, який на момент звернення до суду складає 27* 1669,66= 45 079,44 грн. Внаслідок вищезазначених протиправних дій Відповідача Позивачу була спричинена також моральна шкода. Наявність моральної шкоди обґрунтовується: - душевними стражданнями пережитими Позивачем у зв`язку із тим, що сумлінно виконувала свої обов`язки на займаній посаді, однак після звільнення не отримала значну суму коштів, зокрема, заробітну плату за п`ять місяців Невиплата коштів призвела до втрати нормальних життєвих зв`язків Позивача, оскільки остання розраховувала на зазначені кошти для підтримання звичного життєвого рівня до моменту працевлаштування на іншу роботу. З огляду на вищевикладене, позивач просить суд Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ІНКАМ ФІНАНС» на користь [PERSON] , заборгованість по заробітній платі у розмірі 117 807, 68 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 45 079,44 грн. та компенсацію у грошовій формі за заподіяну моральну шкоду у розмірі 10 000, 00 грн. Ухвалою судді Дніпровського районного суду міста Запоріжжя від 16.06.2025 року, було відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Роз`яснено право відповідачу на подачу відзиву. В судовому засіданні представник позивача Мироняк Т.С. позовну заяву підтримала у повному обсязі, просила задовольнити. Представник відповідача ТОВ «ІНКАМ ФІНАНС» в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, про час та місце розглянув справи був повідомлений вчасно. Відзив на позов суду не надав, із заявою про розгляд справи за їх відсутності до суду не звертався. Справа розглядається в порядку спрощеного провадження з викликом сторін. Сторони повідомлені про дату розгляду справи рекомендованою кореспонденцією наданий час для подання відзиву та заперечень. Відповідно до ч. 8 ст.178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідач у визначений строк не надав суду відзив на позовну заяву, тому у відповідності до ст.ст. 279, 280, 281 ЦПК України, суд ухвалив провести заочний розгляд справи у порядку спрощеного провадження. Дослідивши матеріали справи та надані суду докази, оцінивши їх у сукупності, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно до ч. 1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до вимог ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно до ст. ст. 81, 83 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Відповідно до ст.\~43\~Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Відповідно до ч.1 ст. 1 Закону України «Про оплату праці», заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Згідно з ч.1 ст. 21 вказаного Закону, працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Відповідно до ч.1 ст.\~94\~КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , з 11.03.2024 року по 30.04.2025 року, працювала на посаду бухгалтера в Товаристві з обмеженою відповідальністю «ІНКАМ ФІНАНС», що підтверджується копією трудової книжки [PERSON] [NUMBER] . (а.с.16) Відповідно до копії наказу №34/к про припинення трудового договору (контракту) ТОВ «ІНКАМ ФІНАНС», 30.04.2025 року [PERSON] було звільнено з посади бухгалтера за угодою сторін, на підставі п.1 ст. 36 КЗпП України. (а.с.18) Також судом встановлено, що відповідач ТОВ «ІНКАМ ФІНАНС» своєчасно не виплатив позивачеві заробітну плату, внаслідок чого утворилася заборгованість. Згідно довідки №5 від 17.05.2025 року, яка видана ТОВ «ІНКАМ ФІНАНС», заборгованість із заробітної плати [PERSON] , на 30.04.2025 року становить 117\~807, 68 грн. Дані про виплату ТОВ «ІНКАМ ФІНАНС» позивачу заборгованості по заробітній сплаті станом на день розгляду справи відсутні. Статтею 115 КЗпП України\~передбачено, що заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Відповідно до ч. 1 ст.\~21, ч. 1 ст.\~24 Закону України «Про оплату праці»\~працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Отже, суд вважає встановленим та доведеним, що сторони перебували в трудових правовідносинах, але в порушення вимог ст. 43 Конституції України, ст. 115 КЗпП України, ст.ст.\~21,\~24\~Закону України\~«Про оплату\~праці» відповідач не виплатив позивачу нараховану заробітну плату, у зв`язку з чим суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість по заробітній платі в сумі 117\~807,68 грн. Вирішуючи позовні вимоги середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 45 079,44 грн., суд виходить з наступного. За змістом частини першої\~ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Статтею 117 КЗпП України\~передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в\~статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Таким чином, закон покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. У разі невиконання такого обов`язку наступає передбачена статтею 117\~КЗпП України відповідальність. Метою такого законодавчого регулювання є захист майнових прав працівника у зв`язку з його звільненням з роботи, зокрема захист права працівника на своєчасне одержання заробітної плати за виконану роботу, яка є основним засобом до існування працівника, необхідним для забезпечення його життя. Згідно Порядку обчислення середньої заробітної плати затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08.02.1995 р. в інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Відповідно до індивідуальних відомостей про застраховану особу [PERSON] з реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового соціального страхування (форма ОК-7) в березні 2025 року нараховано 45 617,61 грн., а в квітні 2025 року нараховано 26 175, 57 грн., отже середньоденна заробітна плата [PERSON] складає: 45 617, 61 грн. (з/п за березень 2025 року) + 26 175, 57 грн. (з/п за квітень 2025 року) /43 робочі дні (21 робочі дні в березні 2025 року та 22 робочі дні у квітні 2025 року) = 1669,60 грн./день. Оскільки, ТОВ «ІНКАМ ФІНАНС» не провів повний розрахунок при звільненні позивача, та враховуючи те, що з моменту заборгованості по виплаті заробітної плати тобто з 30 квітня 2025 року до моменту звернення до суду пройшло 27 робочих дні, з Відповідача підлягає стягненню середній заробіток за час затримки в розрахунку, який на момент звернення до суду складає 27* 1669,66= 45 079,44 грн. Отже, позовна вимога про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 45\~079, 44 грн. підлягає задоволенню. Разом з цим, позивач просить суд стягнути компенсацію у грошовій формі за заподіяну моральну шкоду у розмірі 10 000, 00 грн. Відповідно до ч.1 ст. 237-1 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов`язані відшкодувати завдану ними моральну шкоду працівнику. Статтею 23 ЦК України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. У п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди роз`яснено, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконне звільнення або переведення, невиплати належних йомугрошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Оскільки відповідач внаслідок тривалої не виплати заробітної плати, спричинив позивачу моральних страждань пов`язаних з відсутністю грошових коштів для свого існуванні, тому діями відповідача їй спричинена моральна шкода, яка полягає в перенесеному душевному хвилюванні, яке відобразилося на її емоційному стані. При цьому, заявлену суму моральної шкоди в розмірі 10000,00 грн. суд вважає такою, що відповідає вимогам розумності і справедливості, у зв`язку з чим вважає за необхідне позовну вимоги в цій частині задовольнити, стягнувши з ТОВ «ІНКАМ ФІНАНС» на користь позивачки суму моральної шкоди в сумі 10000 грн. Відповідно до ст.\~89\~ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Таким чином, з`ясувавши обставини справи та надавши належну оцінку зібраним у справі доказам, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню. Крім того, згідно з ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч. 6 ст. 142 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Зважаючи на викладене, на підставі положень\~ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судові витрати зі сплати судового збору за позовною вимогою про стягнення заборгованості по невиплаченій заробітній платі в сумі 1211,20 грн. та стягнути з позивача на користь відповідача судовий збір в сумі 2422,20 грн. за позовні вимоги про стягнення середнього заробітку та стягнення моральної шкоди.

Outcome: approved