Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-12 00:00:00

У лютому 2025 року [PERSON] (далі по тексту - [PERSON] , позивач) звернулась до суду з позовом до [PERSON] (далі по тексту - [PERSON] , відповідач 1) та Приватного виконавця Гненного Дмитра Анатолійовича (далі по тексту - Приватний виконавець Гненний Д.А., відповідач 2), за участю треті осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору - [PERSON] (далі по тексту - [PERSON] , третя особа 1) та [PERSON] (далі по тексту - [PERSON] , третя особа 2), про зняття арешту з майна. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що в провадженні Дарницького районного суду м. Києва перебувала цивільна справа № 753/7427/24 за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу за договорами позики, інфляційних втрат та трьох процентів річних. В рамках розгляду даної справи, ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 16 квітня 2024 року шляхом забезпечення позову накладено арешт, зокрема на належну [PERSON] квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (реєстраційний номер майна: 33116178), яку в подальшому пред`явлено до виконання приватному виконавцю виконавчого округу м. Києва Гненному Д.А., постановою якого накладено арешт на вказану квартиру (номер запису про обтяження 54643260). Разом із цим, до відкриття провадження у справі № 753/7427/24, набрало законної сили заочне рішення суду у іншій справі № 753/20002/23 від 29 лютого 2024 року за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення коштів за договором про надання безпроцентної позики, яким стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] суму боргу за договором про надання безпроцентної позики у розмірі 3 650 820 грн, судові витрати по справі у вигляді судового збору в розмірі 7 246,80 грн та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 36 508,20 грн. В рамках виконання вказаного судового рішення, 16 січня 2025 року на електронному аукціоні СЕТАМ було продано належне [PERSON] нерухоме майно, а саме квартиру за адресою: [ADDRESS] , за результатами якого переможцем стала [PERSON] . Таким чином, ураховуючи, що вищевказана квартира в порядку виконання судового рішення від 29 лютого 2024 року вибула із власності [PERSON] , а відтак вона не може бути засобом забезпечення позову і обтяженою у судовій справі № 753/7427/24, у зв`язку із чим [PERSON] звернулась з даним позовом та просить зняти арешт із вказаної квартири. Указаний арешт, на думку позивачки, підлягає зняттю за рішенням суду з метою усунення позивачці, як власнику, перешкод у здійсненні нею права розпоряджатися своєю квартирою. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 26 березня 2025 року відкрито провадження у даній цивільній справі та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Ухвалою Дарницького районного суду 04 червня 2025 року здійснено перехід з розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін до розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін для розгляду справи по суті в судове засідання. 26 серпня 2025 року на адресу суду від третьої особи 2 - [PERSON] надійшли письмові пояснення, у яких заявник вказує на те, що наявність арешту у справі за позовом [PERSON] у справі № 753/7427/24 в жодному випадку не може бути підставою для будь-яких обмежень як у виконавчому провадженні на виконання рішення за його позовом у справі № 753/20002/23, так і у реалізації свого права власності [PERSON] на спірну квартиру. 30 вересня 2025 року через підсистему «Електронний суд» від третьої особи 1 - [PERSON] , надійшов відзив на позовну заяву, в якому просить в задоволенні позову [PERSON] відмовити, посилаючись на те, що позовні вимоги є передчасними та необґрунтованими. В обґрунтування заперечень проти позовних вимог, посилається на те, що арешт на спірну квартиру було накладено ухвалою суду в межах розгляду справи про забезпечення позову. Ця ухвала є судовим актом, який набрав законної сили та обов`язковий для виконання, тому приватний виконавець Гненний Д.А. правомірно виконав вимоги ухвали Дарницького районного суду м. Києва від 16 квітня 2024 року, що набрала законної сили 23 жовтня 2024 року, ухваливши постанову від 18 квітня 2024 року про арешт майна. Посилання позивачки на придбання нею спірної квартири на електронному аукціоні СЕТАМ 16 січня 2025 року, як на підставу для скасування арешту не заслуговують на увагу, оскільки згідно з частиною четвертою статті 334 ЦК України та статті 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно», право власності на нерухомість виникає лише з моменту державної реєстрації відповідного права. До подання суду доказів державної реєстрації права власності за [PERSON] вона не може вважатись належним власником квартири, а тому не наділена правом вимагати зняття арешту в судовому порядку як належний позивач. Також звертає увагу на те, що арешт на спірну квартиру накладено 18 квітня 2024 року, тобто раніше, ніж відбувся електронний аукціон (16 січня 2025 року), тому, оскільки арешт не було скасовано до моменту торгів, правомірність їх проведення та можливість набуття позивачкою права власності є спірним. У судовому засіданні представник позивачки позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила суд задовольнити позов, посилаючись на доводи, викладені в позовній заяві. Відповідачі та треті особи у судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце судового засідання повідомлялися належним чином, будь-яких заяв/клопотань з процесуальних підстав від них до суду не надходило. Відповідно до приписів частини другої статті 223 Цивільного процесуального кодексу України (далі по тексту - ЦПК України) суд зобов`язаний відкласти судовий розгляд справи в межах встановленого цим Кодексом строку з таких підстав: 1) неявка в судове засідання учасника справи, щодо якого відсутні відомості про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання; 2) перша неявка в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними; 3) виникнення технічних проблем, що унеможливлюють участь особи у судовому засіданні в режимі відеоконференції, крім випадків, коли відповідно до цього Кодексу судове засідання може відбутися без участі такої особи; 4) необхідність витребування нових доказів, у випадку коли учасник справи обґрунтував неможливість заявлення відповідного клопотання в межах підготовчого провадження; 5) якщо суд визнає потрібним, щоб сторона, яка подала заяву про розгляд справи за її відсутності, дала особисті пояснення. Викликати позивача або відповідача для особистих пояснень можна і тоді, коли в справі беруть участь їх представники. Частиною третьою статті 223 ЦПК України також визначено, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: 1) неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки; 2) повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника), крім відповідача, незалежно від причин неявки; 3) неявки представника в судове засідання, якщо в судове засідання з`явилася особа, яку він представляє, або інший її представник; 4) неявки в судове засідання учасника справи, якщо з`явився його представник, крім випадків, коли суд визнав явку учасника справи обов`язковою. Суд бере до уваги, що сторони були належним чином повідомлені про час та місце судового розгляду справи, будь-яких клопотань про відкладення розгляду справи або з інших процесуальних питань від них не надходило, враховуючи строки розгляду справи, суд визнає за можливе проводити судовий розгляд справи у відсутності відповідачів, які були належним чином повідомлені про день та час судового засідання, за наявними у справі матеріалами. Суд, вислухавши представника позивачки, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до наступного висновку. Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставі своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судовим розглядом встановлено, що ухвалою Дарницького районного суду м. Києва у справі № 753/7427/24 від 16 квітня 2024 року шляхом забезпечення позову накладено арешт на нерухоме майно, зокрема на належну [PERSON] квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (реєстраційний номер майна: 33116178). Приватний виконавець Гненний Д.А., на виконання вказаної ухвали прийняв рішення щодо обтяження речових прав на нерухоме майно, серія та номер: 74802538, виданий 18 квітня 2024 року, рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 72687121 від 18 квітня 2024 року, арешт нерухомого майна. Окрім того, судом встановлено, що за результатами розгляду цивільної справи № 753/20002/23 Дарницьким районним судом м. Києва ухвалено заочне рішення від 29 лютого 2024 року, яким позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення коштів за договором про надання безпроцентної позики - задоволено частково. Указаним заочним рішенням стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] суму боргу за договором про надання безпроцентної позики у розмірі 3 650 820 грн, судові витрати по справі у вигляді судового збору в розмірі 7 246,80 грн та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 36 508,20 грн. Постановою Київського апеляційного суду від 07 травня 2025 року вказане заочне рішення від 29 лютого 2024 року залишено без змін. 16 січня 2025 року на електронному аукціоні СЕТАМ було продано належне [PERSON] нерухоме майно, а саме квартиру за адресою: [ADDRESS] , за результатами якого переможцем стала [PERSON] 10 травня 2024 року приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Білоконем М.В. відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 753/20002/23 про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] суми боргу за договором про надання безпроцентної позики у розмірі 3 650 820 грн, судових витрат по справі у вигляді судового збору в розмірі 7 246,80 грн та витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 36 508,20 грн. Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Так, за правилами статті 149 ЦПК України, суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити заходи забезпечення позову, а частиною першою статті 158 цього Кодексу передбачено, що суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи. Питання про скасування заходів забезпечення позову вирішується в судовому засіданні з повідомленням осіб, які беруть участь у справі. При цьому із клопотанням про скасування заходів забезпечення позову (накладення арешту на майно або грошові кошти) може звернутись лише особа, щодо якої такі заходи забезпечення позову вжито, тобто сторона у справі чи третя особа, яка заявила самостійні вимоги щодо предмета спору. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, вжити заходи щодо інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконання такого рішення. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Закон передбачає можливість скасування заходів забезпечення позову. Право скасувати забезпечення позову надається тому ж судді або суду, у провадженні якого знаходиться відповідна справа. Ініціатива щодо скасування заходів забезпечення позову може походити як з боку осіб, що беруть участь у справі, так і з власної ініціативи суду. Підставою для скасування заходів забезпечення позову є зміна або відпадання умов, які були причиною для забезпечення позову на момент ухвалення судом відповідної ухвали. Скасування заходів забезпечення позову може мати місце у разі вирішення спору, відмови позивача від позову. Згідно з частиною сьомою статті 158 ЦПК України у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи. Згідно частини 8 статті 158 ЦПК України, якщо протягом вказаного строку за заявою позивача (стягувача) буде відкрито виконавче провадження, вказані заходи забезпечення позову діють до повного виконання судового рішення. Відповідно до роз`яснень, даних у пункті 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» № 9 від 22 грудня 2016 року, заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті. Зважаючи на це, суд при задоволенні позову не вправі скасовувати вжиті заходи до виконання рішення або зміни способу його виконання, за винятком випадків, коли потреба в забезпечення позову з тих чи інших причин відпала або змінились обставини, що зумовили його застосування. Отже, зі змісту статті 158 ЦПК України слідує, що заходи забезпечення позову можуть бути скасовані судом, який розглядає справу, на підставі відповідної заяви особи, що бере участь у справі, визначена можливість подання заяви про скасування заходів забезпечення позову, особою, щодо якої вжито заходів забезпечення позову, викликана законодавчою необхідністю відновлення прав сторони цивільного процесу, тобто відповідача та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що [PERSON] не була учасником справи, під час розгляду якої було накладено арешт на особисте майно [PERSON] , а саме, квартиру за адресою: [ADDRESS] , а також на момент постановлення ухвали про забезпечення позову вона не була власником даної квартири. Доказів володіння на підставі закону чи договору або іншій законній підставі квартирою на момент постановлення ухвали про забезпечення позову позивачкою також не надано. Законодавець у частині першій статті 16 Цивільного кодексу України (далі по тексту - ЦК України) установив, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового інтересу, а в частині другій цієї статті способи здійснення захисту цивільних справ та інтересів судом. Згідно з частиною першою статті 2, частиною першою статті 19 ЦПК України у порядку цивільного судочинства розглядаються справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових, а також інших правовідносин, з єдиним обмеженням, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства. Указані норми визначають об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи до суду за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту. З`ясовуючи характер спірних правовідносин сторін, у тому числі предмет та підставу позову, судом не встановлено характеру порушеного права позивача з боку відповідача, щоб давало суду підстави захистити це порушене, невизнане або оспорюване право. Зокрема, позивачка не додає доказів, що її право не визнається або оспорюється [PERSON] . Водночас, що стосується позовних вимог до Приватного виконавця Гненного Д.А., то суд зазначає, що відповідачем у справах за позовами про звільнення з-під арешту майна є боржник або особа, в інтересах якої накладено арешт на майно у виконавчих провадженнях, оскільки задоволення такого позову може безпосередньо вплинути на права та законні інтереси сторін спірних відносин щодо такого майна (постанова Великої Палати Верховного Суду від 26 листопада 2019 року в справі № 905/386/18). Отже, Приватний виконавець Гненний Д.А. не є належним відповідачем у вказаній справі. Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтування позову - обов`язком суду, який виконується, під час розгляду справи (висновки Великої Палати Верховного Суду у постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц). За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача (пункт 40 постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/076/16-ц). Ураховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову до Приватний виконавець Гненний Д.А. з тих підстав, що він є неналежним відповідачем у цій справі. Аналізуючи зібрані у справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про необхідність відмови в задоволенні позовних вимог [PERSON] . У відповідності до статті 141 ЦПК України суд, ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, відносить судові витрати по сплаті судового збору за рахунок позивачки у сплаченому при зверненні до суду розмірі На підставі викладеного та

Outcome: dismissed