Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-12 00:00:00

\~ \~ \~ 06\~серпня 2025\~року до Центрально-Міського райсуду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області подано позовну заяву [PERSON] до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області, третя особа: Центрально-Міський відділ державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Південного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про звільнення майна з під арешту. Позивач просить суд винести рішення, яким зняти арешт, накладений постановою державного виконавця Панфіловою Н.В. про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження AM № 148289 від 23 березня 2006 року ВДВС Центрально-Міського РУЮ м. Кривого Рогу, з квартири яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] та виключити запис про обтяження від 31 березня 2006 року № 3047310 з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна. Ухвалою суду від 12.08.2025 року провадження по справі було відкрито, справу було призначено до розгляду у спрощеному провадженні без виклику сторін. Представник відповідача Головне управління ДПС у Дніпропетровській області подали до суду відзив на позовну заяву, проти задоволення позовних вимог не заперечували. Представник третьої особи Центрально-міського відділу державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Криворізького району у Дніпропетровській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про розгляд справи судом повідомлявся належним чином, не надав суду жодної заяви або клопотання по справі. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За приписами ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. У червні 2025 року [PERSON] стало відомо про накладення арешту на його нерухоме майно, а саме на квартиру, яка знаходиться за адресом: [ADDRESS] , що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, що підтверджується копією інформаційної довідки від 31.07.2025 року. Позивачу зазначена квартира належить на праві приватної спільної сумісної власності на підставі Свідоцтва № Ц-413 про право власності на житло від 15 квітня 1998 року, що підтверджується копією свідоцтва. Оскільки арешт нерухомого майна накладений відповідно до постанови AM №148289 від 23.03.2006 р. ВДВС Центрально-Міського РУЮ м. Кривого Рогу, винесеної державним виконавцем Н.В. Панфіловою, тому [PERSON] звернувся із заявою про зняття арешту з його майна до Центрально - Міського відділу Державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса). Згідно листа начальника відділу Центрально-Міського відділу Державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Таміли Мігільової від 28.07.2025 року № 68663, йому було відмовлено у знятті арешту з майна, у зв`язку зі знищенням виконавчих проваджень. Крім цього, в листі державного виконавця зазначено, що відповідно до Наказу Міністерства юстиції України «Про затвердження порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби» затвердженого та зареєстрованого за № 2274/5 від 25.12.2008 року п.9.9. строк зберігання завершених виконавчих проваджень, переданих на зберігання, становить 3 (три) роки, після чого вони підлягають знищенню. А майно, належне на праві власності боржнику, може бути звільнено з-під арешту лише за рішенням відповідного суду, що підтверджується копією листа державної виконавчої служби від 28.07.2025р. № 68663. Отже, наявність арешту впливає на можливість Позивача вільно розпоряджатися своїм майном. Враховуючи той факт, що в Центрально-Міському відділі Державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) виконавчі провадження щодо арешту майна знищено, державний виконавець не може зняти арешт з квартири, тому Позивач змушений звернутися до суду за захистом порушених прав з даною позовною заявою. Відповідно до ч. 1 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» № 1404- VIII від 02.06.2016р. особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Згідно зі ст. 16 Цивільного кодексу України та ст. ст. 4, 5 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду по захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ст. 41 Конституції України передбачено право кожного громадянина володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Статтею 317 ЦК України передбачено, що власникові належить право володіння, користування та розпоряджання своїм майном. А ст. 319 ЦК України, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. У частині першій ст. 321 ЦК України закріплено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 391 ЦК України, передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Наявність протягом тривалого часу не скасованого арешту на майно боржника, за умови відсутності виконавчого провадження та майнових претензій з боку стягувана, є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном. Така ж правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 12 жовтня 2022 року по справі № 203/3435/21. Звертаю увагу суду, що на час накладення арешту у виконавчих провадженнях 23 березня 2006 року, діяв Закон України «Про виконавче провадження» в редакції № 606- XIV від 21 квітня 1999 року та на час повернення виконавчого документа стягувану 03 серпня 2007 року також діяв зазначений Закон. Частиною 2 ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження», в редакції № 606- XIV від 21 квітня 1999 року (із змінами та доповненнями, яка діяла на момент накладення арешту на майно боржника) державним виконавцем, у разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника. Згідно ч. 1 ст. 21 Закону України «Про виконавче провадження», в редакції № 606- XIV від 21 квітня 1999 року (із змінами та доповненнями, яка діяла на момент накладення арешту на майно боржника), якою передбачені строки пред`явлення виконавчих документів до виконання, виконавчі листи та інші судові документи можуть бути пред`явлені до виконання - протягом трьох років(Пункт 1 частини першої статті 21 із змінами, внесеними згідно із Законом № 327-IV (327-15) від 28.11.2002р.). Статтею 22 Закону України «Про виконавче провадження», в редакції № 606-XIV від 21 квітня 1999 року (із змінами та доповненнями, яка діяла на момент накладення арешту на майно боржника) передбачено переривання строку давності пред`явлення виконавчого документа до виконання, зокрема пунктом а) встановлено, що строки давності перериваються пред`явленням виконавчого документа до виконання. Частиною 3 ст. 22 Закону України «Про виконавче провадження», в редакції № 606- XIV від 21 квітня 1999 року (із змінами та доповненнями, яка діяла на момент повернення виконавчого документа) встановлено, що у разі повернення виконавчого документа стягувану у зв`язку з неможливістю повного або часткового виконання рішення строк пред`явлення виконавчого документа до виконання після перерви встановлюється з дня повернення виконавчого документа стягувану. Як вбачається з постанови про повернення виконавчого документу стягувачеві від 03 серпня 2007 року, виконавчий лист по справі № А37/308-06 виданий 22.11.2006 року Господарським судом Дніпропетровської області про стягнення з Суб`єкта підприємницької діяльності - фізичної особи [PERSON] на користь державного бюджету на суму 21353,95 грн., повернуто Південній МДПІ, на підставі пункту 2 ч. 1 ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження», в редакції №606-XIV від 21 квітня 1999 року (із змінами та доповненнями, яка діяла на момент повернення виконавчого документа), а саме: якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, і здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними (копії супровідного листа А-141 № 3330 та постанови про повернення виконавчого документу стягувачеві від 03.08.2007р. додаються). Також з постанови про повернення виконавчого документу стягувачеві від 03 серпня 2007 року, виконавчий лист по справі № А37/308-06 виданий 22.11.2006 року Господарським судом Дніпропетровської області про стягнення з Суб`єкта підприємницької діяльності - фізичної особи [PERSON] на користь державного бюджету на суму 6239,19 грн., повернуто Південній МДПІ, на підставі пункту 2 ч. 1 ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження», в редакції № 606-XIV від 21 квітня 1999 року (із змінами та доповненнями, яка діяла на момент повернення виконавчого документа), а саме: якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, і здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними, що підтверджується копією супровідного листа А-284 № 3328 та постанови про повернення виконавчого документу стягувачеві від 03.08.2007р. Отже, враховуючи зазначені обставини та норми чинного законодавства, виконавчі листи були повернуті Стягувачеві 03 серпня 2007 року, тому строк повторного пред`явлення виконавчих листів до виконання закінчився 03 серпня 2010 року. Крім цього, як вбачається з листа Третьої особи від 28.07.2025р. вих. № 68663, доказів того, що на даний час проводяться виконавчі дії по виконанню виконавчих листів по справі № А37/308-06 виданих 22.11.2006 року Господарським судом Дніпропетровської області або що існує потреба в арешті вищезазначеного майна немає. В Автоматизованій системі виконавчих проваджень та Єдиному реєстрі боржників станом на 04 серпня 2025 року відсутні відкриті виконавчі провадження щодо боржника [PERSON] , [INFO] , що підтверджується інформацією з Єдиного реєстру боржників та Автоматизованої системи виконавчих проваджень. Відповідно до правового висновку Великої Палати Верховного Суду викладеного в постанові від 14 травня 2025 року у справі № 2/1522/11652/11, законодавець чітко передбачив два випадки, коли державний (приватний) виконавець зобов`язаний зняти арешт з майна боржника, та зазначити про це у відповідній постанові, а саме: - \~ \~ \~ \~у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій); - \~ \~ \~ \~у разі повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав. Законодавством не передбачено обов`язку державного (приватного) виконавця зняти арешт, накладений на майно боржника, у разі повернення виконавчого документа стягувану, оскільки таке повернення не свідчить про закінчення виконавчого провадження та у такому випадку стягувач має право повторно звернутися із заявою про примусове виконання рішення суду, яке не виконано, але тільки протягом встановлених законом строків. Термін «завершення виконавчого провадження» застосовувався у нормі статті 30 Закону № \~ \~ \~ \~606-XIV як узагальнююче поняття процесуальної стадії виконавчого провадження. Відповідно до частини першої статті 30 Закону № 606-XIV державний виконавець провадить виконавчі дії з виконання рішення до завершення виконавчого провадження у встановленому цим Законом порядку, а саме: закінчення виконавчого провадження згідно з статтею 49 цього Закону; повернення виконавчого документа стягувану згідно з статтею 47 цього Закону; повернення виконавчого документа до суду чи іншого органу (посадовій особі), який його видав, згідно з статтею 48 цього Закону. У Законі України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII від 02.06.2016р. (чинний на момент розгляду справи) відсутня норма, аналогічна нормі частини першої статті 30 Закону № 606-XIV. Закон № 1404-УІІІне містить такого поняття, як «завершення виконавчого провадження», водночас окремо врегульовує виконавчі дії щодо закінчення виконавчого провадження у статті 39 та щодо повернення виконавчого документа стягувану в статті 37. Отже, як закінчення виконавчого провадження, так і повернення виконавчих документів з різних підстав законодавцем визначено як стадію завершення виконавчого провадження, за яким ніякі інші дії державного (приватного) виконавця не проводяться. Таким чином, враховуючи наведені обставини та норми чинного законодавства, правові підстави для продовження наявного обтяження на майно [PERSON] у вигляді арешту відсутні. Відповідно до пункту 2 Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 03.06.2016 «Про судову практику у справах про зняття арешту з майна», відповідачами в справі є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, тобто Стягувач (її правонаступник), а в окремих випадках особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. Як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, має бути залучено відповідний орган державної виконавчої служби, а також відповідний орган доходів і зборів, банк та іншу фінансову установу, які у випадках, передбачених законом, виконують судові рішення. Такі ж правові висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 2 листопада 2019 року по справі № 905/386/18 та від 08 грудня 2022 року по справі № 331/1383/20. З постанови про повернення виконавчого документу Стягувачеві від 03 серпня 2007 року вбачається, що Стягувачем у виконавчому провадженні була Південна МДПІ у м. Кривому Розі (код ЄДРПОУ 26370409, розташована за адресом: 50006, м. Кривий Ріг, пр. Металургів, 16). Однак, зазначена юридична особа припинена 15 березня 2012 року в результаті реорганізації та на теперішній час її правонаступником є Головне управління ДПС у Дніпропетровській області (код ЄДРПОУ 44118658, розташоване за адресом: 49005, м. Дніпро, вул. Сімферопольська, буд. 17-а, що підтверджується інформацією з сайту Youcontrol.com.ua . На даний час відсутні підстави для арешту нерухомого майна [PERSON] , а оскільки арешт з майна може бути знятий лише за відповідним судовим рішенням, позовні вимоги позивача підлягають до задоволення, оскільки наявним арештом майна фактично позбавлено позивача розпорядитись своїм правом щодо особистого, приватного майна, що є наслідком порушення Конституційних прав. Викладені вище обставини узгоджуються із вимогою статті 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка закріплює, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Задовольняючи позовні вимоги, суд вважає, що усі понесені позивачем судові витрати у вигляді судового збору, необхідно покласти на позивача.

Outcome: approved