Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-12 00:00:00

До Заводського районного суду м. Миколаєва надійшла вищевказана позовна заява, подана представником позивача, в якій просить: - визнати дійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна № 193 від 10 липня 1996 року, укладений на Універсальній товарній біржі «Нерухомість Н», за яким [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , яка діяла в інтересах своєї неповнолітньої дочки - [PERSON] , 1989 року народження, продали, а [PERSON] придбав квартиру за адресою: [ADDRESS] , за обумовлену ціну та зареєстрований за № 18347 у КП ММБТІ. Узагальнений виклад позиції позивача. Згідно договору купівлі-продажу нерухомого майна №193 від 10.07.1996 р., укладеним на Універсальній товарній біржі «Нерухомість Н», [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , яка діяла в інтересах своєї неповнолітньої доньки - [PERSON] , 1989 року народження, продали, а [PERSON] придбав квартиру за адресою: [ADDRESS] . У подальшому вказаний договір купівлі-продажу № 193 від 10 липня 1996 року, відповідно до реєстраційного посвідчення КП МБТІ від 11.07.1996, було записано в реєстрову книгу та зареєстровано за реєстровим номером 18347. Вказує, що власник житла - [PERSON] бажає внести відомості про квартиру, котра перебуває у нього у власності, до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, але не має на це можливості у зв`язку із тим, що договір купівлі-продажу квартири укладено на товарній біржі, у зв`язку із недотриманням форми правочину, а саме відсутністю нотаріального посвідчення договору. Зазначає, що сторони повністю виконали умови договору купівлі-продажу квартири на момент укладання договору, покупець сплатив продавцям на момент укладання договору обумовлену сторонами грошову суму, наклали реєстраційний напис на правовстановлюючі документи. Стверджує, що з моменту придбання квартири і станом на теперішній час саме позивач володіє та користується вказаною квартирою, здійснює заходи щодо утримання квартири та її обслуговування, сплачує комунальні послуги, робить поточний ремонт. Вказує, що на теперішній час відсутність нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу, укладеного у 1996 році, в силу дії норми ст.227 ЦК УРСР свідчить про його недійсність, а відтак такий договір не є належним правовстановлюючим документом про підтвердження права власності на нерухоме майно. За таких обставин, право позивача на підтвердження наявності в нього права власності на спірну квартиру є порушеним і підлягає захисту. У зв`язку із захистом свого права на вказану квартиру, позивач вимушений звернутися до суду. Ухвалою суду від 01.08.2025 р. відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивач та його представник у ході судового розгляду просили позовну заяву задовольнити. Відповідачі у судове засідання не з`явились, повідомлялись про розгляд справи. Заслухавши позивача та його представника, дослідивши у судовому засіданні матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно наданого суду договору купівлі-продажу, 10.07.1996 р. на Універсальні товарній біржі «Недвижимость Н» укладено договір купівлі-продажу зареєстрований за №193 (зареєстрований в КП ММ БТІ в реєстровій Книзі за реєстровим № 18347 від 11.07.1996 р.), відповідно до умов якого [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , діюча по довіреності [PERSON] виданою державним нотаріусом Третьої Миколаївської державної нотаріальної контори, а також від імені своєї неповнолітньої доньки [PERSON] , 1989 року народження продали, а [PERSON] купив квартиру [ADDRESS] . Згідно листа КП «Миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризації» від 27.08.2025 р. станом на 28.12.2012 р. право власності на квартиру [ADDRESS] , зареєстровано за [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 10.07.1996 року, зареєстрованого на УТБ «Нерухомість Н» за №193, зареєстрованого в КП «ММБТІ» 10.07.1996 р. за реєстровим № 18347. Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Згідно статті 47\~ЦК УРСР нотаріальне посвідчення угод обов`язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими частиною другою\~статті 48 цього Кодексу. Якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. Згідно статті 48\~ЦК УРСР недійсною є та угода, що не відповідає вимогам закону, в тому числі ущемлює особисті або майнові права неповнолітніх дітей. Угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню (частина друга\~статті 15 Закону України «Про товарну біржу», в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин). У\~статті 227 ЦК УРСР\~нотаріальне посвідчення угод було обов`язкове лише у випадках укладення договору купівлі-продажу жилого будинку. Всі умови договору сторонами по угоді виконані в повному обсязі, однак у порушення\~ст.227 ЦК УРСР, договір нотаріально не засвідчений. Прийнята пізніше в часі спеціальна норма (частина друга\~статті 15 Закону України «Про товарну біржу»\~(в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин)) має перевагу над загальними (статті\~47\~та\~227 ЦК УРСР\~1963 року) нормами.\~Відповідно, укладення договору на товарній біржі унеможливлювало його нотаріальне посвідчення в силу прямої вказівки на це в законі. Правочин чи договір, які вчинялися під час чинності\~ЦК УРСР 1963 року, могли бути визнанні недійсними на підставі рішення суду (постанова Верховного Суду у \~складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 25 березня 2024 року у справі 336/6023/20). Договір купівлі-продажу № 193 від 10.07.1996 р. був укладений відповідно частини другої\~статті 15 Закону України «Про товарну біржу»\~(в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), недійсним судом не визнавався, а тому є дійсним. У той ж час, суд вважає, що Універсальна товарна біржа «Недвижимость Н» не є належним відповідачем у справі, а тому позов до неї не підлягає задоволенню. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача (пункт 40 постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі №\~523/9076/16-ц). Приймаючи до уваги те, що дійсність даного договору ставиться під сумнів та що позивач не може усунути порушення своїх прав в позасудовому порядку, вимоги позову є обґрунтованими та позов підлягає задоволенню частково.

Outcome: partial