Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-15 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю Дубовичі, в якій просить суд розірвати договори оренди землі, укладені між ним та ТОВ «Дубовичі», а саме: - договір оренди землі, державна реєстрація 10.10.2017 року, кадастровий номер земельної ділянки\~ 5922683400:02:001:0640 загальною площею 0,1072 га, в тому числі пасовища - 0,1072 га; - договір оренди землі, державна реєстрація 10.10.2017 року, кадастровий номер земельної ділянки 5922683400:02:001:1512 загальною площею 0,6893 га, в тому числі сіножаті - 0,6893 га; - договір оренди землі, державна реєстрація 10.10.2017 року, кадастровий номер земельної ділянки 5922683400:02:001:1395 загальною площею 2,2758 га, в тому числі рілля - 2,2758 га; - договір оренди землі, державна реєстрація 17.08.2017 року, кадастровий номер земельної ділянки\~ 5922683400:02:001:0641 загальною площею 0,1072 га, в тому числі пасовища - 0,1072 га; - договір оренди землі, державна реєстрація 17.08.2017 року, кадастровий номер земельної ділянки 5922683400:02:001:1043 загальною площею 0,5075 га, в тому числі сіножаті - 0,5075 га; - договір оренди землі, державна реєстрація 17.08.2017 року, кадастровий номер земельної ділянки 5922683400:02:001:1743 загальною площею 2,6599 га, в тому числі рілля - 2,6599 га. Свої позовні вимоги мотивує\~ тим, що відповідно до п. 1 Договорів, орендодавець надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку сільськогосподарського призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка знаходиться на території Кролевецької міської ради Конотопського району Сумської області. Відповідно до п.15 Договору земельна ділянка передається в оренду для вирощування товарної сільськогосподарської продукції. Відповідно до п.16 Договору цільове призначення земельної ділянки - ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Відповідно до\~ п 36 Договору дія Договору припиняється шляхом його розірвання за:взаємною згодою сторін; \~\~\~\~ рішенням суду на вимогу однієї із сторін у наслідок не виконання другою стороною обов`язків, передбачених Договором, та в наслідок випадкового знищення, пошкодження орендованої земельної ділянки, яке істотно перешкоджає її використанню, а також з інших підстав визначених законом. \~\~\~\~\~\~ п 37. Розірвання Договору оренди землі в односторонньому порядку не допускається. Позивач посилається як на підставу своїх вимог\~ про те , що відповідач надав відповідь про те , що протягом 2022 року і по теперішній час не здійснювалось та не здійснюється ТОВ «Дубовичі» використання земельних ділянок в тому числі за цільовим її призначенням по укладеним Договорам оренди землі, в тому числі, про які зазначено у запиті. У ЗУ «Про оренду землі», зокрема зазначено, про умови припинення договору оренди землі шляхом його розірвання, а саме на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об`єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених Земельним кодексом України та іншими законами України», ст.32 Закону. Згідно з ст.24 Закону України «Про оренду землі» орендодавець має право вимагати від орендаря використання земельної ділянки за цільовим призначенням згідно з договором оренди. У Договорах, які позивач просить розірвати, визначено, що орендар земельної ділянки, зобов`язаний приступити до використання земельної ділянки в строки, встановлені договором оренди землі. Договорами оренди землі, визначено, що вони укладені на 10 років, тобто Відповідач повинен використовувати земельні ділянки, протягом 10 років. Як вбачається з викладеного вище, а саме з зазначеного вище листа відповідача, останнім не виконується обов`язок, який визначений у самому Договорі оренди землі, які позивачі просять суд розірвати. Тобто дана обставина є також підставою для розірвання Договорів оренди землі у наслідок порушенням відповідачем обов`язків, які він повинен виконувати згідно з укладеним Договорами оренди землі. Враховуючи норми ст.32 та ст.24 Закону України «Про оренду землі», у яких унормовано, про те, що підставами для розірвання договору оренду землі є не виконання обов`язків, які визначені у Договорі, а також у разі не використання земельної ділянки за цільовим призначенням, позивач по даній справі, має право вимагати розірвати зазначені у позовній заяві їхні Договори оренди землі на зазначених підставах. Посилаючись на викладене позивач просить розірвати Договори\~ оренди землі. Позивач в судове засідання не з`явився. Представник відповідача ТОВ «Дубовичі» в судове засідання не з?явився, про час та місце розгляду справи повідомлений\~ (а.с.58). Відповідач у наданий судом строк та станом на 16 жовтня 2025 року своїм правом подання до суду відзиву на позовну заяву не скористався, відзив на позов не подав, заперечення щодо розгляду справи в спрощеному порядку, будь-яких клопотань чи заяв не надав. Згідно п.п. 9.17, 9.18\~ Статуту ТОВ «Дубовичі» директор товариства може діяти від імені товариства без довіреності і представляти Товариство в межах своїх повноважень. Згідно правил ч. 6 ст.19 ЦПК України зазначений спір є малозначним, а тому відповідно до вимог ст.274 ЦПК України справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження. Відповідно до положення ч.2 ст.247 ЦПК України суд здійснив розгляд справи без фіксування судового процесу технічними засобами.\~ Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Між [PERSON] та товариством з обмеженою відповідальністю «Дубовичі» було укладено : договір оренди землі, державна реєстрація 10.10.2017 року, кадастровий номер земельної ділянки\~ 5922683400:02:001:0640 загальною площею 0,1072 га, в тому числі пасовища - 0,1072 га; - договір оренди землі, державна реєстрація 10.10.2017 року, кадастровий номер земельної ділянки 5922683400:02:001:1512 загальною площею 0,6893 га, в тому числі сіножаті - 0,6893 га; - договір оренди землі, державна реєстрація 10.10.2017 року, кадастровий номер земельної ділянки 5922683400:02:001:1395 загальною площею 2,2758 га, в тому числі рілля - 2,2758 га; - договір оренди землі, державна реєстрація 17.08.2017 року, кадастровий номер земельної ділянки\~ 5922683400:02:001:0641 загальною площею 0,1072 га, в тому числі пасовища - 0,1072 га; - договір оренди землі, державна реєстрація 17.08.2017 року, кадастровий номер земельної ділянки 5922683400:02:001:1043 загальною площею 0,5075 га, в тому числі сіножаті - 0,5075 га; - договір оренди землі, державна реєстрація 17.08.2017 року, кадастровий номер земельної ділянки 5922683400:02:001:1743 загальною площею 2,6599 га, в тому числі рілля - 2,6599 га. Відповідно до п.8 Договорів договір укладено на 10 років. Відповідно до п.14,15,16 Договорів земельна ділянка передається в оренду для вирощування товарної сільськогосподарської продукції. Цільове призначення земельної ділянки ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Умови збереження стану об`єкта оренди полягають у зобов`язаннях орендаря використовувати земельну ділянку за цільовим призначенням та зберігати якісний стан землі. Орендар відповідно до умов договорів зобов?язаний приступити до використання земельної ділянки строки , встановлені договором оренди землі , зареєстрованим в установленому законом порядку, виконувати встановлені щодо об`єкта оренди обмеження (обтяження) в обсязі ,передбаченому законом або договором оренди землі, дотримуватися режиму природоохоронного використання земель. Згідно умов Договорів дія договору припиняється шляхом його розірвання за рішенням суду на вимогу однієї із сторін\~ у наслідок не виконання другою стороною обов`язків передбачених договором\~ та внаслідок випадкового знищення , пошкодження орендованої земельної ділянки , яке істотно перешкоджає її використанню , а також з інших підстав визначених законом . Згідно зі статтею 13 Закону України "Про оренду землі" договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Зі змісту наведених вище норм слідує, що за договором оренди землі (зобов`язанням з визначеним строком виконання (дії) обов`язку з цільового використання земельної ділянки) орендар зобов`язаний утриматись від певної дії (використовувати земельну ділянку не за цільовим призначенням), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (використовувати земельну ділянку за цільовим призначенням). Обов`язок орендаря використовувати земельну ділянку за цільовим призначенням відповідно до умов договору оренди землі та вимог земельного законодавства повинен виконуватись ним безперервно, протягом усього строку дії договору оренди землі. Положеннями статті 32 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що на вимогу однієї зі сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об`єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених ЗК України та іншими законами України. Згідно ч. 1 ст. 24 Закону України «Про оренду землі» орендодавець має право вимагати від орендаря використання земельної ділянки за цільовим призначенням згідно з договором оренди. Разом з тим згідно із частиною другою статті 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї зі сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Згідно п. «ґ»\~ ст. 141 ЗК України підставами припинення права користування земельною ділянкою є використання земельної ділянки не за цільовим призначенням. Системний аналіз зазначених положень законодавства, які регулюють відносини, пов`язані з орендою землі, зокрема, положень ЦК України, дає підстави зробити висновок, що при вирішенні питання щодо розірвання договору оренди з підстави, передбаченої пунктом « ґ» статті 141 ЗК України, ч. 1 ст. 24,32 Закону України «Про оренду землі» застосуванню також підлягають положення частини другої статті 651 ЦК України, згідно якої необхідна наявність істотного порушення стороною договору. За змістом повідомлень ТОВ «Дубовичі» протягом 2022 року і по теперішній час не здійснювалось та не здійснюється використання земельних ділянок, в тому числі за цільовим її призначенням по укладеним Договорам оренди землі, ТОВ «Дубовичі» не планується здійснювати використання земельних ділянок(а.с.31) Факт неможливості використання землі ТОВ «Дубовичі» крім іншого підтверджується ухвалами слідчого судді Зарічного районного суду м. Суми\~ від 1 березня 2023 року, за змістом яких передано Національному агентству України з питань виявлення , розшуку та управління активами , одержаними від корупційних та інших злочинів рухоме та нерухоме майно ТОВ «Дубовичі»\~ та 100% корпоративних прав ТОВ «Дубовичі» (а.с.43-51) Судом встановлено, що відповідачем істотно порушено умови договоів, що згідно із частиною другою статті 651 ЦК України , ст. ст. 24, 32 Закону України «Про оренду землі» є підставою для розірвання за рішенням суду договорів оренди земельних ділянок, укладеного між позивачами та ТОВ «Дубовичі», на чому наполягають позивачі. Статтею 32 Закону України «Про оренду землі» передбачено припинення договору оренди землі шляхом його розірвання. Суд не вбачає підстав для відмови у задоволенні позову саме з цих підстав . Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно ч. 2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути серед інших і відновлення становища, яке існувало до порушення, припинення правовідношення, суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом встановленим законом. За змістом ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам громадян, погіршувати природні якості землі. Європейський Суд з прав людини неодноразово наголошував на необхідності держав дотримуватися принципу «якості законів» при їх прийнятті або зміні. Зокрема, у своєму рішенні у справі «Сєрков проти України» ЄСПЛ зазначив, що якість законодавства передбачає доступне для зацікавлених осіб, чітке і передбачуване у застосуванні законодавство; відсутність необхідної передбачуваності та чіткості національного законодавства з важливого питання, що призводить до його суперечливого тлумачення, в тому числі судом, має наслідком порушення вимог положень Конвенції щодо «якості закону». Крім того, у справі «Новік проти України» ЄСПЛ зробив висновок, що надзвичайно важливою умовою є забезпечення загального принципу юридичної визначеності. Вимога «якості закону» у розумінні пункту 1 статті 5 Конвенції означає, що закон має бути достатньо доступним, чітко сформульованим і передбачуваним у своєму застосуванні для убезпечення від будь-якого ризику свавілля. Європейський суд з прав людини в пунктах 33, 34 рішення від 19.02.2009 у справі «Христов проти України» зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч. 1 ст. 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Одним з основновоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, згідно з яким у разі остаточного вирішення спору судами їхнє рішення, що набрало законної сили, не може ставитися під сумнів. Принцип юридичної визначеності вимагає поваги до остаточного рішення суду. Верховний Суд у постанові від 18.01.2023 в справі №580/1300/22 сформулював правовий висновок стосовно застосування принципу «легітимних очікувань», що, головним чином, походить від англійського терміну «legitimate expectations» як розумні, небезпідставні або обґрунтовані очікування. Зокрема, принцип легітимних очікувань широко застосовується у судовій практиці та ґрунтується на низці конституційних положень, які гарантують захист права власності (стаття 41 Конституції України) та передбачуваність (прогнозованість) законодавства, яким визначаються обмежувальні заходи\~ (статті 22, 57, 58 Конституції України). Реалізація принципу легітимних очікувань полягає у досягненні бажаного результату шляхом вчинення правомірних дій з огляду на заздалегідь передбачені ймовірні наслідки; втілення легітимних очікувань\~ унеможливлюється, зокрема, у випадку, коли особа не може досягнути прогнозованого результату внаслідок зміни правової основи у такі строки, що не є розумними та обґрунтованими. Правовим підґрунтям (основою) для виникнення в особи легітимного очікування можуть бути: норма права (законодавство), судова практика, акт індивідуальної дії, конкретне судове рішення, що набуло законної сили, або умови договору; відсутність у законі безпосередніх приписів щодо певного права, яке, однак, слідує із загальних конституційних принципів або природного права, або відсутність закону, що визначає механізм реалізації такого права, самостійно не може свідчити про відсутність правового підґрунтя для виникнення в особи легітимного очікування щодо реалізації такого права. Враховуючи наведене ,виходячи з вимог ст. 41 Конституції України, ст. 5 ЦПК України суд вважає, що\~ порушене право позивача підлягає захисту шляхом розірвання договорів оренди землі укладених між позивачем та відповідачем. Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач як на підставу для задоволення позову, знайшли своє підтвердження у судовому засіданні, а тому на підставі викладеного суд вважає, що позов є обґрунтованим і підлягає\~ задоволенню, а саме, підлягають розірванню договори оренди землі між позивачем та ТОВ «Дубовичі». За змістом ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, а відповідно до вимог ст.12, 13 ЦПК України позивачі повинні були довести за допомогою належних та допустимих доказів, з урахуванням положень ст. ст. 78-80 ЦПК України, зазначені ними обставини. Згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain, серія A, № 303-A, §§ 29-30)). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України», заява №4909/04, від 10 лютого 2010 року). З огляду на викладене, оскільки суд дійшов висновку про\~ задоволення позову, на\~ підставі ст.141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача\~ на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору 5813 грн. 76 коп. сплачені при подачі позовної заяви. Відповідно до ст. ст. 15, 16 ,651 ЦК України, ст. ст.24,32\~ Закону України «Про оренду землі», ст. 141 ЗК України ,\~

Outcome: approved