Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-16 00:00:00

До Дніпровського районного суду Дніпропетровської області надійшла заява представника заявника [PERSON] , яка діє в інтересах заявниці [PERSON] , заінтересована особа: [PERSON] про видачу обмежувального припису. В обґрунтуванні заяви зазначено про те, що [PERSON] (заявник) та [PERSON] (заінтересована особа) з 15.11.2008 року уклали шлюб, який було зареєстровано Красногвардійським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] . Від вказаного шлюбу сторони мають двох дітей, а саме: [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] . На підставі рішення Шевченківського районного суду міста Дніпра від 06.06.2025 року (справа 932/3083/25) шлюб між сторонами було розірвано. З часом, після укладання шлюбу та у подальшому, після його розірвання, чоловік став поводити себе агресивно. 30.05.2017 року Дніпропетровським районним судом Дніпропетровської області було ухвалено постанову у справі про адміністративне правопорушення № 175/1390/17 та притягнуто [PERSON] до адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насильства. 04.06.2025 року Дніпровським районним судом Дніпропетровської області було ухвалено постанову у справі про адміністративне правопорушення № 175/6362/25 та притягнуто [PERSON] до адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насильства. 09.06.2025 року Дніпровським районним судом Дніпропетровської області було ухвалено постанову у справі про адміністративне правопорушення № 175/7067/25 та притягнуто [PERSON] до адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насильства. 14.05.2025 року, близько 20:06 хв., знаходячись за місцем спільного мешкання із заявницею, а саме: у будинку [ADDRESS] заінтересована особа вчинила підпал домоволодіння, чим у свою чергу було вчинено злочин та завдано збитків майну. У зв`язку із ситуацією, що склалась заявниця вирішила додому не повертатися та взяла дітей і поїхала до своєї матері. Внаслідок вчиненого діяння заявниця та її діти зазнали приниження честі та гідності, діти отримали психологічно травму, яка викликала тривожний розлад у них. Відносно заінтересованої особи було складено обвинувальний акт у кримінальному провадженні за № 12025042240000324 від 26.08.2025 року за ч. 2 ст. 194 КК України. Таким чином, заінтересована особа є небезпечною для заявниці та її дітей. Враховуючи викладене, представник заявника звернулась до суду з заявою про видачу обмежувального припису. 09.10.2025 року Дніпровським районним судом Дніпропетровської області було постановлено ухвалу про відкриття провадження у справі та справу призначено до розгляду у порядку окремого провадження. Представник заявника, адвокат Лагода О.А. в судовому засіданні підтримала заявлені вимоги. Суду пояснила, що вчинення домашнього насильства заінтересованою особою по відношенню до заявниці відбувається систематично, заявниця та діти бояться [PERSON] , вимушені жити не дома, а у когось із знайомих, щоб він їх не знайшов, вважає, що в матеріалах справи є достатньо доказів, які підтверджують доводи заяви, просила суд заяву про видачу обмежувального припису задовольнити, однак зняти з розгляду другий пункт прохальної частини заяви, стосовно залишення постійного місця проживання, а також уточнила у третьому пункті місце реєстрації та фактичного проживання заявниці. Заявниця в судовому засіданні підтримала заявлені вимоги та просила видати обмежувальний припис, при цьому посилалась на обставини, викладені в поданій до суду заяві, пояснила, що вона та діти бояться [PERSON] , були вимушені відвідувати психолога, психіатра, вона та діти постійно в нервовому напруженому стані, діти хочуть повернутися до дому, однак бояться. Просила заяву задовольнити. Заінтересована особа у судовому засіданні просив відмовити у задоволенні заяви про видачу обмежувального припису. Суду пояснив, що дуже любить дітей, що заявниця за ними погано доглядає, що діти не відвідують школу. Представник заінтересованої особи адвокат Пасічник С.О. у судовому засіданні просив відмовити у задоволенні заяви про видачу обмежувального припису. Суду пояснив, що [PERSON] з 2022 року служить в ЗСУ, позитивно характеризується, просив долучити відповідні документи до матеріалів справи. Посилався на те, що [PERSON] любить дітей, хоче про них піклуватись, допомагати. Так, дійсно були протиріччя з сином [PERSON] , однак це його батьківський вплив, щоб син відвідував школу. Із заявницею дійсно були сімейні сварки, однак це вона до цього доводила. Дійсно [PERSON] скоїв не правильно, підпаливши будинок, однак заявниця його не пускала додому та такі її дії ображали заінтересовану особу. Крім того, після подій травня (стосовно підпала будинку) [PERSON] чотири місяця ніяк не спілкувався із заявницею та дітьми, навпаки діти у серпні привітали його з днем народження, а тому не зрозуміло яка мета у заявниці саме у вересні подавати заяву на видачу обмежувального припису. Просив в задоволені заяви відмовити. Суд, вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, дослідивши зібрані в справі докази, приходить до таких висновків. Згідно з ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Судове рішення проголошується публічно, але преса і публіка можуть бути не допущені в зал засідань протягом усього судового розгляду або його частини в інтересах моралі, громадського порядку чи національної безпеки в демократичному суспільстві, якщо того вимагають інтереси неповнолітніх або захист приватного життя сторін, або - тією мірою, що визнана судом суворо необхідною, - коли за особливих обставин публічність розгляду може зашкодити інтересам правосуддя. Відповідно до ст. 13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб правового захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. Розділом IV\~глави\~13 Цивільного процесуального кодексу України, визначено порядок розгляду судом справ про видачу і продовження обмежувального припису. Відповідно до ст. 350-2 ЦПК України, заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства або її представником у випадках визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». За пунктом 3 частини першої статті 350-4 ЦПК України, у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису та докази, що їх підтверджують (за наявності). Основним нормативно-правовим актом, яким регулюються спірні правовідносини, є Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»\~(далі\~Закон № 2229-VIII), який визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства. Пунктами 3, 4, 14 та 17 частини першої\~статті 1\~Закону №\~2229-VIII передбачено, що домашнє насильство це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Психологічне насильство це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи. Фізичне насильство це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру. Відповідно до пункту 2 частини першої статті 24 Закону № 2229-VIII, до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника. Згідно з пунктом 7 частини першої статті 1 Закону № 2229-VIII, обмежувальний припис стосовно кривдника це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи. Відповідно до частини третьої статті 26 Закону № 2229-VIII, рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. У пункті 9 частини першої\~статті 1 Закону № 2229-VIII\~визначено, що оцінка ризиків це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. Оцінка ризиків має проводитись за факторами небезпеки (ризиків) щодо вчинення домашнього насильства шляхом відібрання свідчень від постраждалої від такого насильства особи, з`ясування обставин конфлікту та виявлення чинників і умов, які створюють або можуть створювати небезпеку для цієї особи. Фактори небезпеки (ризику) щодо вчинення домашнього насильства мають визначатися за результатами оцінки дій кривдника, які свідчать про ймовірність настання летальних наслідків у разі вчинення домашнього насильства з метою виявлення вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті такої особи. У частині другій статті 26\~Закону №\~2229-VIII передбачено, що обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. У постанові Верховного Суду від 22 лютого 2023 року у справі № 531/352/22 зазначено: «У випадку застосування обмежувального припису в межах цивільного процесу суд, виходячи з принципу розумності, має оцінити лише підстави для висновку про наявність домашнього насильства, ризику його продовження чи повторного вчинення». Судом встановлено, що заявниця [PERSON] (заявник) та [PERSON] (заінтересована особа) з 15.11.2008 року уклали шлюб, який було зареєстровано Красногвардійським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] . Від вказаного шлюбу сторони мають двох дітей, а саме: [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] . На підставі рішення Шевченківського районного суду міста Дніпра від 06.06.2025 року (справа 932/3083/25) шлюб між сторонами було розірвано. 30.05.2017 року Дніпропетровським районним судом Дніпропетровської області було ухвалено постанову у справі про адміністративне правопорушення № 175/1390/17 та притягнуто [PERSON] до адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насильства. 04.06.2025 року Дніпровським районним судом Дніпропетровської області було ухвалено постанову у справі про адміністративне правопорушення № 175/6362/25 та притягнуто [PERSON] до адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насильства. 09.06.2025 року Дніпровським районним судом Дніпропетровської області було ухвалено постанову у справі про адміністративне правопорушення № 175/7067/25 та притягнуто [PERSON] до адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насильства. Відносно заінтересованої особи було складено обвинувальний акт у кримінальному провадженні за № 12025042240000324 від 26.08.2025 року за ч. 2 ст. 194 КК України. Притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насильства (правопорушення, передбаченого частиною першою\~статті 173-2 КУпАП) може бути підставою для застосування заходів обмежувального припису. Такий висновок суду узгоджується із правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду від 26 вересня 2019 року у справі № 452/317/19-ц (провадження № 61-12915св19). Крім того, слід зауважити, що дитина, яка постраждала від домашнього насильства - особа, яка не досягла 18 років та зазнала домашнього насильства у будь-якій формі або стала свідком (очевидцем) такого насильства. Згідно з частиною першою\~статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до\~статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Частиною першою\~статті 77ЦПК України\~передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно з частиною другою\~статті 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина шоста\~статті 81 ЦПК України). Відповідно до\~статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Верховний Суд неодноразово звертав увагу, що у кожному конкретному випадку суди мають враховувати фактичні обставини справи та письмові докази, а заявник має довести факт вчинення фізичного та психологічного насильства відповідно до Закону. Докази, що додаються до заяви про видачу обмежувального припису, мають стосуватися місця вчинення домашнього насильства, ризиків безпеки постраждалої особи, вірогідність продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи, тобто докази мають стосуватись обґрунтованих побоювань з приводу того, що особа (кривдник) здатний вдатися до небезпечних проявів домашнього насильства у будь-якому його вигляді психологічному, фізичному, економічному, тощо. Це можуть бути докази застосування психологічного насильства, приниження гідності, жорстокого поводження з боку заінтересованої особи до заявника, катування, нелюдського поводження, що передбачає спричинення сильних фізичних та душевних страждань, тривалість та системність протиправної поведінки кривдника та докази того, що останній не усвідомлює серйозності негативних наслідків своїх дій, продовжує агресивні дії у відношенні до заявника, не бажає змінювати свою поведінку, а тому існує ризик продовження кривдником таких дій, а отже і необхідність застосування обмежувального припису є обґрунтованими. Як докази до заяви можуть додаватися, зокрема, протокол про адміністративне правопорушення, складений уповноваженою особою органів Національної поліції; терміновий заборонювальний припис стосовно кривдника, винесений працівником уповноваженого підрозділу поліції; обмежувальний припис, винесений судом у кримінальному провадженні; інші документи, які засвідчують факт насильства; витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань. З огляду на вищезазначене, суд дійшов висновку, що заявницею надано належні та достатні докази, які дозволяють суду встановити, що вірогідність продовження чи повторного вчинення домашнього насильства є високою, а побоювання останньої щодо особистої безпеки та безпеки дітей виправданими. Водночас, суд звертає увагу на те, що обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у\~КУпАП\~та\~КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях. Тимчасове обмеження права власності кривдника з метою забезпечення безпеки постраждалої особи шляхом встановлення судом обмежувального припису у порядку, визначеному\~Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», є легітимним заходом втручання у права та свободи особи. При вирішенні питання щодо застосування такого заходу суд, на підставі установлених обставин справи та оцінки факторів небезпеки (ризиків) щодо вчинення домашнього насильства, має оцінити пропорційність втручання у права і свободи особи, враховуючи, що ці заходи пов`язані із протиправною поведінкою такої особи. Аналогічний висновок зроблений Верховним Судом у постанові від 28 квітня 2020 року у справі № 754/11171/19 (провадження № 61-21971св19). Відповідно до частини першої\~статті 3 Конституції України\~людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Саме на захист людини, її життя і здоров`я, недоторканості та безпеки спрямоване обґрунтоване застосування обмежувального припису. У свою чергу, згідно із частиною четвертою\~статті 13 Конституції України\~держава взяла на себе зобов`язання забезпечувати захист прав усіх суб`єктів права власності. Однак частина перша\~статті 63 Конституції України\~передбачає, що конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених\~Конституцією України. Відповідно, враховуючи, що найвища соціальна цінність, закріплена у\~статті 3 Конституції України, переважає над конституційним правом особи, передбаченим частиною четвертою\~статті 13 Конституції України, що відповідає загальному інтересу суспільства, допускається обмеження останнього на користь першого в межах правил, встановлених законом. Враховуючи надані заявницею докази, з огляду на встановлені судом обставини, для недопущення повторних випадків домашнього насильства, а також, оцінивши існуючі ризики, суд приходить до висновку про обґрунтованість заяви та необхідність видачі обмежувального припису відносно заінтересованої особи [PERSON] шляхом встановлення заходів тимчасового обмеження прав кривдника та покладення на нього обов`язків, зокрема, встановлених п. 3, 4, 5, 6 ч. 2 ст.\~26\~Закону України\~«Про запобігання\~та протидію\~домашньому насильству» та враховуючи принцип пропорційності, відповідність вимог заявника, суд вважає за необхідне видати обмежувальний припис строком на чотири місяці. Відповідно до ч. 3 ст. 350-5 ЦПК України\~судові витрати, пов`язані з розглядом справи, суд відносить на рахунок держави. Згідно із ч. 4\~ст. 350-6 ЦПК Українирішення\~суду про видачу обмежувального припису підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє виконання. З огляду на вищезазначене,

Outcome: partial