Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-13 00:00:00

12 травня 2025 року [PERSON] звернувся до Соснівського районного суду м. Черкаси з позовом, за яким просив суд стягнути з [PERSON] штрафні санкції, зокрема 3% річних, пеню та інфляційне збільшення боргу, в розмірі 30\~523,56 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 15 лютого 2024 року сталася ДТП на перехресті вулиць Чигиринська та Семиренківська в м. Черкаси за участю транспортного засобу Skoda Octavia, державний реєстраційний номерний знак [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , та транспортного засобу Suzuki Grand Vitara, державний реєстраційний номерний знак [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , внаслідок чого транспортні засоби зазнали технічних ушкоджень. Постановою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 22 лютого 2024 року (справа № 711/1422/24, провадження № 3/711/571/24) [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 850,00 грн. Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 03 грудня 2024 року стягнуто з [PERSON] на корить [PERSON] різницю між фактичним розміром шкоди та страховим відшкодуванням в розмірі 103\~484, 12 грн, моральну шкоду в розмірі 2\~000,00 грн, витрати за проведення автотоварознавчого дослідження в розмірі 4\~500,00 грн. За пред`явленим позовом 12 травня 2025 року [PERSON] просив стягнути з [PERSON] на його користь штрафні санкції: 3% річних в сумі 3\~564,00 грн, пеню в сумі 13\~987, 98 грн, інфляційне збільшення боргу в сумі 12\~971,58 грн, а всього 30\~523,56 грн. При цьому [PERSON] зазначив, що датою виникнення заборгованості є 05 березня 2024 року (дата набрання законної сили постановою Придніпровського районного суду м. Черкаси у справі № 711/1422/24, провадження № 3/711/571/24). Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 14 травня 2025 року справу передано за територіальною підсудністю до Кам`янського районного суду Черкаської області. Вказана справа надійшла до Кам`янського районного суду Черкаської області 25 червня 2025 року. Згідно з протоколом автоматизованого розподілу справ від 25 червня 2025 року вказана справа визначена до розгляду судді Білопольській Н.А. Ухвалою судді Кам`янського районного суду Черкаської області від 26 червня 2025 року прийнято справу до провадження та вирішено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Представник відповідача [PERSON] адвокат Онищук В.В. через особистий електронний кабінет в системі «Електронний суд» подав відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити у задоволенні позовних вимог [PERSON] та вирішити питання розподілу судових витрат згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України. Зазначив, що відповідач визнає факт існування рішення суду від 03 грудня 2024 року, проте заперечує правомірність нарахувань штрафних санкцій, зокрема період їх нарахування, а також посилається на те, що не мав реальної можливості виконати рішення суду через відсутність належного повідомлення та чітких банківських реквізитів для сплати коштів. Окрім того, зазначив, що частково виконав рішення суду та сплачує борг частинами й вважає, що це свідчить про добросовісність і намір виконати зобов`язання, а відтак вбачає передчасність вимог позивача для звернення до суду. 22 липня 2025 року представник позивача [PERSON] [PERSON] через особистий електронний кабінет в системі «Електронний суд» подав відповідь на відзив, в якому зазначив, що правова позиція сторони відповідача спрямована виключно на уникнення від зобов`язання сплатити кошти позивачу, просив задовольнити позовні вимоги. Водночас 22 липня 2025 року представник позивача [PERSON] [PERSON] через особистий електронний кабінет в системі «Електронний суд» подав до суду заяву про збільшення позовних вимог, в якій просив стягнути з відповідача 3% річних в сумі 4\~188,00 грн, інфляційні втрати - 16\~498,07 грн та пеню - 13\~987,98 грн, а всього 34\~674,05 грн. Представник відповідача [PERSON] адвокат Онищук В.В. 22 липня 2025 року через особистий електронний кабінет в системі «Електронний суд» подав заперечення на відповідь на відзив, в якому зазначив, що нарахування штрафних санкцій з 05 березня 2024 року є неправомірним, оскільки до 13 січня 2025 року відповідач не мав юридичного обов`язку виконувати рішення суду, а відтак вважає, що позиція позивача щодо періоду нарахування штрафних санкцій підлягає відхиленню, оскільки суперечить як нормам права, так і фактичним обставинам справи. 24 липня 2025 року представник позивача [PERSON] [PERSON] через особистий електронний кабінет в системі «Електронний суд» подав заяву про відмову в розподілі судових витрат. Ухвалою Кам`янського районного суду Черкаської області від 24 липня 2025 року прийнято заяву про збільшення позовних вимог [PERSON] у цивільній справі № 712/6299/25 за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення пені, трьох відсотків річних та інфляційного збільшення боргу; в подальшому постановлено розглядати справу з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] [PERSON] підтримав заявлені позовні вимоги [PERSON] в повному обсязі та просив їх задовольнити. Представник відповідача [PERSON] адвокат Онищук В.В. в судовому засіданні просив відмовити у задоволенні позовних вимог, як у необґрунтованих, з підстав, зазначених у відзиві та запереченні на відповідь на відзив. Суд, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, вислухавши учасників та дослідивши матеріали справи, дійшов такого висновку. Постановою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 22 лютого 2024 року у справі № 711/1422/24 визнано [PERSON] винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та накладеного на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850,00 грн. Постанова набрала законної сили 05 березня 2024 року (а.с. 5). Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 22 лютого 2024 року у справі № 711/4541/24 стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] різницю між фактичним розміром шкоди та страховим відшкодуванням в розмірі 103\~484,12 грн, моральну шкоду в розмірі 2\~000,00 грн, витрати за проведення автотоварознавчого дослідження в розмірі 4\~500,00 грн (а.с. 6-10). \~ \~ \~ \~Постановою про відкриття виконавчого провадження від 21 березня 2025 року ВП № 77592680 приватним виконавцем виконавчого округу Черкаської області Недоступом Д.М. відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа № 711/4541/24, виданого 04 лютого 2025 року, про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] різниці між фактичним розміром шкоди та страховим відшкодуванням в розмірі 103\~484,12 грн, моральну шкоду в розмірі 2\~000,00 грн, витрати за проведення автотоварознавчого дослідження в розмірі 4\~500,00 грн, а всього 109 984,12 грн (а.с. 50). \~ \~ \~ \~Як вбачається із розрахунків позивача, викладених у заяві про збільшення позовних вимог, за період з березня 2024 року по квітень 2025 року відповідач заборгував позивачу інфляційні втрати в розмірі 16\~498,07 грн; три проценти річних за період з 05 березня 2024 року по 02 травня 2025 року 3\~598,00 грн, за період з 02 травня 2025 року по 04 травня 2025 року 16,00 грн, з 04 травня 2025 року по 13 травня 2025 року 71,00 грн, з 13 травня 2025 року по 11 червня 2025 року 223,00 грн, з 11 червня 2025 року по 25 червня 2025 року 102,00 грн, з 25 червня 2025 року по 21 липня 2025 року 178,00 грн, а всього 4\~188,00 грн; пеню - 13\~987,98 грн; всього 34\~674,05 грн (а.с. 59-69). Як передбачено частиною першою статті 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно з частиною другою статті 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Відповідно до частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є не лише договори й інші правочини, а й завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди іншій особі та інші юридичні факти. Завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди породжує зобов`язання між особою, яка таку шкоду завдала, та потерпілою особою. Залежно від змісту такого зобов`язання воно може бути грошовим або негрошовим. За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Згідно з частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом цієї норми\~закону\~нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за неналежне виконання зобов`язання. Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. Відтак, приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України). Отже, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10 квітня 2018 року у справі № 910/10156/17 вказала, що приписи\~статті 625 ЦК України\~поширюються на всі види грошових зобов`язань, та погодилася з висновками Верховного Суду України, викладеними у постанові від 01 червня 2016 року у справі № 3-295гс16, за змістом яких грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки з договірних відносин, але й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством, зокрема, і з факту завдання шкоди особі. Крім того, за правовими позиціями Верховного Суду\~(постанова ВП ВС від 08 листопада 2019 року у справі № 127/15672/16-ц) стягнення відсотків річних та інфляційних витрат, передбачених ст. 625 ЦК України, можливе до моменту фактичного виконання зобов`язання та обмежується останніми трьма роками, які передували подачі позову. Матеріалами справи підтверджено, що відповідач має перед позивачем грошове зобов`язання та\~допустив прострочення виконання грошового зобов`язання, а тому у позивача виникло право на застосування наслідків такого порушення відповідно до\~статті 625 ЦК України. Що стосується часу, із якого слід рахувати три проценти річних та інфляційні витрати, слід зазначити наступне. За наданим позивачем розрахунком трьох процентів річних та інфляційних нарахувань позивач просив суд стягнути такі за період з 05 березня 2024 року (дата набрання законної сили постановою Придніпровського районного суду м. Черкаси у справі № 711/1422/24, провадження № 3/711/571/24) по липень місяць 2025 року на суму боргу 103\~484, 00 грн. Відповідно до\~статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час, крім випадків, установлених законом про банки і банківську діяльність. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Спір про застосування\~статті 625 ЦК України\~за порушення грошового зобов`язання, підтвердженого чинним судовим рішенням, навіть якщо учасником цього зобов`язання є суб`єкт владних повноважень, розглядається залежно від суб`єктного складу у порядку цивільного чи господарського судочинства. Аналогічний висновок зробила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 11 квітня 2018 року у справі № 758/1303/15-ц (провадження № 14-68цс18) у схожих правовідносинах та у постанові від 19 червня 2019 року в справі № 646/14523/15-ц (провадження № 14-591цс18). Правовий аналіз положень статей\~ 526, \~599, \~611, \~625 ЦК України\~дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення грошових коштів, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених\~статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення. Відповідно до ч.ч. 1, 2\~ст. 273 ЦПК України\~рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Суд зазначає, що рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 03 грудня 2024 року у справі № 711/4541/24, за яким стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] різницю між фактичним розміром шкоди та страховим відшкодуванням, набрало законної сили 13 січня 2025 року, що також зазначено в Єдиному державному реєстрі судових рішень, відтак три проценти річних та інфляційні втрати слід нараховувати після набрання рішенням суду законної сили, тобто на наступний день після дати набрання судовим рішенням законної сили. Згідно аналізу практики застосування\~статті 625 ЦК України\~в цивільному судочинстві, підраховуючи суми стягнень, передбачених частиною другою\~статті 625 ЦК України, суди повинні враховувати, що сума боргу з урахуванням індексу інфляції повинна розраховуватися, виходячи з індексу інфляції за кожний місяць (рік) прострочення, незалежно від того, чи був в певний період індекс інфляції менше одиниці (тобто мала місце не інфляція, а дефляція). Індекси інфляції розраховуються на підставі інформації, опублікованої центральним органом виконавчої влади з питань статистики в газеті «Урядовий кур`єр». При застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що він розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця. Аналогічно, якщо погашення заборгованості здійснено з 1 по 15 день відповідного місяця, інфляційні втрати розраховуються без врахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то інфляційні втрати розраховуються з врахуванням даного місяця. На відміну від інфляційних збитків, розрахунок трьох процентів річних здійснюється за кожен день прострочення за формулою: сума боргу х 3% / 365 (кількість днів у році) х кількість днів прострочення. Верховний Суд України на засіданні Судової палати у цивільних справах 1 жовтня 2014 року при розгляді справи № 6-113 цс 14 зробив правовий висновок, відповідно до якого будь-яке зобов`язання, яке зводиться до сплати грошей, є грошовим зобов`язанням незалежно від правових підстав його виникнення і в разі його порушення підлягає застосуванню ч. 2\~ст. 625 ЦК України. За вказаних обставин судом самостійно проведено розрахунок інфляційних нарахувань та трьох процентів річних, згідно якого інфляційні нарахування за період часу з 14 січня 2025 року\~\~по 31 липня 2025 року 6\~469, 81 грн; три проценти річних за період часу з 14 січня 2025 року\~\~по 31 липня 2025 року 1\~701,11 грн. Відповідно до положень частин першої-третьої \~статті 89\~ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] в цій частині підлягають частковому задоволенню та з відповідача підлягають стягненню на користь позивача інфляційні нарахування у розмірі 6\~469,81 грн та три проценти річних у розмірі 1\~701,11 грн за період з 14 січня 2025 року по 31 липня 2025 року. Щодо заявленої вимоги про стягнення пені за прострочення\~виконання грошового\~зобов`язання в сумі 13\~987, 98 грн, суд зазначає наступне. \~ \~ \~ \~За змістом статей 610, 611, 612 ЦК України невиконання зобов`язання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), є порушенням зобов`язання, що зумовлює застосування до боржника наслідків, установлених договором або законом. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки (пункт 3 частини першої статті 611 ЦК України). При цьому за приписами частини першої статті 550 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання. Отже сплату неустойки як один із видів забезпечення виконання зобов`язання, встановлених договором або законом, та як один із встановлених договором або законом правових наслідків порушення зобов`язання передбачено лише нормами ЦК України (пункт 3 частини першої статті 611 цього Кодексу). За правилами\~статті 549\~ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Тобто пеня - це санкція, яка нараховується з першого дня прострочення й до тих пір, поки зобов`язання не буде виконано. Її розмір збільшується залежно від продовження правопорушення. Правова природа пені, яка сплачується за кожен день прострочення, полягає в тому, що позовна давність до вимог про її стягнення обчислюється окремо за кожним днем (місяцем) нарахування пені. Право на позов про стягнення пені за кожен день (місяць) виникає щодня (щомісяця) на відповідну суму, а позовна давність обчислюється з того дня (місяця), коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права. Виходячи з наведеного, аналізуючи зібрані у\~\~справі докази у їх сукупності, судом встановлено, що має місце неналежне виконання відповідачем судового рішення,\~\~що тягне за собою цивільно-правову відповідальність, яка\~\~передбачена вищенаведеними нормами цивільного законодавства України, тому позивачем правомірно заявлені вимоги про застосування до відповідача заходів відповідальності за неналежне виконання грошового зобов`язання, передбачені\~\~статтею 549 ЦК України, в частині нарахування на суму боргу неустойки, розмір якої встановлено законом. Згідно з частиною першою статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до частини 2\~статті 264 ЦПК України\~при ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог. Відтак суд дійшов висновку, що пеню слід розраховувати з 14 січня 2025 року (наступний день після дати набрання судовим рішенням законної сили)\~\~по 05 березня 2025 року (не виходячи за межі позовних вимог). \~ \~ \~ \~Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню пеня за прострочення виконання грошового зобов`язання за період з 14 січня 2025 року по 05 березня 2025 року в сумі 2\~068,26 грн. \~ \~ \~ \~Оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, з урахуванням вищенаведеного, суд дійшов висновку, що позов підлягає до часткового задоволення. \~ \~ \~ \~Згідно з\~частиною першою\~статті 133\~ЦПК України\~судові витрати\~складаються з\~судового збору\~та витрат,\~пов`язаних з\~розглядом справи. Відповідно до статті 4 Закону України «Про судовий збір»\~за подання до суду позовної заяви майнового характеру фізичною особою справляється судовий збір у розмірі 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. За таких обставин при зверненні до суду позивач повинен був сплатити 1% ціни позову, що становить 3\~028,00 грн. Як передбачено пунктом 9 частини першої\~статті 5 Закону України «Про судовий збір»\~від сплати судового збору звільняються, інваліди I та II груп, законні представники дітей-інвалідів і недієздатних інвалідів I та II груп (а.с. 4). З наданого позивачем пенсійного посвідчення № [NUMBER] вбачається, що [PERSON] призначена пенсія по інвалідності 2 групи загального захворювання, довічно. Відповідно до\~частини шостої\~статті 141\~ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги задоволено частково, відтак, відповідно до вимог статті 141\~ЦПК України, з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір у розмірі 1 015,75 грн.\~ (10239,18х3028/30523,56).

Outcome: partial