Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-15 00:00:00

До Основ`янського районного суду міста Харкова надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Іннова Фінанс» до [PERSON] , в якій позивач просив стягнути на його користь з відповідача суму заборгованості за договором позики № 6088971124 від 20.11.2024 у розмірі 23750,00 грн. Матеріали позовної заяви сформовані в системі «Електронний суд» та підписані представником позивача Чучею Софією Олегівною, яка діє на підставі довіреності (а.с.7). В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що 20.11.2024 між ТОВ «Іннова Фінанс» та [PERSON] в письмовій формі у вигляді електронного документу укладено договір про надання грошових коштів у позику № 6088971124, за умовами якого позикодавець зобов`язується надати позичальнику кредит на суму 5000,00 грн шляхом перерахунку на поточний рахунок позичальника, включаючи використання реквізитів платіжної картки вказаної відповідачем ( [NUMBER] ), на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути позику у погоджений умовами договору строк або достроково та сплатити проценти за користування позикою. Позикодавець свої зобов`язання виконав у повному обсязі, перерахувавши позичальнику кредитні кошти у розмірі 5000,00 грн на реквізити платіжної картки, зазначеної відповідачем під час укладання договору. Відповідач свої зобов`язання за договором позики не виконав, у зв`язку з чим заборгованість відповідача перед позивачем складає 23750,00 грн, з яких: 5000,00 грн - заборгованість за тілом кредиту, 8750,00 грн - заборгованість за процентами; 10000,00 грн - неустойка за кожен день прострочення зобов`язання. Проценти нараховувались по 29.05.2025 включно. 06.06.2025 Основ`янський районний суд міста Харкова постановив ухвалу про передачу цієї справи за підсудністю до Новобаварського районного суду міста Харкова (а.с.44). Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Новобаварського районного суду міста Харкова від 25.06.2025 головуючим у справі визначено суддю Борисенка О.О. (а.с.48). 01.07.2025 ухвалою суду прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження, призначено судове засідання. За клопотанням представника позивача витребувано від АТ КБ «Приватбанк», ЄДРПОУ 14360570, інформацію про те, чи належить (належала раніше) платіжна картка за номером [NUMBER] [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] ; надати відомості про повний номер карти [NUMBER] , на яку було здійснено зарахування переказу через систему інтернет-еквайрингу EasyPay від 20.11.2024 у розмірі 5000,00 грн (ID операції: 1513343048; призначення платежу: кредитні кошти від ТОВ «Іннова Фінанс» Поповнення картки [NUMBER] , [NUMBER] »); інформацію про рух коштів (виписку) по картковому рахунку № [NUMBER] за період з 20.11.2024 по 21.11.2024 (а.с.73-74). 07.08.2025 суд постановив ухвалу про відкладення судового розгляду справи за клопотаннями сторони відповідача (а.с.82,91-93,95). 18.09.2025 суд постановив ухвалу про повернення стороні відповідача відзиву на позовну заяву, що надійшов до суду 18.09.2025, як такого, що не відповідає вимогам ч. 4, п. 2 ч. 5 ст. 178, п. 7 ч. 1 ст. 183 ЦПК України (а.с.104-108). 30.09.2025 суд постановив ухвалу про відкладення судового засідання, оскільки встановлений судом відповідачу строк на подання заперечень станом на 30.09.2025 не сплив (а.с.140). 15.10.2025 суд на місці постановив ухвали: про долучення до матеріалів справи витребуваних від АТ КБ «Приватбанк» доказів, що надійшли до суду 25.07.2025, про продовження стороні відповідача строку на подання відзиву на позовну заяву та долучення до матеріалів справи відзиву, що надійшов до суду 25.09.2025; про долучення до матеріалів справи відповіді на відзив сторони позивача, що надійшла до суду 30.09.2025; про долучення до матеріалів справи заперечень сторони відповідача на відповідь на відзив, що надійшли до суду 03.10.2025. (а.с.88-89, 112-113, 117-126; 149-150). У відзиві на позовну заяву представник відповідача адвокат Брадарська Н.В., яка діє на підставі ордеру (а.с.84), просила відмовити у задоволенні позову. Посилаючись на те, що укладення з відповідачем електронного договору, видача кредитних коштів у розмірі 5000,00 грн не доведені; проценти за кредитним договором нараховані поза межами строку кредитування, а часткова сплата відповідачем коштів у розмірі 7,50 грн не є визнанням боргу у зазначеному позивачем складі та розмірі. Також сторона відповідача заперечила розмір нарахованої позивачем неустойки, та вважала, що витрати на правничу допомогу підлягають зменшенню, оскільки справа є типовою. У відповіді на відзив представник позивача Чуча С.О. просила вважати відзив представника відповідача таким, що поданий із пропущенням процесуальних строків і обов`язкової вимоги надіслання всім іншим учасникам справи; позовні вимоги задовольнити у повному обсязі; проводити розгляд справи за відсутності представника позивача. Сторона позивача вказала, що з часу відкриття провадження у справі (01.07.2025) минуло більше двох місяців, клопотання про продовження строку на подання відзиву відсутні; та згідно трекінгу від АТ «Укрпошта» до відправлення № 0505314171440, під яким відповідачу надсилався його примірник позовної заяви з доданими до неї документами, 31.05.2025 вручено одержувачу. Під час укладення договору про надання грошових коштів у позику № 6088971124 від 20.11.2024 позичальник [PERSON] пройшов ідентифікацію шляхом використання Системи BankID Національного банку, що передбачено п.2.17 договору. При реєстрації та входу в особистий кабінет позичальника при укладення договору відповідачем використано фінансовий номер телефону, на який відправлений та доставлений одноразовий ідентифікатор, яким відповідач підписав договір про надання грошових коштів у позику. Відповідач отримав на свій рахунок кошти у розмірі 5000,00 грн, та номер картки, на яку було здійснено перерахування коштів за договором, в особистому кабінеті відповідач самостійно надав. Договір про надання грошових коштів у позику від 20.11.2024 укладений відповідно до ст. 207 ЦК України, Закону України «Про електронну комерцію». Проценти за договором нараховані відповідно до його умов у розмірі, що не перевищує максимально допустимий розмір в 1% та протягом строку кредитування. У запереченнях на відповідь на відзив представник відповідача адвокат Брадарська Н.В. просила відхилити вимогу позивача про залишення відзиву на позовну заяву без розгляду; у позовних вимогах відмовити, посилаючись на доводи, викладені у відзиві. З матеріалів справи суд вбачає, що примірник позовної заяви з доданими до неї документами позивач надіслав відповідачу засобами поштового зв`язку АТ «Укрпошта» 29.05.2025 (а.с.38-39). Копію ухвали суду від 01.07.2025 про відкриття провадження у справі відповідач [PERSON] отримав 03.07.2025, що підтверджується його розпискою на рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення (а.с.80). Ухвалою суду від 01.07.2025 суд встановив відповідачу 15-денний строк з дня отримання цієї ухвали на подання відзиву на позовну заяву. 07.07.2025 відповідач подав до суду заяву про відкладення судового засідання, зазначивши, що документи по справі він не отримував (а.с.82). 07.08.2025 до суду від представника відповідача адвоката Брадарської Н.В. надійшла заява про відкладення судового засідання, оскільки відповідач та його представника не отримали матеріали справи, у зв`язку з чим не змогли підготувати процесуальні документи (а.с.91). Відповідач [PERSON] з матеріалами справи ознайомився у приміщенні суду 12.09.2025 на підставі поданої ним заяви (а.с.103). Первісний відзив на позовну заяву поданий представником відповідача через підсистему «Електронний суд» 17.09.2025 (а.с.104-105), який судом повернуто 18.09.2025 через невідповідність вимогам ст. 178 ЦПК України. В подальшому, представник відповідача адвокат Брадарська Н.В. 25.09.2025 через підсистему «Електронний суд» подала до суду відзив на позовну заяву разом з доказами надіслання цього відзиву стороні позивача. Частиною 2 ст. 127 ЦПК України визначено, що встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду. Враховуючи наведене вище, суд дійшов висновку, що пропущений стороною відповідача процесуальний строк на подання відзиву на позовну заяву, враховуючи принцип верховенства права та прецедентну практику ЄСПЛ, підлягає продовженню за ініціативою суду, та постановив ухвалу про продовження такого строку. Представник позивача ТОВ «Іннова Фінанс» Чуча С.О. у позовній заяві та у відповіді на відзив просила розглянути справу без участі представника позивача. В судовому засіданні представник відповідача адвокат Брадарська Н.В., яка діє на підставі ордеру (а.с.84), проти задоволення позовних вимог заперечувала у повному обсязі, посилаючись на доводи, викладені у відзиві на позов та у запереченнях на відповідь на відзив, просила відмовити у задоволенні позову. Стверджувала, що відповідач взагалі жодних коштів від позивача не отримував. Належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи відповідач (згідно з п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України) у судове засідання повторно не з`явився, в порушення ст. 131 ЦПК України про причини неявки суд не повідомив. Відповідно до ч. 2 ст. 43 ЦПК України особи, які беруть участь у справі, зобов`язані, зокрема, сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи та виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом. Частиною 3 ст. 131 ЦПК України передбачено, що у разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. Оскільки представництво інтересів відповідача у цій справі здійснює його представник адвокат Брадарська Н.В., яка присутня у цьому судовому засіданні та повноваження якої за ордером не обмежені, та сторони виклали свою позицію щодо спірних правовідносин у заявах по суті - позовній заяві, відзиві на позов, відповіді на відзив та запереченнях, неявка відповідача в судове засідання не є перешкодою для розгляду справи по суті. Суд, заслухавши представника відповідача, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення проти них, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив такі фактичні обставини та відповідні ним правовідносини. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. За змістом ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків. В силу ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд встановив, що 20.11.2024 між ТОВ «Іннова Фінанс» (кредитодавець) та [PERSON] (позичальник) дистанційно, в електронній формі з використанням інформаційно-комунікаційних систем товариства, в порядку передбаченому Законом України «Про електронну комерцію», укладено договір про надання грошових коштів у кредит № 6088971124, який підписано позичальником електронним підписом одноразовим ідентифікатором «6016» 20.11.2024 об 11:51 год (а.с.11-21). За умовами договору Товариство надає Позичальнику кредит у гривні, а Позичальник зобов`язується одержати та повернути кошти кредиту, сплатити комісію за надання кредиту, проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки, передбачені договором. Сторони договору погодили його істотні умови, а саме, сума кредиту - 5000, 00 грн, тип кредиту - кредит, строк кредиту (строк дії договору) 360 днів, періодичність платежів зі сплати процентів - кожні 15 днів. Детальні терміни (дати) повернення кредиту та сплати процентів визначені в Таблиці обчислення загальної вартості кредиту для позичальника та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (Графік платежів), що є Додатком № 1 до цього договору. Сторони погодили, що за користування кредитом нараховуються проценти за фіксованою процентною ставкою до таких умов: стандартна процентна ставка становить 1% за кожен день користування кредитом та застосовується протягом перших 180 календарних днів з дати укладення цього договору; 0,96% за кожен день користування кредитом, яка застосовується у період, починаючи з 181 календарного дня з дати укладення цього договору і до закінчення строку дії цього договору або до дати фактичного повернення всієї суми кредиту; знижена процентна ставка 0,01% та застосовується, якщо позичальник 05.12.2024 сплатить кошти у сумі не менше суми першого платежу, визначеного в Графіку платежів. Комісія за надання кредиту становить 0%. Орієнтовна реальна річна процентна ставка на дату укладення договору складає: 2839,15% річних за стандартною процентною ставкою; 1889,25% річних за стандартною процентною ставкою з урахуванням періоду застосування зниженої процентної ставки. Орієнтовна загальна вартість кредиту на дату укладення складає: за стандартною процентною ставкою за весь строк користування кредитом 22640,00 грн, за стандартною процентною ставкою з урахуванням періоду застосування зниженої процентної ставки 21897,50 грн. Кошти кредиту надаються Товариством у безготівковій формі шляхом перерахування на поточний рахунок позичальника, включаючи використання реквізитів платіжної картки: [NUMBER] . Дата надання кредиту: 20.11.2024 або наступний за ним календарний день. До періоду розрахунку процентів включається день надання та день фактичного повернення кредиту, але не включається дата сплати процентів, вказана у Графіку платежів. У разі невиконання або неналежного виконання позичальником зобов`язань згідно з договором, включаючи прострочення виконання зобов`язань зі сплати платежів, визначених Графіком платежів, з наступного календарного дня позичальник повинен виплатити Товариству штраф у розмірі 28% від суми простроченого платежу за кожен факт такого прострочення. Відповідно до Графіку платежів, що є Додатком № 1 до договору про надання грошових коштів у кредит № 6088971124 від 20.11.2024, дата видачі кредиту - 20.11.2024, період знижки - до 05.12.2024 включно, дата остаточного повернення суми кредиту - 15.11.2025. Вказаний Графік підписаний позичальником електронним підписом одноразовим ідентифікатором «6016» 20.11.2024 об 11:51 год (а.с.22-23). Також, 20.11.2024 об 11:51 год [PERSON] одноразовим ідентифікатором «4409» підписав паспорт споживчого кредиту, що містить інформацію про основні умови кредитування з урахуванням побажань споживача, про порядок повернення кредиту тощо (а.с.31-35). Відправка одноразового ідентифікатора для підписання договору «6016» [PERSON] проведена на номер телефону [NUMBER] (а.с.24). Договір містить інформацію про анкетні дані відповідача, його місце проживання, серію, номер паспорту, дату його видачі та орган, який видав, податковий номер, номер телефону [NUMBER] , адресу електронної пошти, номер особистого електронного платіжного засобу [NUMBER] . Згідно з квитанцією до платіжної інструкції № 20047-1354-164240590 ТОВ «ФК «Контрактовий дім», на підставі договору № 160523/1 про надання послуг з приймання та переказу платежів від 16.05.2023, 20.11.2024 об 11:52:14 перерахувало від ТОВ «Іннова Фінанс» на картку [NUMBER] кредитні кошти у розмірі 5000,00 грн (а.с.26, 56-60). Відповідно до листа АТ КБ «Приватбанк», на ім`я [PERSON] в Банку емітовано карту № [NUMBER] , на яку у період з 20.11.2024 по 21.11.2024 зараховано 5000,00 грн (а.с.88). З виписки АТ КБ «Приватбанк» по картці № [NUMBER] [PERSON] суд вбачає, що 20.11.2024 на цю картку зараховано 5000,00 грн (а.с.89). З огляду на зазначені докази, твердження представника відповідача про не одержання відповідачем грошових коштів від позивача є не спроможними та не слушними. Отже, [PERSON] , отримавши кредитні кошти у розмірі 5000,00 грн, належним чином не виконав свої зобов`язання за договором про надання грошових коштів у кредит щодо своєчасного повернення та у визначеному розмірі кредитних коштів та процентів за користування кредитом, внаслідок чого згідно з наданим позивачем розрахунком, станом на 29.05.2025 утворилась заборгованість за договором у розмірі 23750,00 грн, що складається з: 5000,00 грн - заборгованість за тілом кредиту; 8750,00 грн - заборгованість за процентами, 10000,00 грн - заборгованість за неустойкою. Загальна сума сплачених позичальником коштів - 7,50 грн. Проценти нараховані за відсотковою ставкою 1% за 175 днів користування кредитом (а.с.36). Зобов`язання виникають з підстав, передбачених статтею 11 ЦК України, зокрема із договорів. Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (частина 1 статті 530 ЦК України). Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів. Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до статті 1055 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Частиною 1 статті 1055 ЦК України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Також, частинами 1, 2 статті 207 ЦК України визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-комунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Згідно зі статтею 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Частина 5 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачає, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Отже, суд установив, що договір про надання грошових коштів у кредит № 6088971124 від 20.11.2024 укладений між ТОВ «Іннова Фінанс» та [PERSON] в електронному вигляді із застосуванням електронного підпису одноразовим ідентифікатором «6016» відповідно до вимог частини 6 та 8 статті 11 і статті 12 Закону України «Про електронну комерцію», та відповідно до вимог частини 1 статті 638 ЦК України між сторонами досягнуто згоди щодо всіх істотних умов договору, який оформлено в електронній формі з використанням одноразового ідентифікатору, і такі дії сторін відповідають приписам чинного законодавства. У вказаному договорі його сторонами погоджено суму і строк кредиту, сплату відсотків за користування кредитними коштами, розмір і тип процентної ставки, порядок та умови надання кредиту, порядок обчислення (нарахування) процентів тощо. Відповідач з викладеними у договорі умовами кредитування погодився без будь-яких зауважень або застережень, на підтвердження чого проставив свій підпис. Оскільки цей договір укладено за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи товариства, доступ до якої забезпечується споживачу через веб-сайт або мобільний додаток, та відповідач підписав його електронним підписом одноразовим ідентифікатором, тому без отримання відповідного ідентифікатора, без здійснення входу до інформаційно-телекомунікаційної системи товариства, такий договір не був би укладений. Аналогічні висновки викладені Верховним Судом у постановах від 07 жовтня 2020 року у справі № 132/1006/19 (провадження № 61-1602св20), від 28 квітня 2021 року у справі № 234/7160/20 (провадження № 61-2903св21), від 01 листопада 2021 року у справі № 234/8084/20 (провадження № 61-2303св21), від 14 червня 2022 року у справі № 757/40395/20 (провадження № 61-16059св21), від 08 серпня 2022 року у справі № 234/7298/20 (провадження № 61-2902св21). У відзиві на позовну заяву сторони відповідача відсутні посилання на те, що номер телефону, на який відправлено одноразовий ідентифікатор для підписання договору, відповідачу не належить; що банківська карта, на яку перераховані кредитні кошти, вибула з володіння відповідача. Водночас, факт видачі (перерахування на картку відповідача), відповідно до умов договору кредитних коштів підтверджується наданими позивачем та витребуваними судом доказами. Обставину укладення відповідачем електронного кредитного договору та отримання ним кредитних коштів стороною відповідача не спростовано. Також, як встановив суд та підтверджується матеріалами справи, проценти за користування кредитними коштами нараховані у межах строку дії договору (360 днів з 20.11.2024 по 15.11.2025) за період з 20.11.2024 по 29.05.2025 - 175 днів. У суду відсутні докази про те, що відповідач мав перешкоди для реалізації свого зобов`язання по сплаті кредитної заборгованості, відповідач належним чином не виконував свої зобов`язання по поверненню кредиту, сплати відсотків у строки, визначені графіком погашення кредиту, кредит, проценти за його користування не сплатив, порушивши умови договору про надання грошових коштів у позику. Відповідачем розрахунок заборгованості не спростований, належних та допустимих доказів, які б спростовували посилання позивача про наявність заборгованості та її розміру суду не надано. Згідно з ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. За змістом ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до частини 1 статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. У зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до п. 20 ч. 1 ст. 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/202, затвердженим Верховною Радою України, в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб, який неодноразово продовжувався, та наразі не скасовано. Згідно з пунктом 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24.02.2022 за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Тлумачення пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України свідчить, що законодавець передбачив особливості у регулюванні наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання) певних грошових зобов`язань. Така особливість проявляється: 1) у періоді існування особливих правових наслідків. Таким є період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування; 2) в договорах, на які поширюються специфічні правові наслідки. Такими є договір позики, кредитний договір, договір про споживчий кредит, тобто договори, відповідно до яких позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем); 3) у встановленні спеціальних правових наслідків прострочення виконання(невиконання, часткового виконання). Такі наслідки полягають в тому, що позичальник звільняється від відповідальності, визначеної частиною 2 статті 625 ЦК, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. У разі якщо неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24.02.2022 за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Тобто в період існування особливих правових наслідків - протягом дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування, до позичальника застосовуються особливі наслідки звільнення від сплати неустойки (штрафу, пені) за прострочення виконання (невиконання, часткового виконання) кредитних зобов`язань. Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 12.06.2024 у справі № 910/10901/23, який відповідно до положень частини 4 статті 263 ЦПК України, суд застосував під час ухвалення судового рішення у подібній справі. Отже, враховуючи, що на момент укладення договору та розгляду справи на території України діє воєнний стан, кредитодавець не мав права нараховувати відповідачу неустойку та штрафи, а тому у задоволенні позовної вимоги в частині стягнення неустойки у розмірі 10000,00 грн суд відмовляє. У зв`язку з викладеним, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, та стягує з відповідача на користь позивача заборгованість за договором про надання грошових коштів у кредит № 6088971124 від 20.11.2024 у розмірі 13750,00 грн, що складається з: 5000,00 грн - заборгованість по тілу кредиту; 8750,00 грн - заборгованість по процентам. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). При зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір у розмірі 2422,40 грн, що підтверджується матеріалами справи (а.с.40). Доказів про понесення позивачем інших витрат, ніж сплата судового збору, матеріали позовної заяви не містять, та вимоги про стягнення таких витрат позивачем не заявлено. Суд розподіляє судові витрати відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (57,90%), та стягує з відповідача на користь позивача суму сплаченого судового збору у розмірі 1402 грн 57 коп.

Outcome: partial