Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-19 00:00:00

У серпні 2025 року позивач - товариство з обмеженою відповідальністю «Фінпром Маркет» (далі - ТОВ «Фінпром Маркет») звернувся з позовом, в якому просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за договором позики №1773337від 06.02.2021 в сумі 23271,76 грн. В обґрунтування вимог зазначав, що 06.02.2021 між товариством з обмеженою відповідальністю «1 Безпечне агенство необхідних кредитів» (далі - ТОВ «1 Безпечне агенство необхідних кредитів») та [PERSON] укладено договір позики № 1773337 у формі електронного документа з використанням електронного підпису. Того ж дня позикодавець виконав умови цього кредитного договору, зокрема, передав відповідачу у власність грошові кошти у розмірі 8100 грн шляхом їх перерахування на банківський картковий рахунок відповідача № [NUMBER] за посередництвом платіжної установи то, що підтверджується електронною платіжною інструкцією № 51ее6а79-а4с4-42а7-аеf-212а44368е39 від 06.02.2021, яка своєю чергою є первинним бухгалтерським документом, що складений та підписаний в електронній формі. Згідно з довідкою № КД-000036949/ТНПП від 15.07.2025 товариство з обмеженою відповідальністю «ФК Фінекспрес» підтверджує прийняття до виконання платіжної інструкції, наданої за допомогою АРІ-інтерфейсу ініціатором платіжної операції ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» відповідно до умов договору про переказ коштів № 23-01-18/5 від 23.01.2018, укладеного між компанією ТОВ «ФК Фінекспрес» то ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та завершення наступної платіжної операції, зокрема 06.02.2021, сума 8100 грн за номером платіжної картки № [NUMBER] за посередництвом платіжної установи то, що підтверджується електронною платіжною інструкцією № 51ее6а79-а4с4-42а7-аеf-212а44368е39. Надалі право вимоги за цим кредитним договором на підставі Договору факторингу № 2610 від 26.10.2021 набуло товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія з управління активами» (далі - ТОВ «Фінансова компанія управління активами»). 03.04.2023 ТОВ «Фінансова компанія управління активами» та ТОВ «Фінпром Маркет» уклали договір факторингу № 030423-ФК від 03.04.2023, за умовами якого позивач набув право грошової вимоги грошової вимоги до відповідача [PERSON] за вказаним вище кредитним договором на загальну суму 24331 грн, з яких 8100 грн - заборгованість за основною сумою боргу, 16231 - сума заборгованості за відсотками. Оскільки відповідач у добровільному порядку не виконав своїх зобов`язань, тому позивач змушений звернутися до суду за захистом своїх прав. Позовну заяву з додатками відповідачу направлено позивачем 07.08.2025 (а.с. 18). Ухвалою суду від 19.08.2025 у справі відкрито спрощене позовне провадження і постановлено справу розглядати без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України. Ухвалою суду від 17.09.2025 задоволено клопотання представника позивач про витребування доказів. З дотриманням вимог цивільного процесуального законодавства відповідачу рекомендованим листом з повідомленням про вручення направлено ухвалу про відкриття провадження та пам`ятку про права та обов`язки за зареєстрованим місцем проживання, отриманим з Єдиного державного демографічного реєстру у порядку ч. 8 ст. 187 ЦПК України. Судом вжито передбачених цивільним процесуальним законодавством заходів для повідомлення відповідача та створено умови для реалізації принципу змагальності сторін. За зареєстрованим місцем проживання для відповідача [PERSON] судом направлено судову повістку, однак, згідно з відміткою відділення Укрпошти від 09.09.2025, адресат відсутній за вказаною адресою, у зв`язку з чим конверт із вкладенням повернуто суду, але згідно з положеннями п.4 ч.8 ст.128 ЦПК України, вважається врученим. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомляв. Будь-яких заяв клопотань зі сторони відповідача на адресу Полонського районного суду Хмельницької області не надходило. Отже, судом вжито передбачених цивільним процесуальним законодавством заходів для повідомлення відповідача [PERSON] та створено умови для реалізації принципу змагальності сторін. Відповідач, у встановлений ст. 178 ЦПК України строк, відзиву на позовну заяву не надав. Відповідно до ст. 280 ЦПК України, за згоди позивача, суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Згідно з вимогами ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши письмові докази, судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Встановлено, що 06.02.2021 між ТОВ «1 Безпечне агенство необхідних кредитів» та [PERSON] укладено договір позики № 1773337 у формі електронного документа з використанням електронного підпису (а.с. 25). У договорі встановлено строк позики 30 днів, сума позики - 8100 грн; процентна ставка базова 1,99 %, знижена процентна ставка 1,59% у день, процентна ставка за понадстрокове користування позикою 2,7% у день, орієнтовна реальна річна процентна ставка 9533,70 %. Відповідач підписав кредитний договір електронним підписом, створеним з допомогою одноразового персонального ідентифікатора 0СТХQk68Uq час відправлення ідентифікатора позичальнику - 18год/43 хв. 06.02.2021 (а.с. 36 зворот). Відразу після вчинення відповідачем цих дій, позикодавець виконав свої зобов`язання, зокрема, передав відповідачу [PERSON] у власність грошові кошти в розмірі 8100 грн шляхом їх перерахування на банківський картковий рахунок № [NUMBER] , що підтверджується електронною платіжною інструкцією № 51ее6а79-а4с4-42а7-аеf-212а44368е39 (а.с. 37). Окрім того, підтверджує факт прийняття до виконання платіжної інструкції, наданої за допомогою API-інтерфейсу ініціатором платіжної операції ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» відповідно до умов договору про переказ коштів № 23-01-18/5 від 23.01.2018, укладеного між ТОВ «ФК «Фінекспрес» та ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів», довідка ТОВ «ФК «Фінекспрес» від 23.01.2018 за вих № КД-000003649/ТНПП, відповідно до якої завершено платіжну операцію щодо перерахунку 8100 грн, отримувачем вказаний [PERSON] - ЕПЗ № [NUMBER] (а.с. 36 зворот). Згідно з розрахунком заборгованості за [PERSON] станом на 25.03.2025 за договором позики№1773337 від 06.02.2021 нараховано заборгованість 23271,76 грн, з яких: 8100 грн - тіло кредиту, 15171,76 грн - відсотки (а.с. 10-15). 26.10.2021 між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «Фінансова компанія управління активами» укладено Договір факторингу № 2610 (а.с. 38-42), за умовами якого ТОВ «Фінансова компанія управління активами» набуло право грошової вимоги у тому числі за договором позики № №1773337від 06.022021. Як вбачається з Реєстру прав вимог № 2 від 26.10.2021 (а.с. 46-47), для ТОВ «Фінансова компанія управління активами» перейшло право вимоги до боржника [PERSON] у сумі 23271,76 грн, вказано, що кількість днів прострочення виконання договірних зобов`язань - 178. Надалі судом встановлено, що згідно з Договором факторингу № 030423-ФК від 03.04.2023 (а.с. 49 зворот - 52), право грошової вимоги за цим кредитом перейшло від ТОВ «Фінансова компанія управління активами» до ТОВ «Фінпром Маркет» і, відповідно до витягу з Реєстру боржників (а.с. 58-59) до договору факторингу, ТОВ «Фінпром Маркет» набуло права грошової вимоги до відповідача [PERSON] в сумі 24331 грн (загальна заборгованість - сума відступленої грошової вимоги) станом на 03.04.2023. Згідно з розрахунком заборгованості за договором позики №1773337 від 06.02.2021 заборгованість [PERSON] перед ТОВ «Фінпром Маркет» станом на 03.08.2025 (з 06.02.2021 по 03.08.2025) включно становить 24331 грн, з яких 8100 грн - заборгованість за основною сумою боргу, 16231 - сума заборгованості за відсотками (а.с10-15). Отже, відповідно до умов договору, відповідач зобов`язався погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, передбачених цим договором. Взяті зобов`язання за вказаним договором [PERSON] належним чином не виконав, у зв`язку з чим виникла заборгованість. Відповідно до частини 1 статті 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з частиною 1 статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Частиною 1 статті 599 ЦК України передбачає, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до частини 1 статті 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно з частиною 1 статті 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до частини 1 статті 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Частиною 1 статті 625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Загальні правила щодо форми договору визначено статтею 639 ЦК України, згідно з якою: договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом, якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагається, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. Отже, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного кодексу України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України). Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09.09.2020 у справі №732/670/19, від 23.03.2020 у справі №404/5 від 07.10.2020 №127/33824/19. Відповідно до частин 1, 3, 4, 7 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно - телекомунікаційних системах. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також Іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний в порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (частина 12 стаття 11 Закону України електронну комерцію»). Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ. Положення Закону України «Про електронну комерцію» передбачають використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (пункт 6 частина 1 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію»). Електронний договір, підписаний електронним одноразовим ідентифікатором, вважається укладеним у письмовій формі з моменту його підписання, тобто ведення алфавітно-цифрової послідовності даних (пароль). Таким чином, відповідач через особистий кабінет на вебсайті позивача подав заявку на отримання кредиту за умовами, які вважав зручними для себе. Разом з тим, сторони узгодили розмір позики, грошову одиницю, в якій надано позику, строк та умови кредитування, що свідчить про наявність волі відповідача для укладення вищевказаних договорів, на таких умовах шляхом їх підписання за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Згідно з частиною 1 статті 641 ЦК України пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Відповідно до частини 2 статті 642 ЦК України якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Умови договорів приєднання розробляються товариством, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим товариство має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг товариства) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. За змістом статті 1056-1 ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно із частиною першою ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави, стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави, стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). Позивач, ставлячи вимоги про стягнення кредиту, просив крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути проценти за користування кредитними коштами. Положеннями п.п. 1-1 та 4 ч. 1 ст. 1 Закону «Про споживче кредитування», за якими договір про споживчий кредит це вид кредитного договору, за яким кредитодавець зобов`язується надати споживчий кредит у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач (позичальник) зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, встановлених договором. При тому загальними витратами за споживчим кредитом є витрати споживача, пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та/або супутні послуги кредитодавця, кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб. За п. 10 ч. 1 ст. 12 цього ж Закону визначено, що у кредитному договорі обов`язково визначається порядок повернення кредиту та сплати процентів за користування споживчим кредитом, власних комісій та інших платежів (за наявності), включно із кількістю платежів, їх розміром та періодичністю внесення, у вигляді графіка платежів (у разі кредитування у вигляді кредитування рахунку, кредитної лінії графік платежів може не надаватися. Відповідно ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав. Таким чином, судом встановлено, що позивач та відповідач уклали кредитний договір та погодили його умови щодо розміру кредиту, мети та строку кредитування, сплати процентів за користування кредитними коштами, їх розмір та порядок сплати таких процентів, однак позичальник не виконав належним чином свої зобов`язання щодо своєчасного повернення кредиту, в результаті чого виникла кредитна заборгованість. Суд вважає, що вимога про стягнення тіла кредиту та нарахованих відсотків є обґрунтованою, оскільки указані вище суми відповідають умовам договору. Відповідач не надав відзив на позов, не спростовував розрахунок та розмір заборгованості, не подав своїх доказів на заперечення відповідних доводів позивача. Отже, враховуючи, що сторони узгодили істотні умови договору і відповідач погодився на отримання у кредит коштів саме на таких умовах, однак порушив їх, кредитні кошти у визначеному договором розмірі не погасив, дослідивши надані суду письмові докази, суд доходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитним договором № 1773337 від 06.02.2021 в сумі 24331 грн, з яких 8100 грн - заборгованість за основною сумою боргу, 16231 - сума заборгованості за відсотками. Відповідно до ч. 1 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги коштом держави. Позивачем на підтвердження таких витрат надано Договір про надання правничої допомоги № 01-11/24 від 01.11.2024, укладений між Товариством в особі директора [PERSON] та адвокатом Ткаченко Ю.О. (а.с. 59 зворот-62), витяг з акту №8-П приймання-передачі наданої правничої допомоги за Договором про надання правничої допомоги №01-11/24 від 01.11.2024, відповідно до якого адвокатом Ткаченко Ю.О. надані послуги з правничої допомоги (за підготовку та складання позовної заяви до боржника [PERSON] , вартість наданої послуги становить 3500 грн (а с.63 зворот), ордер на надання правничої (правової) допомоги серії АХ № 1149961 від 01.11.2024 (а.с. 66), свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серії ПТ № 2099, відповідно до якого Ткаченко Ю.О. має право на заняття адвокатською діяльністю (а.с. 66 зворот), платіжна інструкція кредитового переказу коштів № 579933511.1 від 07.03.2025, згідно з якою для Ткаченко Ю.О. здійснено оплату згідно з актом №8-П приймання-передачі наданої правничої допомоги за Договором про надання правничої допомоги №01-11/24 від 01.11.2024 (а.с. 65 зворот). Варто також зауважити, що витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (постанови Верховного суду у справах № 923/560/17, № 329/766/18, № 178/1522/18). Суд доходить до висновку, що у зв`язку із задоволенням позову, необхідно стягнути із відповідача на користь позивача 3500 грн документально підтверджених витрат на професійну правничу допомогу. Позовна заява ТОВ «Фінпром Маркет»» подана через систему Електронний суд, тому при зверненні з позовом до суду позивачем сплачений судовий збір відповідно до ч. 3 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» в сумі 2422,40 грн із застосуванням коефіцієнта 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору (а.с. 1). У зв`язку з задоволенням позовних вимог, враховуючи вимоги ч. 1 ст. 141 ЦПК України, з відповідачки слід стягнути в користь позивача судовий збір, що становить 2422 грн 40 коп.

Outcome: approved