Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-19 00:00:00

07.07.2025 ТОВ «Фінпром Маркет» через систему «Електронний суд» звернулося до Деснянського районного суду м. Чернігова з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики № 1117312 від 05.05.2021 у сумі 18 801,04 грн, мотивуючи свої вимоги неналежним виконанням відповідачем умов договорів. Суддя Деснянського районного суду м. Чернігова Супрун О.П. ухвалою від 10.07.2025 прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження, призначив судове засідання для розгляду справи по суті на 07.08.2025, а також витребував у АТ КБ «Приват Банк»: інформацію щодо належності [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] ) карткового рахунку № [NUMBER] ; виписку по картковому рахунку № [NUMBER] , відкритому в АТ КБ «Приват Банк», РНОКПП: [NUMBER] , за період з 05.05.2021 по 08.05.2021. 07.08.2025 розгляд справи відкладено на 20.10.2025 у зв`язку з неявкою відповідача. У судове засідання 20.10.2025 сторони повторно не з`явилися, про час і місце розгляду справи оповіщені в установленому законом порядку, про причини неявки суду не повідомили. Представник позивача в заяві від 14.08.2025 просив розглядати справу за його відсутності, дав згоду на заочний розгляд справи. Відповідач відзиву не подав. За письмовою згодою позивача суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи, відповідно до статті 223 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України). За правилом частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Судом установлено, що 05.05.2021 між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» (позикодавець) та [PERSON] (позичальник) було укладено договір позики (ануїтет) № 1117312, згідно з умовами якого позикодавець зобов`язався передати позичальнику у власність грошові кошти (позику), на погоджений умовами договору строк (строк позики), шляхом їх перерахування на банківський рахунок позичальника із використанням реквізитів електронного платіжного засобу позичальника, а позичальник зобов`язався повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів у день закінчення строку позики, або достроково, та сплатити позикодавцю плату (проценти) від суми позики (а.с. зворот 12). Договір підписаний електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання одноразового ідентифікатора «aStY3lxmgn» (довідка про ідентифікацію клієнта [PERSON] на а.с. 23). Відповідно до пункту 2 договору\~сума позики\~ 8 500,00 грн; строк позики (строк договору) 64 днів, процентна ставка/день 1,60 %, знижена процентна ставка/день 1,60 %, процентна ставка за понадстрокове користування позикою (її частиною)/день 2,70%. Проценти за цим договором нараховуються щоденно, включаючи дати отримання та\~повернення, на залишок позики (пункт 3 договору). Згідно з пунктом 4.3 договору позичальник до моменту підписання Договору вивчив цей Договір та Правила надання грошових коштів у позику на умовах ануїтету, розміщені на сайті https://mycredit.ua/ua/documents-liсense/, їх зміст, суть, об`єм зобов`язань сторін та наслідки укладення цього договору йому зрозумілі. У пункті 6.7 Правил надання грошових коштів у позику (позика на умовах ануїтету) у разі невнесення чергового Ануїтетного платежу, до складу якого входить частина Позики, Позичальнику на таку частину Позики нараховується процентна ставка у розмірі, передбаченому Договором позики, за кожний день понадстрокового користування Позикою (або її частиною), починаючи з першого дня такого понадстрокового користування та закінчуючи днем сплати такого Ануїтетного платежу, але в будь-якому випадку не більше 90 календарних днів по кожному подібному Ануїтетному платежу. Після оплати Ануїтетного платежу та процентів нарахованих за понадстрокове користування Позикою(або її частиною), подальше повернення позики здійснюється згідно з Графіком платежів. Позивальник розуміє та погоджується з тим, що нарахування Процентів на Позику(або на її частину) за понадстрокове користування Позикою за договором позики не є штрафом, пенею чи будь-якою іншою штрафною санкцією в розумінні чинного законодавства, а застосовується виключно в якості процентної ставки на Позику за понадстрокове користування (а.с.13-22). Копією платіжної інструкції № аe49e7-33dc-414c-98ea-d73c5ae8233d від 05.05.2021 підтверджується факт переказу грошових коштів у сумі 8 500,00 грн на рахунок [PERSON] № [NUMBER] (а.с. 10, 24 зворот). Згідно відповіді АТ КБ «ПриватБанк» на ім`я [PERSON] в АТ КБ «ПриватБанк» емітовано картку № [NUMBER] , а також надано виписку по рахунку [PERSON] в АТ КБ «Приватбанк» за період з 05.05.2021 по 08.05.2021, якою підтверджується зарахування коштів (а.с.74-75). 26.10.2021 між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» (клієнт) та ТОВ «Фінансова компанія управління активами» (фактор) було укладено договір факторингу № 2610, за яким клієнт відступив факторові право грошової вимоги до боржників (а.с. 25 зворот -29). Згідно з актом прийому-передачі Реєстру заборгованостей від 26.10.2021 за Договором факторингу від 26.10.2021 № 2610 клієнт передав, а фактор прийняв: Реєстр заборгованостей від 26.10.2021 (а.с. 32). Із Реєстру прав вимог № 2 до Договору факторингу від 26.10.2021 № 2610 вбачається, що ТОВ «Фінансова компанія управління активами» набуло права грошової вимоги, зокрема, до відповідача за договором позики від 05.05.2021 № 1117312 у сумі 18 801,04 грн (а.с. 33 зворот - 34). 03.04.2023 між ТОВ «Фінансова компанія управління активами» (клієнт) та ТОВ «Фінпром Маркет» (фактор) було укладено договір факторингу № 030423-ФК, за яким клієнт відступив факторові право грошової вимоги до боржників (а.с. 37-41). Згідно з актом прийому-передачі Реєстру заборгованостей від 03.04.2023 за Договором факторингу від 03.04.2023 № 030423-ФК клієнт передав, а фактор прийняв: Реєстр заборгованостей від 03.04.2023 (а.с. 44). Із Реєстру заборгованостей від 03.04.2023 до Договору факторингу від 03.04.2023 № 030423-ФК вбачається, що ТОВ «Фінпром Маркет» набуло права грошової вимоги, зокрема, до відповідача за договором позики від 05.05.2021 № 1117312 у сумі 18 801,04 грн (а.с. 45 зворот-46). Із розрахунку заборгованості за договором позики від 05.05.2021 № 1117312 убачається, що станом на 13.06.2025 сума боргу відповідача становить 18\~801,04 грн, з яких: 8 500,00 грн сума заборгованості за основною сумою кредиту; 10\~301,04 грн сума заборгованості за відсотками, які розраховані у відповідності до пункту 3 договору позики та пункту 6.7 Правил надання грошових коштів у позику (на умовах повернення позики в кінці строку позики). ТОВ «Фінпром Маркет» зазначило, що всупереч умовам договору позики, відповідач не виконав свого зобов`язання. Після відступлення позивачу права грошової вимоги, відповідач не здійснив жодного платежу для погашення заборгованості ані на рахунки ТОВ «Фінпром Маркет», ані на рахунки попереднього кредитора. У частинах першій, третій статті 509 Цивільного кодексу\~України (далі\~за текстом\~ ЦК\~України)\~ вказано,\~що зобов`язанням\~є правовідношення,\~в якому\~одна сторона\~(боржник)\~зобов`язана вчинити\~на користь\~другої сторони\~(кредитора)\~певну дію\~(у\~тому числі\~сплатити гроші),\~а кредитор\~має право\~вимагати від\~боржника виконання\~його обов`язку.\~Зобов`язання має\~ґрунтуватися на\~засадах добросовісності,\~розумності та\~справедливості. Відповідно до частини першої статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Так, загальні правила щодо форми договору визначено у статті 639 Цивільного кодексу України, згідно з якою: - договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; - якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; - якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; - якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. Тобто будь-який вид договору, який укладається на підставі ЦК України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 Кодексу). Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09.09.2020 у справі № 732/670/19, від 23.03.2020 у справі № 404/502/18, від 07.10.2020 у справі № 127/33824/19. Відповідно до частин 1, 3, 4, 7 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Правила надання\~грошових коштів\~у позику\~ТОВ «1\~Безпечне агентство\~необхідних кредитів»\~перебувають в\~загальному доступі,\~будучи опублікованими\~на сайті https://mycredit.ua. Ці правила\~є публічною\~пропозицією (офертою)\~у розумінні\~статей 641,\~644\~ЦК України\~на укладення\~договору кредиту\~та визначають\~порядок і\~умови кредитування,\~права і\~обов`язки сторін,\~іншу інформацію.\~необхідну для укладення договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (частина дванадцята статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Таким чином електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ. Положення Закону України «Про електронну комерцію» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (пункт 6 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію»). Із огляду на вищевикладене, встановлено, що відповідач підписав електронний договір позики шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором «aStY3lxmgn», а тому суд доходить висновку, що факт укладення договору позики (ануїтет) № 1117312 від 05.05.2021 підтверджується матеріалами справи та узгоджується із статтями\~6,\~627 ЦК України\~та статтями\~11,\~12 Закону України «Про електронну комерцію». Із запропонованими умовами відповідач ознайомився та погодився з ними. Уклавши даний договір на умовах, викладених в ньому, відповідач тим самим засвідчив свою згоду та взяв на себе зобов`язання виконувати умови, які були в ньому закріплені. Згідно з частинами першою та третьою статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом. Статтею 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до статті 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату, а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога) (частина перша статті 1078 Кодексу). Із матеріалів справи убачається, що ТОВ «Фінпром Маркет» надало належні, достатні та допустимі докази на підтвердження переходу права вимоги до [PERSON] за укладеним договором позики. Відповідно до статті 1082 ЦК України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом. Згідно з правовою позицією, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 23.09.2015 у справі № 6-979цс15, боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору. Неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі. Проте, всупереч умовам договору позики, відповідач не виконав своїх зобов`язань, не погасив наявну заборгованість ані попередньому кредитору, ані новому. Відповідно до частини першої статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з частиною першою статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (частина перша статті 599 ЦК України). Відповідно до\~статті 610 ЦК України\~порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно з частиною першою статті 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до частини першої статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до\~статті 629 ЦК України\~договір є обов`язковим до виконання сторонами. Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Процентна ставка за кредитним договором може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором (частина перша статті 1056-1 Кодексу). Матеріали справи не містять підтверджень, що саме надані фінансовою установою Правила надання грошових коштів у позику були надані при укладенні договору позичальнику та він ознайомився і погодився з ними, підписуючи договір позики, а також те, що вказаний документ на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містив умови, зокрема й щодо пролонгації договору. Надані позивачем Правила надання грошових коштів у позику, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку, в договорі, який безпосередньо підписаний відповідачем і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому правил приєднання як другої сторони до запропонованого договору. Тому, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді умови пролонгації по кредиту. Отже, розрахувати відсотки необхідно в межах строку дії договору, тобто за 64 дні, починаючи з 05.05.2021 по 07.07.2021, розмір яких складатиме 8 704,00 грн ( 8 500*1,6%*64 дні). Із огляду на встановлені обставини справи, невиконання відповідачем зобов`язань за договором, з нього належить стягнути заборгованість за Договором позики (на умовах повернення позики в кінці строку позики) № 1117312 від 05.05.2021 у сумі 17\~204,00 грн, із яких 8\~500,00 грн тіло кредиту, 8\~704,00 грн проценти за користування ним. За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: - розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; - розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Підсумовуючи, можна зробити висновок, що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Із запровадженням з 15.12.2017 змін до ЦПК України законодавцем принципово по новому визначено роль суду у позовному провадженні, а саме: як арбітра, що надає оцінку тим доказам та доводам, що наводяться сторонами у справі, та не може діяти на користь будь-якої із сторін, що не відповідатиме основним принципам цивільного судочинства. Відповідно до пунктів 1, 2, 4, 5, 6, 12 частини третьої статті 2 ЦПК України основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема, верховенство права; повага до честі і гідності, рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом; змагальність сторін; диспозитивність; пропорційність; відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення. Зі змісту статей 10, 11, 12, 13 ЦПК України в узагальненому вигляді, при вирішенні цивільного спору, у тому числі і при вирішенні питання щодо розподілу судових витрат, суд керується Конституцією України, законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, застосовує інші правові акти, враховує завдання цивільного судочинства, забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами, особливості предмета спору та ціну позову, складність справи, її значення для сторін та час, необхідний для розгляду справи, покладення доведення обставин, які мають значення для справи, саме сторонами, права яких є рівними, як і покладення саме на кожну сторону ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій та з урахуванням меж заявлених вимог та заперечень та обсягу поданих доказів. При розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань (частина перша статті 182 ЦПК України). Тобто саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони. Це підтверджується і такими нормами ЦПК України. Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності. Велика Палата Верховного Суду у додатковій постанові від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу вважала за необхідне надати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких позивач має заперечення. Зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи (постанови Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19 та від 06.12.2019 у справі № 910/353/19, а також постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 25.05.2021 у справі № 910/7586/19). На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу позивачем надано копії договору № 01-11/24 про надання правничої допомоги від 01.11.2024, витягу з Акта «12-П приймання-передачі наданої правничої допомоги за Договором про надання правничої допомоги №01-11/24 від 01.11.2024, 30.04.2025, акта приймання-передачі справ на надання правничої допомоги. Ураховуючи відсутність заперечень з боку [PERSON] щодо розміру витрат на правничу допомогу, суд не має підстав для втручання у договірні відносини адвоката і його клієнта та змінювати погоджений ними розмір оплати послуг адвоката, а тому з відповідача належить стягнути 3 220,00 грн у відшкодування витрат позивача на оплату правничої допомоги пропорційно до розміру задоволених вимог (92%). Крім того, відповідно до вимог статті 141 ЦПК України з відповідача належить стягнути на користь позивача сплачений судовий збір пропорційно до розміру задоволених вимог (92%). Ураховуючи викладене,

Outcome: partial