Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-15 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача. У липні 2025 року [PERSON] звернулася до Самарівського міськрайонного суду Дніпропетровської області з позовом до [PERSON] , в якому просила встановити факт проживання однією сім`єю [PERSON] , [INFO] , постійно, у період з березня 2018 року та до часу відкриття спадщини, з [PERSON] , [INFO] , померлою [INFO] . В обґрунтування заявлених вимог позивачка зазначає, що вона є похресницею [PERSON] , [INFO] . З моменту свого народження позивачка сприймала [PERSON] , як свою матір, оскільки рідна матір позивачки померла ще в 1983 році, вони мали тісні родинні зв`язки і все життя вона була поруч з її родиною. [INFO] раптово помер чоловік [PERSON] [PERSON] , внаслідок чого відкрилася спадщина у виді частки спадкового майна, яку отримала його дружина [PERSON] . Починаючи з 2016 року [PERSON] почала хворіти та потребувати сторонньої допомоги. [PERSON] зазначає, що постійно допомагала [PERSON] , часто забирала її до себе додому, а з березня 2018 року остання стала проживати в родині позивачки. [INFO] [PERSON] померла. [PERSON] наполягає на тому, що вона разом з померлою безперервно проживали однією сім`єю з березня 2018 року та по момент її смерті за адресою: [ADDRESS] . Крім того, вони вели спільне господарство, мали взаємні права та обов`язки, позивачка понесла всі витрати на поховання [PERSON] , отримала довідку про причину смерті [PERSON] , її свідоцтво про смерть, свідоцтво про поховання тощо. Позивачка зазначає, що [PERSON] має спадком ця першої черги дочку [PERSON] , [INFO] , яка ще 1990-х роках виїхала до рф є громадянкою вказаної країни, однак на територію України не приїжджала, навіть не була на похованні матері, на території України була приблизно в 2009 році. Таким чином, [PERSON] вважаючи себе спадкоємицею 4 черги, звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, однак у видачі свідоцтва про право на спадщину їй було відмовлено, тому вона звернулася до суду із вказаним позовом. Процесуальні дії у справі. Ухвалою судді Самарівського міськрайонного суду Дніпропетровської області Сороки О.В. від 21 липня 2025 року відкрито провадження у справі, цією ж ухвалою зобов`язано Першу самарівську державну нотаріальну контору Дніпропетровської області, надати копію спадкової справи після смерті [PERSON] , померлої [INFO] (а.с. 34). Ухвалою Самарівського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 22 липня 2025 року витребувано з Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України інформацію стосовно перетину кордону України громадянкою рф- [PERSON] (а.с. 36). Ухвалою Самарівського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18 вересня 2025 року призначено розгляд справи по суті (а.с. 56). Позиція сторін в судовому засіданні. В судовому засіданні представник позивача адвокат Олійник О.А. позов підтримала, надала детальні пояснення по суті позову щодо обставин спільного проживання зі спадкодавцем. Звернула увагу на те, що спадкоємиця першої черги відповідачка по справі фактично відмовилася від прийняття спадщини після смерті своєї матері, будучи громадянкою рф, не заперечувала проти прийняття спадщини [PERSON] , яку вона вважає повноправною спадкоємицею. Відповідач відзив на позов не подала, повторно в судове засідання не з`явилася, повідомлена про розгляд справи шляхом опублікування оголошення на сайті суду, тому відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України, суд провів заочний розгляд справи. Представник третьої особи - Першої самарівської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) у судове засідання не з`явився, надавши заяву про розгляд справи у його відсутність, а також надавши копію спадкової справи, заведеної після смерті [PERSON] , померлої [INFO] . Суд, дослідивши подані докази з точки зору належності та допустимості, а у своїй сукупності з точки зору достатності, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] (а.с.8). Після її смерті відкрилася спадщина у виді квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло, у відповідності до якого [PERSON] є власником частини означеної квартири (а.с. 11) та свідоцтвом про право на спадщину за законом, у відповідності до якого [PERSON] набула у спадщину цієї ж квартири (а.с. 14). Судом встановлено, що 28.08.2024 року [PERSON] звернулася до Першої самарівської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] , в результаті, було зареєстровано спадкову справу за № 179/2024, що підтверджується наданим витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 29.07.2025 року за № 72901532, а також матеріалами наданої спадкової справи. Між тим, у вчиненні нотаріальної дії [PERSON] було відмовлено у зв`язку відсутністю документів, що підтверджують факт родинних відносин зі спадкодавцем (а.с. 50). Між тим, суду доведено, що [PERSON] разом з [PERSON] з березня 2018 року та по момент смерті останньої безперервно проживали однією сім`єю за адресою: [ADDRESS] та вели спільне господарство. Вказане підтверджується наданим актом сумісного проживання з померлим від 25 вересня 2024 року (а.с. 21), а також показаннями свідків в судовому засіданні. Так, свідки [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , кожен окремо, підтвердили той факт, що померла [PERSON] була хрещеної матір`ю [PERSON] . Матір позивачки померла ще в 1983 році, а [PERSON] ставилася до позивачки, як до рідної дочки. В свою чергу, відповідачка по справі виїхала до рф, та не приїздила на територію України задовго до повномасштабного вторгнення рф на територію України. Коли раптово помер чоловік [PERSON] , позивачка по справі взяла на себе всю опіку над нею, а з вересня 2018 року [PERSON] забрала [PERSON] до себе додому, там у неї була своя кімната, разом вони вели спільне господарство, займалися вихованням дітей [PERSON] , у них були відносини матері та дочки. Норми права застосовані судом. У статті 1216\~ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав і обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за виключенням тих прав і обов`язків, що зазначені у статті 1219\~ЦК України (статті 1218, 1231 ЦК України). Згідно з частиною другою статті 1220\~ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи, або день, з якого вона оголошується померлою. Відповідно до ст. 1264 Цивільного кодексу України, у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. За змістом норми статті 1268\~ЦК України порядок прийняття спадщини встановлюється залежно від того чи проживав постійно спадкоємець разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Так, відповідно до частин третьої і четвертої статті 1268\~ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї. Місцем проживання фізичної особи, згідно з частиною першою статті 29 ЦК України, є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Згідно п. 2, 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 1 січня 2004 року тощо. Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини. Відповідно до абзацу 3 пункту 3 Постанови № 7, місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця, яке визначається за правилами статті 29, частини другої статті 1221 ЦК України. Якщо спадкодавець мав кілька місць проживання, місцем відкриття спадщини вважається останнє місце реєстрації спадкодавця. Згідно роз`яснень викладених у п.п. 2, 23 Постанови №7, якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд про встановлення цих фактів. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку з цим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутись в суд з заявою про встановлення факту постійного проживання з спадкодавцем на час відкриття спадщини. Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення факту постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки (постанова Верховного Суду від 02 червня 2021 року у справі № 133/960/19 провадження № 61-18742св20). Обов`язковою умовою для визнання осіб членами однієї сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт, наявність інших обставин, які підтверджують реальність сімейних відносин (рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/99). Для набуття права на спадкування за законом на підставі статті 1264 ЦК України необхідне встановлення двох юридичних фактів: а) проживання однією сім`єю із спадкодавцем; б) на час відкриття спадщини має сплинути щонайменше п`ять років, протягом яких спадкодавець та особа (особи) проживали однією сім`єю (постанова Верховного Суду від 09 червня 2021 року у справі № 346/5702/18 (провадження № 61-17111св20). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 644/6274/16-ц (провадження № 14-283цс18) вказано, що обов`язковими умовами для визнання особи членом сім`ї, крім спільного проживання, є: ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин. Отже, законодавство не передбачає вичерпного переліку членів сім`ї та визначає критерії, за наявності яких особи складають сім`ю. Такими критеріями є спільне проживання (за винятком можливості роздільного проживання подружжя з поважних причин і дитини з батьками), спільний побут і взаємні права й обов`язки. Таким чином, для встановлення факту проживання однією сім`єю, тобто доведення існування передбачених статтею 1264 ЦК України підстав для визнання особи спадкоємцем четвертої черги, необхідні докази, які доводили б у всій сукупності факти щодо ведення особами спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, спільних витрат, взаємних прав та обов`язків. Відповідно до ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до вимог ст.ст.78,79 ЦПК України обставини справи, які законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень (ч.3 ст.77 ЦПК). Суд вважає, що позивачка за допомогою належних та допустимих доказів довела факт її постійного спільного проживання однією сім`єю разом зі спадкодавцем [PERSON] , яка померла [INFO] , на час відкриття спадщини за адресою: [ADDRESS] . Встановлення факту постійного сумісного проживання з померлою має для позивачки юридичне значення, оскільки необхідне для встановлення факту прийняття спадщини в розумінні ч. 3 ст. 1268 Цивільного кодексу України. Аналізуючи надані заявником та досліджені в судовому засіданні письмові докази суд вважає, що юридичний факт, який просить встановити позивачка, знайшов своє підтвердження та його об`єктивність не викликає сумніву у суду. А тому, враховуючи зазначені вище обставини та положення діючого законодавства, приймаючи до уваги, що встановлення даного факту має для позивачки має юридичне значення, а саме для встановлення факту прийняття спадщини в розумінні ч. 3 ст. 1268 Цивільного кодексу України, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] є обґрунтованим та підлягає задоволенню.

Outcome: approved