Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-15 00:00:00

ТОВ "КОЛЛЕКТ ЦЕНТР" звернулося в суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості в розмірі 158700 грн 00 коп за Договором про споживчий кредит № 100006299 (індивідуальна частина) від 10.09.2021 р, укладеним між [PERSON] та ТОВ "МІЛОАН". В обгрунтування позовних вимог позивач вказав, що 10.09.2021 між ТОВ "МІЛОАН" та [PERSON] укладений Договір про споживчий кредит № 100006299 (індивідуальна частина), відповідно до якого [PERSON] отримав кредит у сумі 20000,00 грн строком на 30 днів, починаючи з 10.09.2021 р., та зобов`язався повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом. Стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом - 5,00% від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. Комісія за надання кредиту - 2200,00 грн, яка нараховується за ставкою 11,00% від суми кредиту одноразово. Відповідач кредитні кошти отримав, але свої зобов`язання належним чином не виконав, внаслідок чого у нього виникла заборгованість за зобов`язаннями по Договору про споживчий кредит № 100006299 (індивідуальна частина) від 10.09.2021 р. 17.12.2021 року між TOB «МІЛОАН» та ТОВ "ВЕРДИКТ КАПІТАЛ" був укладений Договір факторингу № 17/12-2021-62, відповідно до якого TOB «МІЛОАН» передало (відступило) за плату ТОВ "ВЕРДИКТ КАПІТАЛ" права вимоги, а ТОВ "ВЕРДИКТ КАПІТАЛ" прийняло належні TOB «МІЛОАН» права вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників, зокрема, право вимоги за Договором про споживчий кредит № 100006299 (індивідуальна частина) від 10.09.2021 р до відповідача [PERSON] на суму 89700,00 грн, з яких: 20000,00 грн заборгованість за кредитом, 67500,00 грн заборгованість по процентам та 2200,00 грн заборгованість по комісії. 10.03.2023 року між ТОВ "ВЕРДИКТ КАПІТАЛ" та ТОВ "КОЛЛЕКТ ЦЕНТР" був укладений Договір про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги № 10-03/2023/01, відповідно до якого ТОВ "ВЕРДИКТ КАПІТАЛ" передало (відступило) за плату ТОВ "КОЛЛЕКТ ЦЕНТР" права вимоги, а ТОВ "КОЛЛЕКТ ЦЕНТР" прийняло належні ТОВ "ВЕРДИКТ КАПІТАЛ" права вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників, в тому числі право вимоги за Договором про споживчий кредит № 100006299 (індивідуальна частина) від 10.09.2021 р до відповідача [PERSON] на суму 158700,00 грн, з яких: 20000,00 грн заборгованість за кредитом, 136500,00 грн заборгованість по процентам та 2200,00 грн заборгованість по комісії. Відповідач на користь нового кредитора ТОВ "КОЛЛЕКТ ЦЕНТР" жодних платежів станом на 22.07.2025 р (дата звернення з позовом до суду) не здійснив. Тому позивач просить позов задовольнити, стягнути з [PERSON] заборгованість за Договором про споживчий кредит № 100006299 (індивідуальна частина) від 10.09.2021 р у розмірі 158700,00 грн, з яких: 20000,00 грн заборгованість за кредитом, 136500,00 грн заборгованість по процентам та 2200,00 грн заборгованість по комісії та судові витрати. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30.07.2025 цивільна справа № 682/1891/25 передана на розгляд судді Зеленській В.І. (а.с.93). Ухвалою Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 30.07.2025 відкрите провадження у справі № 682/1891/25 і справа призначена до розгляду в порядку загального позовного провадження з участю сторін. У позовній заяві представник позивача просить розглянути справу за його відсутності. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідач [PERSON] належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи судом, відзив на позов не подав. Представник відповідача - адвокат Жилюк О.В. в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково та пояснив, що [PERSON] дійсно 10.09.2021 р уклав з ТОГВ "МІЛОАН" Договір про споживчий кредит № 100006299 (індивідуальна частина) на умовах, вказаних в Договорі, та отримав кредит в розмірі 20000 грн. Проте, через відсутність коштів відповідач не зміг виконати свої кредитні зобов`язання, внаслідок чого у нього виникла заборгованість за кредитом в сумі 87500,00 грн, з яких: 20000,00 грн заборгованість за кредитом, 67500,00 грн заборгованість по процентам. Вважає, що фактор ТОВ "ВЕРДИКТ КАПІТАЛ", яке викупило у ТОВ "МІЛОАН" заборгованість [PERSON] за Договором про споживчий кредит № 100006299 (індивідуальна частина) від 10.09.2021 р в сумі 89700 грн, з яких: 20000,00 грн заборгованість за кредитом, 67500,00 грн заборгованість по процентам та 2200 грн заборгованість по комісії, безпідставно збільшило суму заборгованості відповідача та нарахувало проценти за користування кредитом, оскільки таке право Договором факторингу № 17/12-2021062 від 17.12.2021 р не передбачене. Просить позов задовольнити частково. Дослідивши позовну заяву та письмові докази, суд приходить до наступного. Частинами 1, 3 статті 12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно зі ст.205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків. У випадках, встановлених договором або законом, воля сторони до вчинення правочину може виражатися її мовчанням. Відповідно до положень ч. 1, ч.2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 ст.638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно з ч. 1, ч.2 ст.639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства (ч. 7 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Відповідно до ч.ч. 3-6, ч.8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. У разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» моментом підписання електронної правової угоди є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» за умови використання засобу електронного цифрового підпису всіма сторонами електронної правової угоди; електронний підпис одноразовим ідентифікатором, визначеними цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) при письмовій згоді сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Відповідно до положень ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова Установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст.1048 ЦК України). Частиною 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно зі ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Статтею 1056-1 ЦК України встановлено, що процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. 10.09.2021 між ТОВ "МІЛОАН" та [PERSON] укладений Договір про споживчий кредит № 100006299 (індивідуальна частина) шляхом підписання кредитного договору відповідачем електронним підписом з використанням наданого кредитодавцем одноразового ідентифікатора W84645 (а.с.32-38, 31). Відповідно до умов Договору ТОВ "МІЛОАН" надало [PERSON] кредит у розмірі 20000,00 грн строком на 30 днів з 10.09.2021 до 10.10.2021 (п.п.1.2, п.п. 1.3, 1.4 Договору). Також сторони визначили можливість продовження строку кредитування, умови і строк нарахування процентів за користування кредитом, у тому числі у випадку його пролонгації згідно з п. 2.3.1.2. Договору. Умови договору про розміри процентної ставки погоджено сторонами, договір було укладено в електронній формі, з умовами договору відповідач був ознайомлений, а відтак погодився виконувати взяті на себе зобов`язання, у тому числі і щодо сплати процентів за користування кредитними коштами. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05 квітня 2023 року у справі №910/4518/16 висловила таку правову позицію: «надання кредитодавцю можливості нарахування процентів відповідно достатті 1048 ЦК Українипоза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту вочевидь порушить баланс інтересів сторін - на позичальника буде покладений обов`язок, який при цьому не кореспондується жодному праву кредитодавця.Отже, припис абзацу другого частини першоїстатті 1048 ЦК Українипро щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другоюстатті 1050 ЦК України. Велика Палата Верховного Суду підкреслює, що зазначене в цьому розділі постанови не означає, що боржник не повинен у повному обсязі виконувати свій обов`язок за кредитним договором. Боржник не звільняється від зобов`язань зі сплати нарахованих у межах строку кредитування, зокрема до пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, процентів за «користування кредитом». Установлений кредитним договором строк кредитування лише визначає часові межі, в яких проценти за «користування кредитом» можуть нараховуватись, не скасовуючи при цьому обов`язок боржника щодо їх сплати.Отже, якщо позичальник прострочив виконання зобов`язання з повернення кредиту та сплати процентів за «користування кредитом», сплив строку кредитування чи пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту не може бути підставою для невиконання такого зобов`язання. Зазначене також є підставою для відповідальності позичальника за порушення грошового зобов`язання.» Особливості нарахування процентів визначені п.п.2.2, 2.3 про споживчий кредит № 100006299 (індивідуальна частина) від 10.09.2021, укладеному між сторонами. Відповідно до п.2.2 розділу 2 договору «Умови виконання» встановлено: позичальник сплачує кредитодавцю комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом у розмірах, зазначених в п 1.5.1.-1.5.2. договору, в термін (дату) вказаний в п.1.4. У випадку якщо позичальник продовжує строк кредитування вказаний в п. 1.3 договору, він додатково має сплатити комісію за управління та обслуговування кредиту, проценти за ставкою визначеною п. 1.5.2. або проценти за стандартною (базовою) ставкою, визначеною п. 1.6 договору, в сумі та на умовах визначених п.2.3 Договору. Нарахування кредитодавцем процентів за користування кредитом здійснюється з дати наступної за днем надання кредиту по дату завершення строку кредитування (з урахуванням можливих пролонгацій) на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування, з урахуванням особливостей передбачених п.2.2.3 договору. Проценти нараховуються за стандартною (базовою) ставкою, що визначена п.1.6. цього договору, яка є незмінною протягом всього строку кредитування, окрім випадків, коли за умовами акцій, програм лояльності, спеціальних пропозицій, тощо, визначена в п. 1.5.2 процентна ставка протягом первісного строку кредитування визначеного п. 1.3, запропонована позичальнику зі знижкою і є меншою за стандартну (базову) ставку встановлену п.1.6 Договору. Якщо визначена п. 1.5.2 процентна ставка є нижчою від стандартної (базової) ставки, то після завершення первісного строку кредитування та/або строку пролонгації на пільгових умовах, проценти з дня продовження строку кредитування (пролонгації) на стандартних (базових) умовах згідно з п.2.3.1.2 продовжують нараховуватись за базовою ставкою згідно п. 1.6. договору. Стандартна (базова) процентна ставка не є підвищеною. Якщо розмір зобов`язань позичальника зі сплати процентів протягом первісного строку кредитування та/або строку пролонгації на пільгових умовах є меншим ніж заборгованість зі сплати процентів за аналогічний строк кредитування, що продовжений на стандартних (базових) умовах, це означає, що протягом первісного строку кредитування та/або в період пролонгації на пільгових умовах позичальнику була надана знижка, що дорівнює різниці між стандартною (базовою) ставкою встановленою п.1.6 та процентною ставкою визначеною п.1.5.2 договору. Після спливу строку кредитування (з урахуванням пролонгацій) нарахування процентів за користування кредитом припиняється. Розмір стандартної (базової) ставки не може бути збільшено товариством без письмової (такої, що прирівнюється до письмової) згоди позичальника. У пункті 2.3 договору визначено порядок пролонгації строку кредитування. Відповідно до п. 2.3.1.1. договору передбачено, що позичальник має право неодноразово продовжувати та/або поновлювати пільговий період та збільшувати строк кредитування на таких саме умовах, за умови, що кредитодавцем надана така можливість позичальнику відповідно до розділу 6 Правил. Для продовження/поновлення пільгового періоду та збільшення строку кредитування за цим пунктом позичальник має вчинити дії передбачені розділом 6 Правил, у т.ч. сплатити комісію за управління та обслуговування кредиту та певну частку заборгованості по кредиту. Відповідно до п. 2.3.1.2 договору позичальник може збільшити строк кредитування на 1 (один) день шляхом продовження користування кредитними коштами після завершення строку кредитування (з урахуванням всіх пролонгацій). Таке збільшення (продовження) строку кредитування відбувається кожен раз коли позичальник продовжує користуватись кредитними коштами після спливу раніше визначеного строку кредитування, але загалом не може перевищувати 60 днів. У випадку, якщо внаслідок чергового продовження строку кредитування Позичальником у спосіб вказаний цим пунктом, загальний період пролонгації на стандартних (базових) умовах перевищить 60 днів, таке продовження здійснюється на кількість днів, що залишилась до досягнення загальним строком пролонгації на стандартних (базових) умовах 60 днів. Користування кредитними коштами припиняється, якщо у позичальника відсутня заборгованість перед кредитодавцем за кредитом (тілом кредиту). Якщо позичальник здійснює продовження строку кредитування (пролонгацію) на стандартних (базових) умовах, проценти за користування кредитом протягом періоду на який продовжено строк кредитування нараховуються за стандартною (базовою) ставкою наведеною в п.1.6 Договору. За таких обставин, умовами кредитного договору сторони передбачили порядок продовження строку кредиту та умови і строк нарахування процентів за користування кредитом. За відсутності доказів повернення відповідачем кредитних коштів та обумовленої суми процентів за користування кредитом до 10.10.2021, відбулося продовження користування кредитними коштами після завершення строку кредитування, що свідчить про пролонгацію строку кредитування на стандартних умовах, як передбачено п. 2.3.1.2 Договору. Отже, сторони узгодили істотні умови Кредитного договору: розмір позики, грошову одиницю, в якій надано позику, строк та умови кредитування, основні умови кредитування з урахуванням побажань споживача, орієнтовну загальну вартість кредиту для споживача за весь строк користування кредитом, реальну річну процентну ставку, порядок повернення кредиту, процентну ставку, яка застосовується при невиконанні зобов`язання щодо повернення кредиту, пролонгацію Договору та спосіб підписання Договору за допомогою електронного підпису з використанням одноразового ідентифікатора W84645 (а.с.32-38, 31), що свідчить про наявність волі відповідача на укладення Кредитного договору № 100006299 саме на таких умовах. Вказане також стверджується Анкетою-Заявою [PERSON] на кредит № 100006299 (а.с.30), Паспортом споживчого кредиту № 100006299 (а.с.38), Графіком платежів за договором про споживчий кредит 100006299 від 10.09.2021(а.с.37), які є додатками до Договору про споживчий кредит № 100006299 від 10.09.2021, та квитанцією LIQPAY, з якої вбачається, що 10.09.2021 на вказану відповідачем картку 473121*12 відбувся переказ коштів в сумі 20000,00 грн згідно з Договором № 100006299 (а.с.39) та довідкою про ідентифікацію, виданою ТОВ "МІЛОАН", з якої вбачається, що 10.09.2021 на мобільний номер телефону відповідача [NUMBER] було надіслано одноразовий ідентифікатор W84645 (а.с.31). У статті 3 Закону України "Про електронну комерцію" зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Укладення Договору про споживчий кредит № 100006299 (індивідуальна частина) від 10.09.2021 здійснене сторонами в електронній формі в особистому кабінеті позичальника, що створений в інформаційно-телекомунікаційній системі Товариства, доступ до якої забезпечений відповідачу через сайт або відповідний мобільний додаток чи інші засоби. Встановивши, що без отримання смс-повідомлення, без здійснення входу на вебсайт товариства за допомогою логіна і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений, суд вважає, що укладення кредитного договору у запропонованій формі відповідало внутрішній волі відповідача, цей правочин відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Аналогічні висновки викладено у постановах Верховного Суду від 28 квітня 2021 року у справі № 234/7160/20 (провадження № 61-2903св21), від 01 листопада 2021 року у справі № 234/8084/20 (провадження № 61-2303св21). Викладене узгоджується також з позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 14.06.2022 по справі № 757/40395/20-ц. Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. На підтвердження розміру заборгованості по процентам до позовної заяви надано розрахунок заборгованості із зазначенням щоденних нарахувань процентів та погашення по кредитному договору. З відомостей ТОВ "МІЛОАН" про щоденні нарахування та погашення за Договором про споживчий кредит № 100006299 від 10.09.2021 вбачається, що станом на 17.12.2021 р заборгованість [PERSON] за Договором про споживчий кредит № 100006299 (індивідуальна частина) від 10.09.2021 р становить 89700,00 грн: 20000,00 грн заборгованість за тілом кредиту, 67500,00 грн заборгованість по процентам, 2200,00 грн заборгованість по комісії (а.с.40-41). Відповідачем не надано доказів на спростування означеного розміру заборгованості по кредитному договору. Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до положень ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Згідно з ч.1 ст.1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Згідно з правовою позицією, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 23 вересня 2015 року у справі №6-979цс15 "...заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом... Боржник, який не отримав повідомлення про передачу прав вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору... Неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі". 17.12.2021 року між ТОВ "МІЛОАН" та ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» укладений Договір факторингу № 17/12-2021-62, відповідно до якого ТОВ "МІЛОАН" передало (відступило) за плату ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» права вимоги, а ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» прийняло належні ТОВ "МІЛОАН" права вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників (а.с.49-59). Відповідно до Реєстру боржників до Договору факторингу № 17/12-2021-62 від 17.12.2021 року ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» набуло право грошової вимоги до відповідача [PERSON] за Договором про споживчий кредит № 100006299 (індивідуальна частина) від 10.09.2021 р на суму 89700,00 грн, з яких: 20000,00 грн - заборгованість за кредитом, 67500,00 грн - заборгованість по процентам та 2200,00 грн заборгованість по комісії (а.с.60-63). Відповідно до ч.1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених ст.515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі ст. 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. У п.2.3 Договору факторингу № 17/12-2021-62 від 17.12.2021 року, укладеному між ТОВ "МІЛОАН" та ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ», визначено, що за цим Договором клієнт, тобто ТОВ "МІЛОАН", відступає Факторові, тобто ТОВ "ВЕРДИКТ КАПІТАЛ", право грошової вимоги до Боржників виключно в частині тих сум заборгованості, що визначені в Реєстрах Боржників (а.с.49). Отже, Договором факторингу № 17/12-2021-62 від 17.12.2021 року між ТОВ "МІЛОАН" та ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» не передбачене право фактора нараховувати проценти чи визначати інший розмір заборгованості, ніж той, що вказаний в реєстрі боржників, зокрема і за Договором про споживчий кредит № 100006299 (індивідуальна частина) від 10.09.2021 р. 10.03.2023 року між ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» та позивачем ТОВ "КОЛЛЕКТ ЦЕНТР" укладений Договір № 10-03/2023/01 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги, відповідно до якого ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» передало (відступило) за плату ТОВ "КОЛЛЕКТ ЦЕНТР" права вимоги, а ТОВ "КОЛЛЕКТ ЦЕНТР" прийняло належні ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» права вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників (а.с.64-76). Відповідно до Реєстру боржників до Договору № 10-03/2023/01 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги від 10.03.2023 р ТОВ "КОЛЛЕКТ ЦЕНТР" набуло право грошової вимоги до відповідача [PERSON] за Договором про споживчий кредит № 100006299 (індивідуальна частина) від 10.09.2021 р на суму 158700,00 грн, з яких: 20000,00 грн - заборгованість за кредитом, 136500,00 грн - заборгованість по процентам та 2200,00 грн заборгованість по комісії (а.с.77-80). З наведеного вбачається, що в порушення п.2.3 Договору факторингу № 17/12-2021-62 від 17.12.2021 року, укладеному між ТОВ "МІЛОАН" та ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ», вимог ст. 512 ч. 1 ЦК України ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» здійснило нарахування заборгованості зі сплати відсотків за Договором про споживчий кредит № 100006299 (індивідуальна частина) від 10.09.2021 р за період з 17.12.2021 р по 23.02.2022 р (а.с.42-43) та збільшило їх розмір з 67500,00 грн до 136500,00 грн . Відповідно до ч.1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених ст.515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), але згідно зі ст. 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Оскільки первісний кредитор ТОВ "МІЛОАН" за Договором факторингу № 17/12-2021-62 передало ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» право вимоги до відповідача [PERSON] за Договором про споживчий кредит № 100006299 (індивідуальна частина) від 10.09.2021 р на суму 89700,00 грн, з яких: 20000,00 грн - заборгованість за тілом кредиту, 67500,00 грн - заборгованість по процентам та 2200,00 грн - заборгованість по комісії (а.с.63), Договором факторингу № 17/12-2021-62 не передбачено право фактора нараховувати проценти за кредитом, то відповідно до ст. 514 ЦК України ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» і ТОВ "КОЛЛЕКТ ЦЕНТР", які отримали право вимоги до [PERSON] за Договором про споживчий кредит № 100006299 (індивідуальна частина) від 10.09.2021 р, не вправі змінити обсяг і умови прав, що перейшли від первісного кредитора ТОВ "МІЛОАН". А отже, нарахування факторами процентів за Договором про споживчий кредит № 100006299 (індивідуальна частина) від 10.09.2021 р за період після первинного відступлення прав вимоги, тобто після 17.12.2021, та включення цієї суми в розмір заборгованості [PERSON] є протиправним і таким, що не підлягає задоволенню. З урахуванням наведеного, з [PERSON] підлягає стягненню в користь позивача заборгованість за Договором про споживчий кредит № 100006299 (індивідуальна частина) від 10.09.2021 р в сумі 87500,00 грн, з яких: 20000,00 грн заборгованості за кредитом та 67500,00 грн заборгованості за відсотками. Щодо стягнення з відповідача комісії в сумі 2200,00 грн за Договором про споживчий кредит № 100006299 (індивідуальна частина) від 10.09.2021 р, то суд приходить до наступного. Відповідно до ч. 2 ст. 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Згідно абз. 3 ч. 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (в редакції станом на 01 січня 2017 року - остання редакція до набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування») кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною. 10 червня 2017 року набрав чинності Закон України «Про споживче кредитування» від 15 листопада 2016 року № 1734-VІІІ. Цей Закон визначає загальні правові та організаційні засади споживчого кредитування в Україні відповідно до міжнародно-правових стандартів у цій сфері. У зв`язку з чим у Законі України «Про захист прав споживачів» статтю 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування». Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування», після укладення договору про споживчий кредит, кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит. Частиною 5 статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» визначено, що умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. На виконання вимог, у тому числі, п. 4 ч. 1 ст. 1 та ч. 2 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування», Правління Національного банку України постановою від 08 червня 2017 року № 49 затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі - Правила про споживчий кредит). Цією ж постановою визнано такою, що втратила чинність, постанову Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту». Відповідно до пункту 5 Правил розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, - щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил. Банк має право обчислювати загальні витрати за споживчим кредитом, базуючись на припущенні, що платежі за послуги банку залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит, якщо договір про споживчий кредит містить умови, що дозволяють зміну процентної ставки та/або інших платежів за послуги банку, включених до загальних витрат за споживчим кредитом, і така зміна не може бути визначена на момент обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки (п. 8 Правил про споживчий кредит). Згідно з додатком 1 до Правил про споживчий кредит загальні витрати за споживчим кредитом, тобто витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги банку (у тому числі за ведення рахунків) та кредитного посередника (за наявності), які сплачуються споживачем і пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту. Правила про споживчий кредит розроблені й затверджені на виконання вимогЗУ «Про споживче кредитування`та підтверджують правомірність дій банку щодо встановлення у договорі споживчого кредиту комісії за обслуговування кредитної заборгованості. Закон України «Про споживче кредитування» розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЗУ «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит. Згідно з ч. 5 ст. 12 ЗУ «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст.11, ч. 5 ст.12 ЗУ «Про споживче кредитування». Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19, постанові Верховного Суду від 29 листопада 2023 року у справі № 461/2857/20. У постанові Верховного Суду від 31 серпня 2022 року у справі № 202/5330/19 зазначено, що: «у кредитному договорі не зазначено переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування). При цьому до таких послуг не може бути віднесено щомісячне надання інформації про стан кредиту, яку споживач має право отримувати безоплатно згідно з ч. 1 та ч. 2ст. 11 ЗУ «Про споживче кредитування». Банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні оспорюваного кредитного договору. За таких обставин положення пункту 1.2 та розділу 4 кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст.11, ч. 5 ст.12 ЗУ «Про споживче кредитування». Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 1ст. 81 ЦПК України). Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ч. 1-3ст. 89 ЦПК України). З матеріалів справи не вбачається необхідності внесення плати за додаткові, супутні послуги позивача, пов`язані з розрахунково-касовим обслуговуванням, в кредитному договорі не зазначено переліку додаткових та супутніх послуг кредитодавця, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, що надаються [PERSON] та за які була встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування). Враховуючи, що позивач не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні кредитного договору, то положення договору та вимоги про стягнення комісії за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст.11, ч. 5 ст.12 ЗУ «Про споживче кредитування», а позовні вимоги в частині стягнення з [PERSON] 2200 грн комісії задоволенню не підлягають. Позовна заява ТОВ "КОЛЛЕКТ ЦЕНТР" подана через систему "Електронний суд", тому при зверненні з позовом до суду позивачем сплачений судовий збір відповідно до ч.3 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" в сумі 2422,40 грн із застосуванням коефіцієнту 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору (а.с.1). Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи вимоги ст. 141 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню в користь позивача судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог в сумі 1335,60 грн. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать також витрати на професійну правничу допомогу, що передбачено п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Позивач просить стягнути з відповідача витрати на правничу допомогу, які складають 25000 грн і підтверджуються наданими доказами: Договором № 01-07/2024 від 01 липня 2024 року про надання правової допомоги, укладеним між ТОВ "КРЕДИТ КАПІТАЛ" та АДВОКАТСЬКИМ ОБ`ЄДНАННЯМ "ЛІГАЛ АССІСТАНС" (а.с.23-27), Заявкою на надання юридичної допомоги № 207 від 02.06.2025 р, з якої вбачається, що АО "ЛІГАЛ АССІСТАНС" надано ТОВ "КРЕДИТ КАПІТАЛ" послуги з підготовки матеріалів справи до суду - позову до [PERSON] на суму 25000,00 грн (а.с.28), Витягом з Акту № 11 про надання юридичної допомоги від 30.06.2025 року, з якого вбачається, що АО "ЛІГАЛ АССІСТАНС" витратило 10 год 00 хв на підготовку матеріалів справи до суду - позову до [PERSON] (а.с.29). Визначений позивачем розмір витрат на правничу допомогу заперечується представником відповідача адвокатом Жилюком О.В., який просить зменшити суму судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами, так як заявлені позивачем витрати та обсяг і час виконаних робіт не є співмірними із складністю справи . Касаційний цивільний суд Верховного Суду у постанові від 13 березня 2025 року по справі №275/150/22 вказав, що сторона, яка зацікавлена у відшкодуванні витрат на професійну правничу допомогу, повинна вжити необхідних заходів для їх стягнення з іншої сторони. Водночас інша сторона має право висловлювати заперечення проти таких вимог . З урахуванням заперечень представника відповідача в суді, з урахуванням наданого суду опису виконаних адвокатом позивача робіт (наданих послуг), види наданих послуг, суд вважає, що витрати на правову допомогу підлягають до зменшення. При цьому враховується, що Верховний Суд у справах №905/1795/18 та №922/2685/19 неодноразово зауважував, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: partial