Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-09 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» в особі представника - адвоката Тараненка А.І. звернулося 24.01.2025р. до Рівненського міського суду Рівненської області з позовом до [PERSON] про стягнення 31010,00 грн. заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначає, що 10.11.2023 р. між ТОВ «КАЧАЙ ГРОШІ» (Первісним кредитором) та [PERSON] було укладено Договір кредитної лінії №00-10190881 у формі електронного документа з використанням електронного підпису. Первісний кредитор виконав свої зобов`язання за договорами кредиту у повному обсязі шляхом зарахування кредитних коштів у розмірі 5000,00 грн на платіжну картку, що належить відповідачці. Всупереч умовам Договору, незважаючи на повідомлення, відповідачка належним чином свого зобов`язання не виконувала, внаслідок чого з її боку виникла заборгованість у розмірі 31010,00 грн. 22.01.2024 ТОВ «Качай Гроші» та ТОВ «Макс Кредит» уклали Договір факторингу №22-01/2024 згідно умов якого, ТОВ «Макс Кредит» відступлено право грошової вимоги до Відповідача за Кредитним договором № 00-10190881 від 10.11.2023. 16.08.2024 ТОВ «Макс Кредит» та Позивач уклали Договір факторингу № 16082024-МК/ЕЙС, згідно з умовами якого Позивач набув право грошової вимоги до Відповідача за Кредитним договором № 00-10190881 від 10.11.2023. Враховуючи наведене, представник позивача - адвокат Тараненко А.І. просить стягнути з відповідачки [PERSON] на користь позивача ТОВ "Фінансова компанія "Ейс" заборгованість за кредитним договором №00-10190881 від 10.11.2023р. у розмірі 31010,00 грн, яка складається з: 5250,00 грн заборгованості за тілом кредиту та 25760,00 грн заборгованості за відсотками, а також судові витрати, пов`язані із розглядом справи, які складаються з судового збору у розмірі 2422,40 грн та профеійної правничої допомоги у розмірі 7000,00 грн. Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 20.02.2025р. справу було передано за підсудністю до Рівненського районного суду Рівненської області. Ухвалою Рівненського районного суду Рівненської області від 27.03.2025 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито спрощене позовне провадження у справі з викликом учасників. Ухвалою суду від 23.06.2025р. задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів. У судове засідання представник позивача не з`явився, у позовній заяві просить провести розгляд справи за відсутності представника позивача, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення у справі не заперечує. Відповідачка в судове засідання не з`явилася жодного разу, була належним чином повідомлена про час, дату і місце проведення розгляду справи, причини неявки суду не повідомила, відзив до суду не подала. До суду повернувся поштовий конверт, надісланий за зареєстрованим місцем проживання відповідача з відміткою про невручення "адресат відсутній за вказаною адресою". Також про дату, час та місце розгляду справи відповідачка була повідомлена шляхом опублікування оголошення про виклик до суду на офіційному веб-сайті судової влади України. Відповідно до ч.11 ст.128 ЦПК України з опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи. Строки для подання відзиву та відповіді на відзив закінчились, відповідачка в судове засідання не з`явилася, а тому відповідно до ст. 280 ЦПК України, за згодою представника позивача, суд ухвалює заочне рішення. Відповідно до вимог ч. 2ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи та наявні в них докази, суд встановив наступні факти. 1. Щодо укладення кредитного договору та його виконання. 10.11.2023 р. між ТОВ «КАЧАЙ ГРОШІ» (Первісним кредитором) та [PERSON] було укладено Договір кредитної лінії №00-10190881 у формі електронного документа з використанням електронного підпису. За цим договором ТОВ «КАЧАЙ ГРОШІ» (Кредитодавець) зобов`язувалися надати відповідачці (Позичальнику) кредит у національній валюті у вигляді Кредитної лінії на умовах, передбачених Договором, а Позичальник зобов`язувалася повернути кредит, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені договором. Відповідно до п. 1.2. сума кредиту складає 5000,00 (п`ять тисяч) гривень. Тип кредиту - кредитна лінія. Згідно із п. 1.3 Договору строк кредиту - 240 календарних днів, дата повернення кредиту - 07.07.2024р. Як зазначено у п.1.4.1. стандартна процентна ставка складає 2,80% від суми кредиту за кожен день користування ним, застосовується у межах строку користування кредитом. Пунктом 1.5.1. Договору передбачено, що Позичальник зобов`язаний сплатити Кредитодавцю одноразово комісію у розмірі 5,00% від суми кредиту, що складає 250,00 (двісті п`ятдесят) грн. Відповідно до п.1.6. Договору, кредит надається Позичальнику на споживчі потреби. З матеріалів справи вбачається, що договір кредитної лінії №00-10190881 укладено в електронній формі. Договір було підписано відповідачкою шляхом використання одноразового ідентифікатора 78452, надісланого на номер мобільного телефону [NUMBER] , належний відповідачці. Чинність договору відповідачем у встановленому законом порядку не спростована, у судовому порядку означений договір відповідачем не оскаржувався. Електронний правочин оформлюється шляхом фіксації волі сторін та його змісту. Така фіксація здійснюється за допомогою складання документу, який відтворює волю сторін. На відміну від традиційної письмової форми правочину воля сторін електронного правочину втілюється в електронному документі. Відповідно до ст.3 Закону України «Про електронний цифровий підпис», електронний цифровий підпис за правовим статусом прирівнюється до власноручного підпису (печатки) у разі, якщо: електронний цифровий підпис підтверджено з використанням посиленого сертифіката ключа за допомогою надійних засобів цифрового підпису; під час перевірки використовувався посилений сертифікат ключа, чинний на момент накладення електронного цифрового підпису; особистий ключ підписувача відповідає відкритому ключу, зазначеному у сертифікаті. Електронний підпис не може бути визнаний недійсним лише через те, що він має електронну форму або не ґрунтується на посиленому сертифікаті ключа. Електронний цифровий підпис призначений для забезпечення діяльності фізичних та юридичних осіб, яка здійснюється з використанням електронних документів. Електронний цифровий підпис використовується фізичними та юридичними особамисуб`єктами електронного документообігу для ідентифікації підписувача та підтвердження цілісності даних в електронній формі. Використання електронного цифрового підпису не змінює порядку підписання договорів та інших документів, встановленого законом для вчинення правочинів у письмовій формі (ст. 4 Закону). Відповідно дост.5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», електронний документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Склад та порядок розміщення обов`язкових реквізитів електронних документів визначається законодавством. Електронний документ може бути створений, переданий, збережений і перетворений електронними засобами у візуальну форму. Візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту людиною. Статтею 6 даного Закону передбачено, що сертифікат ключа містить такі обов`язкові дані: найменування та реквізити центру сертифікації ключів (центрального засвідчувального органу, засвідчувального центру); зазначення, що сертифікат виданий в Україні; унікальний реєстраційний номер сертифіката ключа; основні дані (реквізити) підписувача - власника особистого ключа; дату і час початку та закінчення строку чинності сертифіката; відкритий ключ; найменування криптографічного алгоритму, що використовується власником особистого ключа; інформацію про обмеження використання підпису. Посилений сертифікат ключа, крім обов`язкових даних, які містяться в сертифікаті ключа, повинен мати ознаку посиленого сертифіката ключа. Інші дані можуть вноситися у посилений сертифікат ключа на вимогу його власника. Відповідно до ст.8 вищевказаного Закону, юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Допустимість електронного документа як доказу не може заперечуватися виключно на підставі того, що він має електронну форму. Відповідно до п.п.1,6 ч.1ст.3 Закону України «Про електронну комерцію» електронна комерція - відносини, спрямовані на отримання прибутку, що виникають під час вчинення правочинів щодо набуття, зміни або припинення цивільних прав та обов`язків, здійснені дистанційно з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, внаслідок чого в учасників таких відносин виникають права та обов`язки майнового характеру; електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору; одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Згідно із частиною 3статті 11Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Частиною 6 статті 11 вищевказаного Закону передбачено, що відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: - надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; - заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; - вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Статтею 12 вказаного Закону встановлено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: - електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; - електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; - аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. З досліджених судом матеріалів справи вбачається, що відповідачкою здійснені всі дії, які чітко свідчать про її свідомий вибір щодо укладення договору кредитної лінії. Без відповідних дій з боку відповідача укладення вказаного договору було б неможливим. Також судом встановлено, що ТОВ «КАЧАЙ ГРОШІ» свої зобов`язання перед [PERSON] виконало у повному обсязі та 10.11.2023р. надало їй кредит в сумі 5000,00 грн., шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку № [NUMBER] , емітовану банком АТ КБ «ПРИВАТБАНК». Факт належності [PERSON] платіжної картки № [NUMBER] , а також, факт виконання ТОВ «КАЧАЙ ГРОШІ» своїх зобов`язань шляхом перерахування відповідачці коштів у сумі 5000,00 грн за договором кредитної лінії № 00-10190881 від 10.11.2023р. підтверджується довідкою АТ КБ «ПРИВАТБАНК» від 14.07.2025р. вих.№20.1.0.0.0/7- 250710/22177-БТ, наданою банком на виконання ухвали суду від 23.06.2025р. (вх.№13415 від 24.07.2025р.) За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно дост.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно зі ст.6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цьогоКодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч.1ст.627 ЦК України). Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч.1ст.1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У ч.1 ст.1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. У ст.526 ЦК України зазначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань (ст.525 ЦК України). Згідно із ч.1ст.530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Уст.598 ЦК України зазначено, що зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст.599 ЦК України). Відповідно до положень ст.12,81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Позивачем надано виписку з особового рахунка [PERSON] за Кредитним договором № 00-10190881 від 10.11.2023р. із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості за Кредитним договором, в якій зазначено, що просрочене тіло складає 5250,00 грн, просрочені відсотки складають 25760,00 грн. Також у згаданій виписці ТОВ «Фінансова компанія «Ейс» повідомлено, що станом на дату 24.12.2024р. заборгованість за кредитним договором №00-10190881 від 10.11.2023р. не погашена. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц, від 04 лютого 2020 року у справі № 912/1120/16 сформульовано правову позицію, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Нарахування процентів поза межами встановленого сторонами строку кредитного договору законом не передбачено. Доказів належного виконання своїх договірних зобов`язань щодо повернення коштів та доказів на спростування наданого позивачем розрахунку заборгованості чи контррозрахунку суми заборгованості, відповідачем суду не надано. Представником позивача у позовній заяві наголошено, що позивачем ТОВ "Фінансова компанія "Ейс" проценти за користування кредитом поза межами строку кредитування не нараховувалися. Згаданий факт підтверджується матеріалами справи, а тому суд, виходячи з принципу диспозитивності, вважає обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача 31010,00 гривень заборгованості за кредитним договором, з них: заборгованість по тілу кредиту - 5250,00 грн., нараховані проценти - 25760,00 грн. 2. Щодо переходу права вимоги до позивача. 22.01.2024 ТОВ «Качай Гроші» та ТОВ «Макс Кредит» уклали Договір факторингу №22-01/2024 згідно умов якого, ТОВ «Макс Кредит» відступлено право грошової вимоги до Відповідача за Кредитним договором № 00-10190881 від 10.11.2023. Відповідно до п.2.1. Договору факторингу №22-01/2024 від 22.01.2024 року в порядку та на умовах, визначених в цьому Договорі, ТОВ «Качай гроші» (Клієнт) зобов`язується відступити ТОВ «Макс Кредит» (Факторові) права вимоги за укладеними кредитними договорами згідно з Реєстром боржників, в обсязі та на умовах, що існують на дату відступлення прав вимоги, а Фактор зобов`язується їх прийняти та передати (сплатити) Клієнту суму фінансування в розпорядження Клієнта за плату на умовах, визначених цим Договором. Як зазначено у п.2.3. Договору з дати відступлення прав вимоги, Клієнт перестає бути стороною за укладеними кредитними договорами, а Фактор стає виключним та єдиним кредитором за укладеними кредитними договорами згідно з Реєстром боржників та набуває всіх прав за ним. Згідно з актом приймання-передачі до Договору факторингу №22-01/2024 від «22» січня 2024 року, відповідно до вимог п.4.2 Договору факторингу №22-01/2024 від «22» січня 2024 року, Клієнт передав, а Фактор прийняв Реєстр Боржників Клієнта від 22 січня 2024 року, складений за формою згідно із Додатком №1 до Договору. 16.08.2024 ТОВ «Макс Кредит» та ТОВ «Фінансова компанія «Ейс» уклали Договір факторингу № 16082024-МК/ЕЙС, згідно з умовами якого ТОВ «Макс Кредит» (Клієнт) зобов`язується відступити ТОВ «Фінансова компанія «Ейс» (Факторові) права вимоги за укладеними кредитними договорами згідно з Реєстром боржників, в обсязі та на умовах, що існують на дату відступлення прав вимоги, а Фактор зобов`язується їх прийняти та передати (сплатити) Клієнту суму фінансування в розпорядження Клієнта за плату на умовах, визначених цим Договором (п.2.1. Договору). Як зазначено у п.2.3. Договору з дати відступлення прав вимоги, Клієнт перестає бути стороною за укладеними кредитними договорами, а Фактор стає виключним та єдиним кредитором за укладеними кредитними договорами згідно з Реєстром боржників та набуває всіх прав за ним. Згідно з актом приймання-передачі до Договору факторингу №16082024-МК/ЕЙС від «16» серпня 2024 року, відповідно до вимог п.4.2 Договору факторингу №16082024-МК/ЕЙС від «16» серпня 2024 року, Клієнт передав, а Фактор прийняв Реєстр Боржників Клієнта від 16 серпня 2024 року, складений за формою згідно із Додатком №1 до Договору. Реєстром боржників за кредитними договорами до Договору факторингу №16082024-МК/ЕЙС від «16» серпня 2024 року, доданим до позовної заяви, підтверджено наявність у ТОВ «Фінансова компанія «Ейс» права вимоги до [PERSON] за кредитним договором №00-10190881 від 10.11.2023р. на суму 31010,00 грн. Відповідно до ст. 1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Згідно зі ст.1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. Клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу (ч. 1 ст. 10781 ЦК України). Наявні в матеріалах справи договори факторингу укладені відповідно до вимог закону, містять всі істотні умови, при їхньому укладенні були дотримані норми ЦК України, які регулюють такі правовідносини. 3. Щодо стягнення судових витрат з відповідача. Стосовно вимоги про стягнення 7000,00 грн. витрат на професійну правову допомогу суд зазначає наступне. Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п.12 ч.3ст.2 ЦПК України). Відповідно дост.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду (ч.8ст.141 ЦПК України). За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (ч.2ст.137 ЦПК України). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі №826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) вказано, що «склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат». Отже, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою професійної правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. У частині четвертій статті 62 ЦПК України передбачено, що повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність». Адвокат може здійснювати адвокатську діяльність індивідуально або в організаційно-правових формах адвокатського бюро чи адвокатського об`єднання (організаційні форми адвокатської діяльності) (ч.3ст.4 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність»). Відповідно достатті 13 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" адвокат, який здійснює адвокатську діяльність індивідуально, є самозайнятою особою. Адвокат, який здійснює адвокатську діяльність індивідуально, може відкривати рахунки в банках, мати печатку, штампи, бланки (у тому числі ордера) із зазначенням свого прізвища, імені та по батькові, номера і дати видачі свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги (ст.30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Тлумачення наведених норм дає підстави для висновку, що до судових витрат на професійну правничу допомогу віднесено витрати на правничу допомогу адвоката, і така допомога надавалася саме тим адвокатом (адвокатами), з яким укладено договір про надання правової допомоги або з відповідним адвокатським бюро чи об`єднанням. Такі висновки викладені Верховним Судом України у постанові від 31 травня 2023 року у справі №757/13974/21-ц. У позовній заяві позивач просить стягнути з відповідача сплачені витрати на професійну допомогу. На підтвердження розміру понесених витрат на правничу допомогу позивачем до позовної заяви додано укладений між ТОВ «Фінансова компанія «Ейс» та адвокатським бюро «Тараненко та партнери» в особі керуючого бюро - адвоката Тараненка А.І. договір про надання правничої допомоги №2211\\Е від 22.11.2024 року; протокол погодження вартості послуг до Договору про надання правничої допомоги №2211\\Е від 22.11.2024 року; додаткова угода 12 до Договору про надання правничої допомоги №2211\\Е від 22.11.2024 року; акт прийому - передачі наданих послуг від 22.11.2024 року. Також до позовної заяви було додано Свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серії № 4956, видане Київською міською кваліфікаційно-дисциплінарною комісією адвокатури 24.04.2012 р. на ім`я [PERSON] . За таких обставин, суд дійшов висновку про відсутність підстав для відмови у стягненні з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу. Разом з цим, враховуючи характер виконаної роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, зі значення справи для сторони, з відповідача на користь позивача слід стягнути 4000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу, у стягненні інших витрат на професійну правничу допомогу відмовити. Враховуючи положення ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2422,40 грн.

Outcome: approved