Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-12 00:00:00

11.09.2025 позивач, через систему «Електронний суд», звернувся до Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, в якому просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за Кредитним договором № 03.05.2023-100002351 від 03.05.2023 у розмірі 17 532,01 грн., з яких: 9 000,00 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу; 7 182,01 грн. сума заборгованості за відсотками; 1 350,00 грн. комісія, а також судовий збір у розмірі 2 422,40 грн. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 03.05.2023 між ТОВ «Споживчий центр» та [PERSON] укладено Кредитний договір № 03.05.2023-100002351, за умовами якого кредитодавець надав відповідачу кредит у розмірі 9 000,00 грн строком на 56 днів. Договір укладено в електронній формі шляхом приєднання відповідача до публічної пропозиції (оферти) через систему BankID з використанням одноразового ідентифікатора. Кредитодавець виконав свої зобов`язання, перерахувавши 9 000,00 грн на банківський рахунок відповідача, що підтверджується квитанцією про перерахування коштів від 03.05.2023. Відповідач свої зобов`язання щодо повернення кредиту та сплати процентів і комісії не виконав у повному обсязі, у зв`язку з чим утворилася заборгованість у розмірі 17 532,01 грн, з урахуванням часткової сплати у сумі 1 512,00 грн від 15.05.2023. Ухвалою Павлоградського міськрайонного суду від 20.09.2025 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження. У судове засідання представник позивача не з`явився, у позовній заяві просить розглянути справу за його відсутності. Відповідач у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. До початку розгляду справи по суті від відповідача надійшла заява від 13.10.2025 про визнання позовних вимог у повному обсязі. З`ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог з наступних підстав. Судом встановлено, що 03.05.2023 між ТОВ «Споживчий центр» та [PERSON] укладено Кредитний договір № 03.05.2023-100002351, за умовами якого кредитодавець надав відповідачу кредит у розмірі 9 000,00 грн. строком на 56 днів з датою повернення 27.06.2023. Процентна ставка становить 1,2% за один день користування кредитом у першому черговому періоді та періоді «Економ», 1,5% за один день у періоді «Стандарт»; комісія 15% від суми кредиту (1 350,00 грн.). Договір укладено в електронній формі шляхом приєднання відповідача до публічної пропозиції (оферти), розміщеної на веб-сайті позивача, через систему BankID з використанням одноразового ідентифікатора, у порядку, визначеному ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію». Кредитодавець виконав свої зобов`язання, перерахувавши 9 000,00 грн на банківський рахунок відповідача (картка 5168-74XX-XXXX-8363), що підтверджується квитанцією про перерахування коштів від 03.05.2023. Позивачем надано розрахунок заборгованості за Кредитним договором № 03.05.2023-100002351, який становить 17 532,01 грн, з яких: 9 000,00 грн сума заборгованості за основною сумою боргу; 7 182,01 грн сума заборгованості за відсотками; 1 350,00 грн комісія. Розрахунок враховано з урахуванням часткової сплати у сумі 1 512,00 грн. від 15.05.2023, що свідчить про визнання боргу відповідачем. Відповідно до п. 5 ч.1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Згідно ст. 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. \~ \~ \~ \~Згідно ч. 4, 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Згідно ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Статтею 12 цього Закону передбачено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Закону; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Статті 526, 527, 530 Цивільного кодексу України передбачають, що зобов`язання повинні виконуватись належним чином та в установлений термін. Відповідно до Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Згідно ч.1 ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Відповідно до ч.2 ст.639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Згідно ст. 1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов`язаний повернути позику у строк та в порядок, що встановлені договором. Відповідно до п. 2 ст. 1050 Цивільного кодексу України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишається, та сплати процентів. Відповідно до ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Статтею 599 ЦК України передбачено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Враховуючи, що ТОВ «Споживчий центр» відповідно до кредитного договору надало відповідачу кредит у розмірі 9 000,00 грн., підтверджений квитанцією про перерахування коштів, а відповідач кошти не повернув у повному обсязі, попри часткову сплату, заборгованість за основним боргом, процентами та комісією підлягає стягненню на користь позивача. Визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті підтверджує наявність та розмір заборгованості. Згідно положень ч.4 ст. 200 та ч.4 ст.206 ЦПК України суд у разі визнання відповідачем позову за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Як встановлено судом визнання відповідачем позову не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. За змістом ч. 1 ст. 142 ЦПК України, у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Аналогічна норма викладена в ч. 3 ст. 7 Закону України Про судовий збір. Оскільки до початку розгляду справи по суті від відповідача надійшла заява від 25.09.2025 про визнання позову, а при подачі позову Позивачем сплачено судовий збір у розмірі 2422 грн. 40 коп. за платіжною інструкцією № сц00037502 від 09 вересня 2025 р., суд дійшов висновку про задоволення позовної заяви. Отже, наявні підстави для повернення Позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору (1211 грн 20 коп.) та стягнення з відповідача на користь позивача інших 50 відсотків (1211 грн 20 коп.). Згідно із п. 1 ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: approved