Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-14 00:00:00

До Київського районного суду м. Одеси 09.01.2025 року подана позовна заява КП « Теплопостачання міста Одеси» про стягнення з [PERSON] заборгованості за опалення в сумі 26\~407,54 грн., а також судових витрат у вигляді сплаченого судового збору у розмірі 3\~028,00 грн. Позовні вимоги обгрунтовані тим, що [PERSON] як споживач житлово-комунальних послуг у вигляді користування централізованим опаленням у квартирі [ADDRESS] , несвоєчасно сплачує надані послуги, у звязку із чим за період з березня 2019 року по липень 2024 року виникла вказана заборгованість. Відповідачка не погоджуючись із заявленими позовними вимогами , через свого представника діючого за дорученням для надання безоплатної правової допомоги адвоката Дергачевої А.В. 01.07.2025 року, подала відзив, заяву про застосування строків позовної давності заявлених вимог, а також докази звернень відповідачки у різні установи для надання матеріальної допомоги у звязку із тим, що у січні 2025 року її квартира була пошкоджена внаслідок потрапляння близько будинку авіадрону «шахід», тому вона у лютому 2025 року отримала цільову допомогу від територіальної громади , 13\~000 гривень з якої було направлено на сплату заборгованості по опаленню, а крім того відповідачка з 2021 року, після заливу, не проживає у цієї квартирі яка знаходиться у занедбаному стані із пошкодженими трубами опалення, однак внаслідок стану квартири здійснити акт обстеження квартири не можливо. Як встановлено судом [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] , та має особовий рахунок ( № [NUMBER] ) на послуги теплопостачання та гаряче водопостачання. Згідно реєстр нарахувань та сплати абонента [PERSON] з особовим рахунком [NUMBER] зазначено що з березня 2019 року по липень 2024 року залишок не сплачених послуг за опалення розрахований у розмірі 26\~407,54 грн. До суду , стороною відповідача, була надана відповідь КП « Теплопостачання міста Одеси» від 11.07.2025 року адвокату Дергачевої А.В. , стосовно того що дійсно 14 лютого 2025 року матеріальна допомога у розмірі 13\~000 гривень надійшла на рахунок [PERSON] , та була врахована як сплата за надані послуги теплової енергії. З наданого нового розрахунку заборгованості , станом на 01.07.2025, вбачається що у період з серпня 2024 року по лютий 2025 року заборгованість збільшилась на 3320,28 грн. та складала 29\~727,82 грн., та після зарахування на рахунок відповідачки матеріальної допомоги у розмірі 13\~000 грн.. була погашена заборгованість з липня 2024 по лютий 2025 років а залишок у розмірі 9\~679,72 зменшив розмір заборгованості за період з березня 2019 року по липень 2024 року з 26\~407,54 грн. до 16\~727,82 грн. Цивільний процесуальний кодекс України ( далі ЦПК України ) визначає юрисдикцію та повноваження загальних судів щодо цивільних спорів та інших визначених цим Кодексом справ, встановлює порядок здійснення цивільного судочинства. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави ( ч.1 ст. 2 ЦПК України ). Суд при розгляді справи керується принципом верховенства права, розглядаючи справи відповідно до\~Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, та застосовуючи при розгляді справ, зокрема,\~Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод\~1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права ( ч.1,2 та 4 ст. 10 ЦПК України ). На підставі ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до\~статті 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 76 ЦПК України\~визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. У відповідності до\~статті 89 ЦПК України\~суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). У постанові від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13 Велика Палата Верховного Суду наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджувальної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс. Подібні висновки викладені також у постановах Верховного Суду від 02 жовтня 2018 року у справі № 910/18036/17, від 23 жовтня 2019 року у справі № 917/1307/18, від 18 листопада 2019 року у справі № 902/761/18, від 04 грудня 2019 року у справі № 917/2101/17. Верховний Суд зауважує, що за загальним правилом доказування тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову покладається на позивача, за таких умов доведення не може бути належним чином реалізоване шляхом спростування позивачем обґрунтованості заперечень відповідача. Пріоритет у доказуванні надається не тому, хто надав більшу кількість доказів, а в першу чергу їх достовірності, допустимості та достатності для реалізації стандарту більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджувальної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим ніж протилежний (Постанова ВС від 21 вересня 2022 року у справі № 645/5557/16-ц). Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки, регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги» ( далі Закон ) . Відповідно до положень статті 1 Закону житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил. Учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є власник, споживач, виконавець, виробник (частина друга статті 19 Закону). Власником Закон визначає фізичну або юридичну особа, якій належить право володіння, користування та розпоряджання приміщенням, будинком, спорудою, житловим комплексом або комплексом будинків і споруд, зареєстроване у встановленому законом порядку (абзац сьомий частини першої статті 1 Закону). А споживачем є фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу (абзац чотирнадцятий частини першої статті 1 Закону). Згідно зі статтею 13 Закону залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо). У пункті 5 частини третьої статті 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" передбачено обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Згідно зі статтею 13, пунктом 1 частини першої статті 20 вказаного Закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Тлумачення статті 526 ЦК України свідчить, що цивільне законодавство містить загальні умови виконання зобов`язання, що полягають у його виконанні належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Це правило є універсальним і підлягає застосуванню як до виконання договірних, так і недоговірних зобов`язань. Недотримання умов виконання призводить до порушення зобов`язання. У даному випадку основним питанням яке розглядає суд є факт наявної заборгованості споживача за надані житлово-комунальні послуги у вигляді опалення у квартиру, в якої споживач фактично не мешкає, розрахунок заборгованості а також можливість застосування до заявлених вимог строку позовної давності. Що стосується нарахування заборгованості споживачу, який фактично не проживає у квартирі а тому не користування наданими послугами суд виходить з наступного. Власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 322 Цивільного кодексу України). Споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом (пункт 5 частини третьої статті 20 Закону). Відповідно до пунктів 24, 25 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630, споживач має право відмовитися від надання послуг центрального опалення, постачання гарячої води і водовідведення. Відключення споживача від мереж ЦО і ГВП здійснюється у порядку, що затверджується центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства. Таким чином споживач, у випадку якщо він розуміє неможливість використання квартирою та отримання житлово-комунальних послуг у вигляді опалення має право звернутись із відповідною заявою, що у даному випадку не було здійснено, а тому послуга у вигляді опалення продовжувала надаватись споживачу [PERSON] , із наявним обов`язком споживача сплачувати вказану послугу щомісячно. Суд, також, звертає увагу на те, що незважаючи на відкладення розгляду справи за проханням відповідача якої було надана порада щодо звернення за отриманням безоплатної правової допомоги, роз`яснення відповідачу щодо необхідності надання всіх доказів якими обґрунтовуються її заперечення, жодного акту обстеження квартири з 2021 року ( коли зі слів відповідачки стався залив квартири та були пошкоджені батареї опалення) щодо стану самої квартири, стан батарей опалення , а також актів з січня 2025 року щодо стану квартири після пошкодження вибухом від потрапляння авіадрону « шахід» біля будинку до суду не надавалось. Зі слів самої відповідачки таких актів не складалось так як вона не допускала нікого з повноважних осіб до квартири яки завалена речами та знаходиться у занедбаному стані. При даних обставинах суд вважає що заявлені вимоги про стягнення з відповідача заборгованість за отримані житлово-комунальні послуги у вигляді централізованого опалення підлягають задоволенню. Водночас факт часткової оплати заборгованості шляхом перерахування матеріальної допомоги дозволяє прийти до висновку що загальний розмір заборгованості за період з березня 2019 року по липень 2024 року ( включно) встановлено у розмірі 16\~727,82 грн. Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (стаття 256 ЦК України). Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частини третя та четверта статті 267 ЦК України). Плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно (частина перша статті 32 Закону). Розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк (пункт 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630, у редакції, що була чинною впродовж періоду, за який розглядається заборгованість). Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та п`ята статті 261 ЦК України). Оскільки заборгованість за житлово-комунальні послуги нараховувалась позивачем щомісяця, то перебіг загальної позовної давності слід відраховувати від кожного щомісячного платежу. Враховуючи що позов подано до суду 09.01.2025 року , на той час діяли згідно Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України положення , що строки позовної давності були продовжені на час дії Карантину ( п.12) та зупинені на час воєнного стану (п. 19), тому на час звернення позивача до суду строки позовної давності вимог по стягненню заборгованості з березня 2019 року були діючими, а тому розмір заборгованості встановлений судом у розмірі 16\~727,82 грн. підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного та

Outcome: partial