Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-08 00:00:00

[PERSON] , в інтересах та від імені якого діє представник [PERSON] , звернувся до суду з позовом до [PERSON] , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: [INFO] , виконавчий комітет Олександрійської міської ради, як орган опіки та піклування, про встановлення факту самостійного виховання та утримання дітей [PERSON] та [PERSON] , [INFO] . Вобґрунтування позову зазначив, що з 15.08.2008 року по 12.02.2013 року він перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачкою [PERSON] . Від шлюбу мають двох неповнолітніх дочок. З 2013 року, після припинення шлюбних відносин з відповідачкою, обидві доньки мешкають з ним за адресою: [ADDRESS] , та перебувають на його утриманні. 01.11.2022 року Олександрійським міськрайонним судом прийнято заочне рішення №398/2949/22 про стягнення з відповідачки аліментів на утримання дітей. Чинним законодавством України позасудового порядку встановлення факту самостійного виховання та утримання дитини не визначено. У той самий час п.4 ч.1 ст.23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» передбачено, що військовозобов`язані жінки та чоловіки, які самостійно виховують та утримують дитину за рішенням суду, не підлягають призову на військову службу під час мобілізації. Від встановлення зазначеного факту залежить підтвердження права заявника на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації та, відповідно, забезпечення права його неповнолітніх дочок, на належне батьківське утримання та виховання (а.с.28). Ухвалою суду від 11.04.2025 року відкрито провадження у справі та за правилами загального позовного провадження призначено підготовче засідання. Ухвалою суду від 09.06.2025 року закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду (а.с.45). Позивач [PERSON] та його представник [PERSON] (а.с.24) в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили задовольнити з підстав викладених в позові. Додатково [PERSON] суду пояснив, що після розірвання їх в відповідачем шлюбу діти жили з матір`ю. З нього на утримання дітей стягувалися аліменти. В подальшому відповідачка виїхала за кордон, а діти почали проживати з ним. Фактично з 2014 року він самостійно їх утримує і виховує. Аліменти з відповідачки на утримання дітей стягнуто в минулому році. Відповідачка інколи спілкується з дітьми телефоном, але участі у їх житті не бере. Він звертався до органу опіки з приводу підтвердження факту самостійного виховання дітей. Питання позбавлення відповідачки батьківських прав не ініціював, бо боїться маніпуляцій з боку останньої та впливу на дітей, щоб забрати їх. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, відповідно до вимог п.2 ч.7, п.3 ч.8 ст.128 ЦПК України (а.с.41, 42, 61, 62, 77, 78). Будь-яких заяв чи клопотань до суду не надходило, відзиву на позов не надійшло. Заінтересована особа [INFO] в судове засідання свого представника не направив, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, письмових пояснень по суті с пору не надіслав (а.с.34, 46, 56). Представник органу опіки та піклування виконавчого комітету Олександрійської міської ради Омельяненко О.В. (а.с.63, 79) в судовому засіданні підтримала висновок органу опіки та піклування від 12.06.2025 року. Суду повідомила, що відповідачка з`явилася на засідання комісії з питань захисту прав дітей та пояснила, що сплачує аліменти на утримання дітей. Не заперечувала, що не приймає участі у спілкуванні та вихованні доньок. При цьому довідок з ДВС комісії не надали. [PERSON] категорично заперечувала проти позбавлення її батьківських прав. Сказала, що любить дітей та приїхала до них на випускний. Зі сторони поводили себе як нормальна родина, склалося враження про небайдуже відношення до дітей. Оскільки факт самостійного виховання не підтвердився, комісія надала висновок щодо доцільності в даній ситуації розглядати питання позбавлення матері батьківських прав. В подальшому представник подала клопотання про розгляд справи у її відсутність з урахуванням висновку органу опіки та піклування. Свідок [PERSON] суду показала, що є сусідкою позивача. З 2013 року в їхньому будинку оселилася родина [PERSON] . Мати [PERSON] , її син [PERSON] та дві онучки. Дівчата спілкуються з її онуком, зараз їм по 15 років. Матір дівчаток не бачила жодного разу. Їх вихованням займаються батько і бабуся. Зі слів [PERSON] знає, що мати дівчат десь поїхала. Більше питань не задавала, незручно. Свідок [PERSON] , сусідка позивача, суду показала, що знайома з родиною [PERSON] приблизно з 2013 року. [PERSON] проживає з мамою і двома доньками. Дружину [PERSON] ніколи не басила, питань щодо цього не задавала. Не бачила, щоб матір брала дівчат до себе. Неповнолітня [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що з 2-річного віку живе з татом, бабусею і сестрою. Всі життєві питання вирішує батько. Маму востаннє бачила на випускному в школі. Приблизно 4 на рік мама дзвонить їй по телефону. Зі слів прабабусі [PERSON] знає, що мама живе в Кіровограді і приїздить на вихідні в [PERSON] . Чого мама не приїздить їх навідати не знає. Усі родинні і державні світа святкує в родинному колі з татом, бабусею та сестрою. На день народження мама надіслала гроші, а свято влаштував тато, запросив гостей оплатив кафе. У неї немає потреби в спілкуванні з мамою. Неповнолітня [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що живе з татом, бабусею і сестрою. Всі життєві питання вирішує батько, забезпечує усім необхідним. Також вона підтримує стосунки з прабабусею [PERSON] по маминій лінії. Прабабуся зазвичай телефонує мамі, щоб остання з нею поспілкувалася. Зазвичай такі розмови тривають 2 хвилини. Самостійно вона мамі не телефонує, не має такого бажання. Час коли вона жила з мамою не пам`ятає. Відповідно до ч.8 ст.178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Згідно з ч.1 ст.280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин, не надав відзив та позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд на підставі ч.8 ст.178, ст.ст.223, 280 ЦПК України, вважає за можливе розглянути справу у відсутність зазначених осіб на підставі наявних у ній доказів. Вислухавши пояснення присутніх учасників справи, покази свідків, дослідивши матеріали справи та надані докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у сукупності, суд вважає, що заявлені вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] з 15.08.2008 року по 25.02.2013 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням суду від 12.02.2013 року № 1118/10253/12 було розірвано (а.с.11). Сторони мають двох неповнолітніх доньок, [PERSON] та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується світлокопіями свідоцтв про народження серії [NUMBER] та [NUMBER] (а.с.9-10). Рішенням Олександрійського міськрайонного суду №398/2949/22 від 01.11.2022 року з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання доньок [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/3 частки заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 05.09.2022 і до досягнення дітьми повноліття, тобто до [INFO] (а.с.12-13). При ухваленні зазначеного рішення судом встановлено, що діти проживають разом з батьком [PERSON] . Згідно з довідкою голови квартального комітету № 5 Олександрійської міської ради вих. № 59 від 26.05.2022 [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS] , і має наступний склад сім`ї: мати [PERSON] , [INFO] , дочка [PERSON] , [INFO] , дочка [PERSON] , [INFO] (а.с.14). З актів про проживання особи за адресою без реєстрації [ADDRESS] , які складені 14.06.2022 року сусідами та головою квартального комітету, вбачається, що [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , проживають без реєстрації за адресою: [ADDRESS] з квітня 2013 року (а.с.15, 16). Згідно витягу з протоколу засідання батьківського комітету 7-А класу НВК «ЗНЗ І-ІІІ ступенів № 19 - ДНЗ «Лісова казка» Олександрійської міської ради № 150 від 30.05.2022 року, [PERSON] , батько учениць 7-А класу [PERSON] та [PERSON] , один займається навчанням та вихованням доньок, систематично відвідує батьківські збори, бере активну участь у всіх класних заходах. Мати дівчат за період навчання не цікавилася навчанням та вихованням доньок, не з`являлася до школи (а.с.17). З довідки НВК «ЗНЗ І-ІІІ ступенів № 19 - ДНЗ «Лісова казка» Олександрійської міської ради № 154 від 03.06.2022 року, вбачається, що [PERSON] сам утримує та виховує двох дітей [PERSON] та [PERSON] , [INFO] , учениць 7-А класу зазначеного учбового закладу. Після розлучення з матір`ю дітей [PERSON] в 2013 році, діти проживають з батьком за адресою: [ADDRESS] . Він постійно цікавиться життям доньок, забезпечує їх усім необхідним для навчання та розвитку, бере участь у шкільних справах, відвідує батьківські збори; мати жодного разу не була у школі, діти про неї нічого не розповідають, навчанням доньок не цікавиться (а.с.18). Згідно довідок КП «Центр первинної медико-санітарної допомоги м. Олександрії» Олександрійської міської ради від 02.06.2022 року, [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , зареєстровані в системі Е-Неalth за адресою: [ADDRESS] , з 15.11.2018 року. Діти спостерігаються лікарем педіатром, щорічно проходять профілактичні огляди (а.с.19, 20). З витягу з протоколу засідання батьківського комітету 8-А класу гімназії «Сузір`я-19» Олександрійської міської ради №240 від 04.06.2024 року вбачається, що мати [PERSON] та [PERSON] вихованням дівчат не займається, справами доньок у школі не цікавиться; [PERSON] та [PERSON] проживають з батьком [PERSON] , мати [PERSON] у вихованні доньок участі не бере, у школі не з`являлася (а.с.21). Згідно довідки гімназії «Сузір`я-19» Олександрійської міської ради №241 від 04.06.2024 року, [PERSON] сам утримує та виховує двох дітей [PERSON] та [PERSON] , [INFO] , учениць 8-А класу зазначеного учбового закладу. Після розлучення з матір`ю дітей [PERSON] в 2013 році, діти проживають з батьком за адресою: [ADDRESS] . Він постійно цікавиться життям доньок, забезпечує їх усім необхідним для навчання та розвитку, бере участь у шкільних справах, відвідує батьківські збори. Мати жодного разу не була у школі, діти про неї нічого не розповідають, навчанням доньок не цікавиться (а.с.22). З довідки голови квартального комітету № 5 Олександрійської міської ради від 06.06.2024 року № 40 вбачається, що [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS] , та має наступний склад сім`ї: мати [PERSON] , [INFO] , донька [PERSON] , [INFO] , донька [PERSON] , [INFO] ; доньки [PERSON] та [PERSON] проживають за даною адресою без реєстрації, перебувають на утриманні батька, який працює у ТОВ «ДС Промгруп» (а.с.23). Згідно ст.19 СК України, при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає до суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Орган опіки та піклування виконавчого комітету Олександрійської міської ради надав висновок №227/9/10/3 від 12.06.2025 року про не доцільність встановлення факту самостійного виховання та утримання неповнолітніх дітей батьком [PERSON] . З огляду на представлені на розгляд комісії документи, [PERSON] рекомендовано ініціювати питання про позбавлення батьківських прав матері дітей (а.с.58-59). На засіданні комісії з питань захисту прав дитини була присутня матір дітей, яка повідомила, що вона проживає окремо в м. Кропивницький зі своїм новим чоловіком, з дітьми не спілкується та не цікавиться їх життям і здоров`ям, сплачує аліменти. У цій справі позивач просить встановити факт самостійного виховання та утримання дітей. Заявлені вимоги, пов`язані з доведенням існування підстав для визнання (підтвердження) за ним певного соціально-правового статусу - батька, який самостійно виховує та утримує дитину. Згідно з ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст.51 Конституції України, сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Частиною 1 ст.121 СК України передбачено, що права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу. Статтею 141 СК України, встановлено рівність прав та обов`язків батьків щодо дитини. Мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого ч.5 ст.157 цього Кодексу. Статтями 150 та 151 СК України передбачено права та обов`язки батьків щодо виховання дитини. Згідно із ч.2 ст.150 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до частин 1 - 4 ст.157 СК України, питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов`язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Договір укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню. Звертаючись до суду з цим позовом позивач зазначає, що встановлення цього факту є необхідним для нього з метою вирішення питання про надання йому відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на підставі п.4 ч.1 ст.23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» як особі, яка самостійно виховує та утримує дитину за рішенням суду. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин, відповідно до приписів ч. 4 ст. 263 ЦПК України, суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 11.09.2024 року у справі № 201/5972/22, та зазначає про таке. Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов: факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них має залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення; встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах; заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо); чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів. Велика Палата Верховного Суду в постановах від 10.04.2019 року у справі № 320/948/18 (провадження № 14-567цс18), від 18.01.2024 року у справі № 560/17953/21 (провадження № 11-150апп23) наголосила, що, вирішуючи питання про прийняття заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, суддя, окрім перевірки відповідності поданої заяви вимогам закону щодо форми та змісту, зобов`язаний з`ясувати питання про підсудність та юрисдикційність. Оскільки чинним законодавством передбачене позасудове встановлення певних фактів, що мають юридичне значення, то суддя, приймаючи заяву, повинен перевірити, чи може взагалі ця заява розглядатися в судовому порядку і чи не віднесено її розгляд до повноважень іншого органу. Вказаний правозастосовний підхід свідчить про те, що існує два порядки (способи) встановлення фактів, що мають юридичне значення, а саме: позасудовий і судовий, які за своїм змістом є взаємовиключними. Регулювання сімейних відносин з метою забезпечення кожної дитини сімейним вихованням здійснюється Сімейним кодексом України (ст.1 СК України). Частиною 1 ст.121 СК України передбачено, що права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу. Статтею 141 СК України встановлено рівність прав та обов`язків батьків щодо дитини. Зокрема, визначено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого ч.5 ст.157 цього Кодексу. Права та обов`язки батьків щодо виховання дитини передбачені у ст.ст.150, 151 СК України. За приписами ч.2 ст.150 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до ч.ч.1 - 4 ст.157 СК України, питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов`язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Договір укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню. Зазначена норма свідчить про те, що предметом договору є порядок здійснення батьківських прав та виконання обов`язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Отже, навіть якщо один із батьків проживає окремо від дитини, на підставі цього договору він має здійснювати батьківські права та виконувати обов`язки, що очевидно полягає у вчиненні визначених договором певних дій, необхідних для виховання дитини, а не у повній відмові від них. Правовідносини, що включають особисті немайнові та майнові відносини, які виникають між особами на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, опіки та піклування, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства, є сімейними. Сімейні відносини як вид суспільних відносин складаються з суб`єктів, об`єктів і змісту (прав та обов`язків). Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є юридичні факти, які поділяються на юридичні дії (настання яких залежить від волі людей і породжує певні правові наслідки) та юридичні події (юридичні факти, які настають незалежно від волі людини). Відповідно до приписів ЦК України, у момент народження фізичної особи в неї виникає цивільна правоздатність (здатність мати цивільні права та обов`язки), яка припиняється у момент її смерті (ст.25 ЦК України), а з підстав, установлених цим Кодексом, виникає цивільна дієздатність (здатність своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також здатність своїми діями створювати для себе цивільні обов`язки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність у разі їх невиконання), яка може бути обмежена виключно у випадках і в порядку, встановлених законом (ч.2 ст.30 ЦК України). Відповідно до ст.15 СК України, сімейні обов`язки є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути перекладені на іншу особу. Сімейні обов`язки особистого або майнового характеру є обов`язками конкретної особи (дружини, матері, батька тощо). Вони не можуть бути передані добровільно іншому за договором або перекладені на іншого за законом. Тому смерть, до прикладу, батька дитини є підставою для припинення його обов`язку утримувати дитину. Згідно із ч.2 ст.15 СК України, якщо особа визнана недієздатною, її сімейний обов`язок особистого немайнового характеру припиняється у зв`язку з неможливістю його виконання. Відповідно до ч.4 ст.15 СК України, невиконання або ухилення від виконання сімейного обов`язку може бути підставою для застосування наслідків, установлених цим Кодексом або домовленістю (договором) сторін. Ухилення від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини є самостійною підставою для позбавлення батьківських прав (ст.164 СК України). Отже, з настанням певних юридичних фактів, що підтверджуються певними актами, обсяг батьківських прав може обмежуватися або припинятися. З огляду на вказане суд висновує, що для підтвердження самостійного виховання дитини батьком необхідне існування (настання) обставин, у силу яких обсяг прав матері обмежується або припиняється. Оскільки СК України чітко встановлено, що сімейні права та обов`язки є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути передані іншій особі, суд констатує, що в силу настання певних юридичних фактів (дій чи подій), які мають бути підтверджені виключно актами цивільного стану (свідоцтво про смерть) чи рішенням суду (про позбавлення батьківських прав, визнання недієздатним, померлим, безвісно відсутнім) та позбавляють особу користуватися батьківською правосуб`єктністю, такі права та обов`язки припиняються та не потребують додаткового підтвердження того, що один із батьків самостійно виконує їх. Сімейний кодекс України не передбачає підстав припинення батьківських обов`язків щодо виховання дитини. Водночас ч.1 ст.15 СК України, встановлена «невідчужуваність» сімейних обов`язків свідчить про неможливість відмови від сімейних обов`язків, якими є, зокрема, обов`язки щодо виховання та утримання дитини. Спори, що виникають між сторонами, вирішуються шляхом перемовин, а в разі неможливості вирішити конфлікт ? у судовому порядку відповідно до чинного законодавства України. Відповідно до ч.1 ст.152 СК України, право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом. Згідно із ч.ч.3, 4 ст.155 СК України, відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. У цій справі суд встановив, що батьки дитини (позивач та відповідач) розірвали шлюб та проживають окремо, на підставі судового рішення з відповідача стягнуто аліменти на утримання спільної дитини сторін, однак боржник не виконує рішення суду. Позивач просить установити факт самостійного виховання та утримання ним дитини, проте встановлення такого факту може мати негативні наслідки для матері дитини. Доведення факту одноосібного виховання дитини батьком пов`язане з настанням (існуванням) обставин, за яких мати не виконує своїх батьківських обов`язків щодо дитини, стосується зміни обсягу сімейних прав або невиконання одним із батьків батьківських обов`язків (у тому числі умисного) та безумовно впливає на права й інтереси самої дитини, а також зумовлює відповідні правові наслідки, визначені законом. Такий факт одноосібного виховання дитини одним із батьків не може встановлюватись у безспірному порядку або за домовленістю батьків дитини, в тому числі на підставі укладеного між ними договору або на підставі судового рішення, оскільки в такому питанні завжди існує загроза порушення принципу дотримання найкращих інтересів дитини. Оскільки сімейним законодавством не передбачено підстав припинення батьківських обов`язків щодо виховання дитини, а визначена ч.1 ст.15 СК України, «невідчужуваність» сімейних обов`язків свідчить про неможливість відмови від них, зокрема від обов`язків щодо виховання дитини, тому суд приходить до висновку про те, що факт одноосібного виховання дитини одним із батьків може бути встановлений судом як одна з обставин, що складає предмет доказування у спорі між батьками дитини щодо виконання ними обов`язків з виховання дитини. Водночас такий факт не підлягає встановленню у судовому порядку як самостійна вимога позову. За таких обставин суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення цього позову. Відповідно до положень ст.141 ЦПК України, оскільки в позові відмовлено, понесені позивачем судові витрати, суд відносить на рахунок позивача.

Outcome: dismissed