Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-13 00:00:00

Представник позивача адвокат Косянчук С.В. звернувся до суду з позовом, в якому просив позбавити [PERSON] батьківських прав відносно синів: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , а також стягувати з відповідача на утримання дітей аліменти у розмірі 1598,00 грн. на кожну дитину щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначає, що позивач перебувала у зареєстрованому шлюбі із відповідачем, який було розірвано 22.11.2017 року. Від шлюбу, сторони мають спільних неповнолітніх дітей синів: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Відповідач на даний час проживає в Автономній Республіці Крим, не приймає жодної участі у вихованні дітей, не піклується про них, їх фізичний, духовний та моральний розвиток, не забезпечує матеріально, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду і лікування дітей. На думку представника позивача зазначене свідчить про те, що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дітей, чим позбавляє дітей батьківського піклування. Також представник позивача переконаний, що відповідач зобов`язаний сплачувати аліменти на утримання дітей, оскільки він не надає матеріальної допомоги дітям. У зв`язку з вказаними обставинами позивач змушена звернутись до суду з вказаним позовом. В судове засідання позивач не з`явилась, надала до суду заяву про розгляд справи без її участі, в якій вказала, що позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив. Представник органу опіки та піклування Ємільчинської селищної ради Звягельського району Житомирської області в судове засідання не з`явилась, надала до суду заяву про розгляд справи без її участі, в якій вказала, що при розгляді справи покладається на розсуд суду. Дослідивши матеріали справи та надані докази, судом встановлено наступне. Матеріалами справи встановлено, що відповідач є батьком неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , що підтверджується ксерокопією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , яке видане 03.10.2012 року відділом ДРАЦС Гагарінського РУЮ у м. Севастополі та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується ксерокопією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , яке видане 16.03.2023 року Ємільчинським відділом ДРАЦС у Звягельському районі Житомирської області ЦМУ Міністерства юстиції (м. Київ). (а.с. 13-14). Як вбачається із ксерокопії свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , яке видане 16.10.2019 року Ємільчинським районним відділом ДРАЦС ГТУЮ у Житомирській області [PERSON] після укладення шлюбу із [PERSON] змінила прізвище на « [PERSON] ». (а.с. 15). Відповідно до частини першої статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Ухилення від виконання своїх обов`язків з виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори як кожен окремо, так і в сукупності можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Статтею 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної\~Ради України\~від 27\~лютого 1991\~року №\~789-ХІІ передбачено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Такого висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у справ №753/2025/19. Відповідно до частини четвертої статті 263\~ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Враховуючи викладене, а також те, що позивачем не надано належних та допустимих доказів винної поведінки відповідача та свідомого нехтування ним своїх батьківських обов`язків, з огляду на необхідність забезпечення якнайкращих інтересів дитини, зокрема в частині їх прав на спілкування з батьком та збереження зв`язків з ним, суд приходить до висновку про відсутність підстав для позбавлення відповідача батьківських прав, що є крайнім (винятковим) заходом впливу, у зв`язку з чим відмовляє в задоволенні позову у цій частині. Щодо вимоги позивача про стягнення аліментів суд зазначає наступне. Згідно ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способи виконання обов`язку утримувати дитину визначені статтею 181 СК України, за змістом якої, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. За правилами ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ст.182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Виходячи з позиції якнайкращого забезпечення інтересів спільних дітей сторін, враховуючи, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення їх гармонійного розвитку, суд приходить до переконання про обґрунтованість позовних вимог, можливість задоволення позову та стягнення з відповідача аліментної плати на утримання дитини в розмірі 1598,00 грн., але не менше 50% прожиткового мінімуму, оскільки такий розмір аліментів є реальним, не поставить відповідача у матеріальне становище значно гірше від положення дитини і позивача, відповідатиме, як інтересам дитини, так і матеріальному становищу та стану здоров`я платника аліментів, а також засадам розумності, виваженості і справедливості. На підставі викладеного, ст.ст.150, 155, 164, 180-182, 243, 244 СК України,

Outcome: partial