Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-14 00:00:00

04 червня 2025 року до Корольовського районного суду м. Житомира надійшла позовна заява АТ «Сенс Банк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позов обґрунтовано тим, що\~ 26 серпня 2008 року між ЗАТ «Альфа Банк» та [PERSON] укладено кредитний договір №700008185. Відповідно до умов кредитного договору ЗАТ «Альфа Банк» надає позичальнику [PERSON] у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти в сумі 40\~595, 00 доларів США, а позичальник зобов`язується у порядку та на умовах, що визначені договором, повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом, сплачувати неустойки та інші платежі в сумі, в строки та на умовах, що передбачені договором. Організаційно-правову форму кредитора було змінено шляхом перейменування із ЗАТ «Альфа-Банк» на ПАТ «Альфа-Банк», а згодом на АТ «Альфа-Банк». 12\~серпня 2022\~року позачерговими\~зборами акціонерів\~АТ «Альфа-Банк» було прийнято рішення про зміну найменування банку з АТ «Альфа-Банк» на АТ «Сенс Банк», а також про внесення змін до Статуту АТ «Альфа-Банк» шляхом затвердження його в новій редакції. 30 листопада 2022 року були внесені зміни до відомостей про юридичну особу, які містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а саме - змінено найменування банку з АТ «Альфа-Банк» на АТ «Сенс Банк». \~ \~ \~ \~Відповідно до рішення Третейського суду від 11 січня 2011 року, справа № 5207-10/615/10 із [PERSON] стягнуто на користь АТ «Альфа Банк» заборгованість за кредитним договором №700008185 від 26 серпня 2008 року у розмірі 331\~054,67 гривень. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~На підставі виконавчого листа № 6-1384/11 від 03 червня 2011 року, виданого Новозаводським районним судом м. Чернігова, було відкрито виконавче провадження за номером № 29599771 з примусового виконання вищевказаного рішення Третейського суду. Однак, 14 лютого 2013 року відповідно до постанови про повернення виконавчого документа стягувачу виконавче провадження було завершено (ВП №29599771). \~ \~ \~ \~Після ухвалення рішення Третейського суду про стягнення боргу за кредитним договором зобов`язання відповідача сплатити заборгованість за кредитом не припинилось та триватиме до повного фактичного виконання грошового зобов`язання. Відтак, позивач має право на отримання сум, передбачених ст. 625 Цивільного кодексу України за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання. \~ \~ \~ \~ Станом на 23 лютого 2022 року сума інфляційних втрат та 3 % річних, які нараховані на розмір заборгованості [PERSON] , становить 184 033,92 гривень, що включає: 38 139,07 гривень 3 % річних; 145 894,86 грн сума, що виникла через інфляційні витрати на кредитну заборгованість. \~ \~ \~ \~На підставі наведеного представник позивача просить стягнути з [PERSON] на користь АТ «Сенс Банк» три проценти річних та інфляційні втрати, розраховані на підставі ст. 625 ЦК України, за невиконання простроченого грошового зобов`язання за кредитним договором № 700008185 від 26 серпня 2008 року в розмірі 184 033,92 гривень, а також витрати по сплаті судового збору. Ухвалою судді від 09 червня 2025 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін та запропоновано відповідачу подати відзив на позов протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення вказаної ухвали. Станом на день розгляду справи відзив на позов від відповідача до Корольовського районного суду міста Житомира не надійшов. Представник позивача АТ «Сенс Банк» у судове засідання не з`явився, попередньо заявив про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав та надає згоду на заочний розгляд справи. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, хоча належним чином повідомлявся про дату, час та місце розгляду справи. Установлено, що відповідач зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Матеріали справи містять відомості про те, що позивачем належно виконано вимоги ч. 7 ст. 43 ЦПК України\~та надіслано відповідачу на адресу зареєстрованого місця проживання копію позовної заяви з додатками. Крім того, відповідачу копія ухвали про відкриття провадження, а також судова повістка надіслані рекомендованим листом на адресу зареєстрованого місця проживання, що відповідає вимогам п. 2 ч. 7\~ст. 128 ЦПК України. Однак, відповідне поштове відправлення повернуте на адресу суду неврученим відповідачу з відміткою пошти про причину повернення «адресат відсутній за вказаною адресою». А тому, відповідно до змісту п. 4 ч. 8 ст.128ЦПК України\~відповідач вважається таким, що отримав судову повістку. Враховуючи, що судом вжито належних заходів для повідомлення відповідача про дату, час та місце розгляду справи, а також, беручи до уваги строки розгляду справи, суд дійшов висновку про можливість ухвалення заочного рішення. За наявності всіх умов, передбачених\~ст. 280 ЦПК України, суд постановляє ухвалу про здійснення заочного розгляду справи та ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів. У відповідності до вимог ч.2 ст. 247 ЦПК України\~у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові докази у справі, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення з таких підстав. Згідно з ч. 3 ст. 12 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до\~ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд установив, що 26 серпня 2008 року між ЗАТ «Альфа Банк» та відповідачем [PERSON] укладено кредитний договір № 700008185, відповідно до умов якого кредитор надає позичальнику грошові кошти у якості кредиту для придбання транспортного засобу у розмірі 40\~595,00 доларів США, а позичальник зобов`язується повернути отримані кредитні кошти та сплатити відсотки за користування кредитними коштам не пізніше 27 серпня 2015 року. Крім того, 28 серпня 2008 року між ЗАТ «Альфа Банк» та відповідачем [PERSON] укладено додаткову угоду №700008185/1 до кредитного договору №700008185 від 26 серпня 2008 року, відповідно до якої п. 2.7 Договору 184 033,92 гривень у такій редакції: «2.7 Порядок надання кредиту: не пізніше наступного банківського дня після отримання Банком документів, зазначених у розділі №2, кредит надається однією сумою в безготівковій формі, шляхом перерахування кредитних коштів на поточний рахунок позичальника [NUMBER] , відкритий позичальником у кредитора ЗАТ «Альфа-банк»: у сумі 182\~213,26 гривень на рахунок продавця ТОВ «Тріада Авто» № [NUMBER] ; у сумі 0,00 гривень на рахунок страховика ЗАТ «УСК «Веста» № [NUMBER] ». Також установлено, що 18 червня 2009 року між ЗАТ «Альфа Банк» та [PERSON] укладено договір про внесення змін і доповнень №1 до кредитного договору №700008185 від 26 серпня 2008 року, відповідно до п.1 змінено п. 2.3 Розділу №1 «Базові умови кредитування Кредитного договору та викладено його в наступній редакції: «2.3 Дата остаточного повернення кредиту 27 серпня 2018 року.». Наявними у\~справі доказами\~підтверджено,\~що АТ\~«Сенс Банк»\~є правонаступником\~ЗАТ «Альфа-Банк». Організаційно-правову форму кредитора було змінено шляхом перейменування із ЗАТ «Альфа-Банк» на ПАТ «Альфа-Банк», а згодом на АТ «Альфа-Банк». 12 серпня 2022 року позачерговими зборами акціонерів АТ «Альфа-Банк» було прийнято рішення про зміну найменування банку з АТ «Альфа-Банк» на АТ «Сенс Банк», а також про внесення змін до Статуту АТ «Альфа-Банк» шляхом затвердження його в новій редакції. 30 листопада 2022 року були внесені зміни до відомостей про юридичну особу, які містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а саме - змінено найменування банку з АТ «Альфа-Банк» на АТ «Сенс Банк». \~ \~ \~ \~Установлено, що рішенням Постійно діючого Третейського суду при Всеукраїнській Громадській Організації «Всеукраїнський Фінансовий Союз» від 11 січня 2011 року ухвалено стягнути достроково з відповідача [PERSON] на користь ПАТ «Альфа-Банк» заборгованість за кредитним договором на загальну суму 331\~054,67 гривень, а також витрати по сплаті третейського збору в розмірі 100 гривень. \~ \~ \~ \~Частиною 1 статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно з частиною 1 статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Відповідно до частини 1 статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. За змістом положень статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (стаття 530 ЦК України). Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримуватись визначених у договорі строків, зокрема щодо сплати коштів, визначених кредитним договором, а тому прострочення виконання зобов`язання є його порушенням. Положеннями статті 611 цього Кодексу передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Формулювання статті 625 ЦК України, коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів, а тому 3% річних не є неустойкою у розумінні положень статті 549 цього Кодексу. Отже, за змістом наведеної норми закону нараховані на суму боргу інфляційні втрати та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування ним утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення. Зазначена позиція підтверджена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 4 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 4 червня 2019 року в справі № 916/190/18 (провадження № 12-302гс18). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 червня 2019 року (справа № 916/190/18) зазначено, що «чинне законодавство не пов`язує припинення зобов`язання з наявністю судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання; наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов`язань боржника та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 ЦК України сум. Вирішення судом спору про стягнення грошових коштів за договором не змінює природи зобов`язання та підстав виникнення відповідного боргу.». Суд зазначає, що заборгованість відповідача за кредитним договором №700008185 від 26 серпня 2008 року визначена рішенням Третейського суду від 11 січня 2011 року та становила 331\~054,67 гривень. Згідно з представленим позивачем розрахунком відповідач частково сплачував заборгованість, станом на 12 березня 2017 року розмір заборгованості відповідача за кредитним договором становить 256\~509,29 гривень. Грошове зобов`язання відповідача перед АТ «Сенс Банк» не припинене та продовжує існувати. Отже, встановивши, що відповідач має невиконане грошове зобов`язання перед банком, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з [PERSON] на користь АТ «Сенс Банк» інфляційних втрат та 3 % річних, передбачених статтею 625 ЦК України. Відповідно до наданого позивачем розрахунку сума інфляційних втрат та 3 % річних, які нараховані на розмір заборгованості [PERSON] , становить 184 033,92 гривень, що включає: 38 139,07 гривень 3 % річних; 145 894,86 грн сума, що виникла через інфляційні витрати на кредитну заборгованість. Період розрахунку з 12 березня 2017 року по 23 лютого 2022 року. Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою статистики України, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція). При застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця. Для визначення індексу інфляції за будь-який період необхідно помісячні індекси, які складають відповідний період, перемножити між собою з урахуванням відповідних оплат. Саме такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 14.01.2020 року в справі №924/532/19. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України). Згідно з положеннями ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Враховуючи досліджені судом докази та встановлені обставини справи, наявність простроченого грошового зобов`язання відповідача, суд вважає, що право позивача порушене і підлягає захисту. Також суд ураховує, що відповідач відзиву на позовну заяву не подав, доказів на спростування встановлених судом обставин не надав, а тому позов АТ «Сенс Банк» до [PERSON] про стягнення трьох процентів річних та інфляційних втрат є обґрунтованим та підлягає до задоволення в повному обсязі. Розподіл судових витрат. Частиною 1\~ст. 141 ЦПК України\~визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову -на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч.2\~ст. 141 ЦПК України). У зв`язку з висновком суду про задоволення позову, на підставі ч.\~1\~ст. 141 ЦПК України\~з відповідача на користь позивача належить стягнути 2\~422,40 гривень судового збору.

Outcome: approved