Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-10 00:00:00

В червні 2025 року [PERSON] звернувся до суду з заявою про встановлення факту самостійного виховання та утримання малолітньої дитини, де просив суд встановити факт, що він самостійно виховує та утримує малолітню дитину сина [PERSON] , [INFO] , який проживає разом з ним за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування своєї позиції посилається, що 05.12.2015 він уклав шлюб з [PERSON] , яка є матір`ю його сина [PERSON] , [INFO] . В вересні 2020 року вони припинили шлюбні відносини, [PERSON] стала проживати окремо, а син залишився з ним. Рішенням Кременчуцького районного суду від 29 червня 2021 року шлюб між ними було розірвано та визначено місце проживання сина з ним. Фактично з 2020 року по теперішній час мати його сина [PERSON] не утримує його, не займається його вихованням. В грудні 2021 року вона перебувала в м.Маріуполь і коли розпочалось вторгнення російської федерації на територію України вона виїхала до російської федерації, і вони з лютого 2022 року припинили будь-яке спілкування. Протягом останніх чотирьох років син проживає з ним, він вирішує побутові проблеми задля забезпечення його інтересів, займається його вихованням та розвитком, що підтверджується характеристиками з Кременчуцької гімназії №8 та спортивної школи «Авангард». Встановлення даного факту йому необхідно для забезпечення інтересів сина, в тому числі для реалізації прав неповнолітньої дитини без письмової згоди матері, для оформлення документів необхідних для отримання соціальної допомоги як батьку, що самостійно виховує дитину, оформлення виїзду дитини за кордон в межах спортивних змагань і постановки за кордоном на консульський облік, задля реалізації та забезпечення прав дитини та для вирішення питань пов`язаних з військовим обліком передбачених Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та Законом України «Про військовий обов`язок та військову службу». В судовому засіданні заявник та його уповноважений представник заяву підтримали та просили задовольнити, про обставини та підстави якої пояснили так, як це викладено в заяві. Заінтересовані особи: [PERSON] в судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, судова повістка направлена за адресою її місця проживання, зареєстрованого у встановленому законом порядку повернулася з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою», що у відповідності до п.4 ч.8 ст. 128 ЦПК України свідчить про вручення повістки у день проставлення у поштовому повідомленні такої відмітки, з заявою про відкладення розгляду справи до суду не зверталася, причини неявки не повідомила. Орган опіки та піклування Виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області в судове засідання представник не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином через ЄСІТС-«Електронний суд», що підтверджується довідкою про доставку електронного документу, з заявою про відкладення судового засідання не звертались, причини неявки не повідомили. [INFO] в судове засідання представник не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином через ЄСІТС-«Електронний суд», що підтверджується довідкою про доставку електронного документу, з заявою про відкладення судового засідання не звертались, причини неявки не повідомили. Заслухавши пояснення заявника та його уповноваженого представника, малолітнього [PERSON] , свідків, дослідивши подані документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Кожна особа, як слідує зі змісту ч. 1 ст. 4 ЦПК України, має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до частин першої та другої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно базуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права з дотриманням норм процесуального права. За ч.1 ст.293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення (п.5 ч.2 ст.293 ЦПК України). Перелік юридичних фактів, що підлягають встановленню в судовому порядку, зазначений у ст.315 ЦПК України і не є вичерпним. Частинами 1, 2 ст.314 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Установлено, що заявник [PERSON] і [PERSON] зареєстрували шлюб 05 грудня 2015 року. Вони є батьками [PERSON] [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серія [NUMBER] виданого 29 березня 2016 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дружківського міського управління юстиції Донецької області, актовий запис №117. Рішенням Кременчуцького районного суду Полтавської області від 29.06.2021, яке набрало законної сили 29.07.2021, шлюб між [PERSON] і [PERSON] розірвано, місце проживання дитини [PERSON] , [INFO] визначено з батьком [PERSON] . Згідно Витягів з реєстру Кременчуцької територіальної громади [PERSON] і [PERSON] зареєстровані за адресом: [ADDRESS] . Малолітній [PERSON] навчається в 3-Б класі Кременчуцької гімназії №8, що слідує з довідки директора гімназії №8 №01-24/182 від 09.04.2025. З характеристики дитини [PERSON] , [INFO] , наданої директором гімназії №8 вбачається, що [PERSON] навчається в закладі освіти з 01.06.2022, вихованням дитини займається батько [PERSON] , який регулярно відвідує батьківські збори, цікавиться життям сина, слідкує за чистотою та гігієною дитини, забезпечує відвідання навчальних екскурсій та все для навчання, мати [PERSON] жодного разу не відвідувала батьківські збори, навчанням дитини не цікавиться, з класним керівником не спілкується. З характеристики наданої дитячо-юнацькою спортивною школою «Авангард» Кременчуцької міської ради від 10.04.2025 № 96 вбачається, що [PERSON] відвідує відділення хокею з шайбою з 01.09.2022 по теперішній час, проживає разом з батьком, який цікавиться успіхами сина, періодично відвідує тренувальні заняття, вболіває на змаганнях. З копії Декларації про вибір лікаря, який надає первинну медичну допомогу вказується, що законним представником неповнолітнього [PERSON] , [INFO] є [PERSON] , який і уклав декларацію з лікарем. Згідно характеристики виданої Кременчуцькою міською комплексною дитячо-юнацькою спортивною шкодою «Авангард» Кременчуцької міської ради 10.04.2025 №95, [PERSON] працює у Комунальному закладі фізичної культури і спорту «Кременчуцька міська комплексна дитячо-юнацька спортивна школа «Авангард» Кременчуцької міської ради на посаді тренера-викладача відділення хокею з шайбою з 01.09.2017 року по теперішній час та зарекомендував себе з позитивної сторони, як дисциплінований працівник з відповідальним ставленням до роботи. Відповідно до довідки виданої [PERSON] 03.04.2025 №83, він працює у КМ КДЮСШ «Авангард» на посаді тренера викладача з видів спорту і йому нарахована заробітна плата за період з квітня 2024 по березень 2025 в сумі 77 907,86 грн. Свідок [PERSON] пояснив в судовому засіданні, що знає [PERSON] з дитинства. Він був його вихованцем в спортивній школі по хокею в м.Харкові, потім він переїхав до м.Дружківка, зустрілися з ним знову в м.Кременчуці в вересні 2022 року, куди він приїхав з м.Харкова та працює тренером по хокею в спортивній школі «Авангард», де і він працює тренером, зустрічаються часто, підтримують дружні стосунки, в нього є син [PERSON] , який теж навчається хокею, жінки не бачив, де вона не цікавився, всі знають, що він живе вдвох з сином, Свідок [PERSON] пояснив в судовому засіданні, що він працює тренером по хокею в спортивній школі «Авангард», [PERSON] працює тренером по хокею там же з 2017 року, коли приїхав до міста з Дружківки з жінкою і сином маленьким, підтримують дружні відносини, неодноразово був у нього вдома, десь в 2019 році знає, що його жінка поїхала до м.Маріуполя і більше не поверталася, зараз він живе сам з сином, який теж ходить на хокей, і він не бачив, щоб його приводила мати, чи була присутня на змаганнях за участі [PERSON] . Свідок [PERSON] пояснив в судовому засіданні, що знає [PERSON] з 2017 року, працюють разом тренерами по хокею в спортивній школі «Авангард», він є тренером його сина [PERSON] , спілкуються з цього приводу, він приводить сина на тренування сам, матері не бачив ніколи, те, що він проживає з сином вдвох це всім відомий факт і що його жінка за кордоном і з ними не спілкується. Малолітній [PERSON] допитаний за клопотанням батька [PERSON] за присутності психолога [PERSON] пояснив суду, що він проживає з батьком, навчається в школі, займається хокеєм, матері не пам`ятає, батько водить його до школи, на тренування, вони разом проводять вільний час. З наведених обставин у заяві та які підтверджені матеріалами справи вбачається, що позивач зі своїм сином проживають за адресою: [ADDRESS] . Після розлучення в червні 2021 року місце проживання [PERSON] визначено з батьком [PERSON] . Мати [PERSON] залишила дитину на виховання та утримання батька [PERSON] , самоусунулася від виконання своїх батьківських обов`язків, виїхала за кордон де перебуває і зараз. По теперішній час участі у вихованні та утриманні сина вона не приймає, не цікавиться його станом здоров`я, матеріально його не забезпечує. Таким чином, факт самостійного виховання [PERSON] малолітнього сина [PERSON] підтверджується довідками відповідних органів, які маються в матеріалах справи, показаннями свідків та самого малолітнього. Частинами 1, 2 статті 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради Української РСР № 789-ХІІ від 27.02.1991 року визначено, що Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько(-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Позивачем вказується, що встановлення факту самостійно виховання та утримання малолітньої дитини зумовлено необхідністю не тільки представляти інтереси дитини у навчальних та медичних закладах, де можливо забезпечити дитині повний обсяг її прав, або в органах державної влади, як-то у органах ДМС, ЦНАП при отриманні документів без матері, а й задля реалізації та забезпечення прав дитини та для вирішення питань пов`язаних з військовим обліком передбачених Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та Законом України «Про військовий обов`язок та військову службу». Так, відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" жінки та чоловіки, які мають дитину (дітей) віком до 18 років, коли особа самостійно виховує та утримує дитину за рішенням суду, така особа має право на відстрочку від мобілізації. Додатком 5 "Перелік документів, що подаються військовозобов`язаним для отримання відстрочки від призову на військову службу пі час мобілізації відповідно до підстав, зазначених у статті 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" до Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 р. № 560, для оформлення відстрочки за п. 4 ч. 1ст. 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" передбачено надання ТЦК рішення суду про встановлення факту самостійного виховання дитини. Подання заяви про оформлення відстрочки також необхідне у силу абз. 5 п. З ч. 12 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу", який передбачає звільнення з військової служби у воєнний час особи, яка має дитину віком до 18 років і самостійно виховує та утримує дитину за рішенням суду. У постанові від 02.04.2025 у справі № 127/3622/24 (провадження № 61-12634св24) колегія Третьої судової палати Касаційного цивільного суду наголосила на тому, що «в умовах дії режиму воєнного стану факт самостійного виховання батьком (або іншою особою) дитини може існувати і без наявного спору про право через обставини, в силу яких обсяг прав матері (батька) обмежується або припиняється. Аналіз вищенаведеного переконує суд в тому, що вимоги [PERSON] про встановлення факту самостійного виховання та утримання дитини є обґрунтованими та підлягають задоволенню. У такий спосіб законодавцем установлено судовий контроль задля дотримання балансу між інтересами дитини, яка може залишитися без батьківського піклування, особи (батька чи матері щодо здійснення піклування) та народу України в особі держави в розумінні статті 65 Конституції України. Такий порядок встановлення факту самостійного виховання та утримання дитини визначений тому, що саме в порядку окремого провадження суд встановлює обставини та перевіряє (підтверджує) їх доказами незалежно від наданих сторонами доказів та зазначених доводів на їх спростування. Тобто встановлення юридичного факту як підстава для отримання відстрочки від мобілізації та/або звільнення з військової служби здійснюється безпосередньо судом.

Outcome: approved