Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-19 00:00:00

15 травня 2025 року до Піщанського районного суду Вінницької області надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів. У вказаній позовній заяві позивач просить суд стягнути на свою користь із [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої дитини - сина [PERSON] , який народився [INFO] , в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття. Допустити негайне виконання рішення суду в межах строку, встановленого законодавством України, та стягнути з відповідача судові витрати. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що шлюб між нею та відповідачем було зареєстровано 12 листопада 2014 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Ладижину Тростянецького міжрайонного управління юстиції у Вінницькій області та розірвано рішенням Піщанського районного суду Вінницької області від 21 березня 2024 року у справі № 142/75/24. Від цього шлюбу у сторін [INFO] народився син - [PERSON] . Після припинення спільного проживання відповідач перестав матеріально забезпечувати дитину, не бере участі у її вихованні та не підтримує з нею жодного контакту. Позивач зазначає, що наразі не працює, оскільки здійснює догляд за дитиною, та отримує лише соціальну допомогу, якої недостатньо для забезпечення належних умов життя дитини. Вона змушена самостійно покривати витрати на продукти харчування, одяг, взуття, навчальне приладдя, засоби гігієни та медикаменти, що потребує значних коштів. Водночас відповідач є працездатною особою, займається підприємницькою діяльністю та має стабільний дохід, що дає йому можливість сплачувати аліменти. Відомостей про сплату ним аліментів на інших дітей не має. Спору щодо місця проживання дитини немає - вона проживає разом із матір`ю за зареєстрованим місцем проживання. Оскільки відповідач має мінливий розмір доходу, визначити його точний місячний заробіток до подання ним декларації неможливо, тому позивач вважає за доцільне стягнути аліменти у частці від усіх видів заробітку (доходу) відповідача. Посилаючись на статтю 180 Сімейного кодексу України, позивач наголошує, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а відповідач цього обов`язку не виконує. У зв`язку з цим позивач просить суд стягнути з відповідача аліменти у розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15 травня 2025 року дану справу було передано для розгляду судді Гринишиній А.А. Відповідно до вимог ч. 6 ст. 187 ЦПК України, враховуючи, що відповідачем у позовній заяві вказана фізична особа, яка не є суб`єктом підприємницької діяльності, судом 16 травня 2025 року було здійснено запит через підсистемі ЄСІТС "Електронний суд" до Єдиного державного демографічного реєстру для отримання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) відповідача [PERSON] та 16 травня 2025 року отримано відповідь № 1384772, відповідно до якої [PERSON] , [INFO] , був зареєстрований в [ADDRESS] з 01 серпня 2023 року по 23 лютого 2024 року. Ухвалою суду від 16 травня 2025 року постановлено відкрити провадження в даній цивільній справі та проводити розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін про дату, час та місце проведення судового засідання. Призначено по цивільній справі судове засідання. Відповідача [PERSON] в судове засідання постановлено викликати шляхом розміщення оголошення про виклику до суду на офіційній сторінці Піщанського районного суду на веб-порталі судової влади в мережі Інтернет. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, представник позивача, адвокат Близнюк В.В. подав суду заяву, в якій просить суд провести розглянути справу без його та позивача участі, позовні вимоги підтримує та не заперечує проти ухвалення в справі заочного рішення. Відповідач [PERSON] в жодне в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, хоча належним чином був повідомлений про місце, час та дату судового засідання шляхом розміщення оголошення про виклику до суду на офіційній сторінці Піщанського районного суду на веб-порталі судової влади в мережі Інтернет, відзиву на позовну заяву до суду не подавав. Відповідачем не надано суду жодного доказу, який би мав істотне значення для вирішення справи по суті, чи спростування доводів позивача. Беручи до уваги ч. 1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод Ради Європи від 4 листопада 1950 року, що набрала чинності для України 11 вересня 1997 року, яка передбачає право кожного на розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, також беручи до уваги те, що відповідач обґрунтованих клопотань про відкладення судового засідання, суду не надав, в силу положень ст. 223 ч. 1 ЦПК України, суд вважає за доцільне продовжити судовий розгляд за відсутності відповідача. Верховний Суд України, узагальнюючи судову практику, також вказав, що інститут заочного провадження відповідає положенням та спрямований на реалізацію Рекомендації № R (84) 5 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам стосовно принципів цивільного судочинства, що направлені на вдосконалення судової системи. Для досягнення цієї мети необхідно забезпечити доступ сторін до спрощених і більш оперативних форм судочинства та захистити їх від зловживань та затримок, зокрема, надавши суду повноваження здійснювати судочинства більш ефективно. Враховуючи, що в справі є достатні дані про права і взаємовідносини сторін, відповідач належним чином повідомлявся про місце і час судового засідання, суд розглядає справу у відсутності відповідача та згідно ч. 4 ст.223ЦПК України постановляє заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Згідно ст.247 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали даної цивільної справи, вивчивши правові норми, що регулюють дані правовідносини, приходить до переконання, що позовну заяву слід задовольнити повністю з наступних підстав. Згідно ч. 1, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Під час судового розгляду судом встановлено, що сторони у справі зареєстрували шлюб 12 листопада 2014 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби по місту Ладижину Тростянецького міжрайонного управління юстиції у Вінницькій області, про що складено актовий запис № 224. Цей факт підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] . Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину - [PERSON] , 2017 року народження, що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим Крижопільським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області. Згідно з рішенням Піщанського районного суду Вінницької області від 21 березня 2024 року, шлюб між [PERSON] , 1992 року народження, та [PERSON] , 1988 року народження, зареєстрований 12 листопада 2014 року тим самим відділом ДРАЦС за актовим записом № 224, було розірвано (а.с. 6). Вирішуючи вимогу про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини суд, виходить з наступного. Згідно з долученим до позовної заяви витягом з реєстру територіальної громади № 2025/006017303 від 09 травня 2025 року, судом встановлено, що [PERSON] , 1988 року народження, зареєстрована та фактично проживає за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до витягу з реєстру № 2025/006017231 від 09 травня 2025 року, разом із нею зареєстрований та проживає її неповнолітній син - [PERSON] , 2017 року народження (а.с. 5-8). Згідно з довідкою Пенсійного фонду України (форма ОК-7) від 14 травня 2025 року, за звітний 2024 рік [PERSON] отримала дохід у сумі 7 726,00 грн. (а.с. 12). Відповідно до ст.51 Конституції України, батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Статтею 5 Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. Статтями 18, 27 Конвенції про права дитини встановлено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини присуджуються у частці від доходу батька або у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує, в тому числі, стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Частиною першою ст. 183 СК України передбачено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно з ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу із дня подання такої заяви (ч.1 ст.191 СК України). Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (ч.2 ст.182 СК України). Відповідно до ст.7 Закону України «Про державний бюджет на 2025 рік» з 1 січня 2025 року прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі 2\~920 гривень, а для основних соціальних і демографічних груп населення: дітей віком до 6 років - 2563 гривні; дітей віком від 6 до 18 років - 3\~196 гривень; працездатних осіб - 3\~028 гривень. Згідно положень абз. 3 ч. 2 ст. 182 СК України, мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до ч.1 ст.179 СК України, аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини (ч.2 ст. 179 СК України). На підставі викладеного, беручи до уваги майновий стан як відповідача, так і позивача, які є працездатними як за віком, так і за станом здоров`я, оскільки зворотного під час судового розгляду не доведено, суд погоджується із визначеним позивачем способом стягнення аліментів в частці від заробітку (доходу) та вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання їх спільної дитини - доньки [PERSON] у розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно з дня звернення до суду з позовом і до досягнення дитиною повноліття, оскільки аліменти в даному розмірі суд вважає необхідними та достатніми для забезпечення потреб дитини з боку батька, він є співмірним з майновим станом відповідача, а їхня сплата не поставить його у скрутне матеріальне становище. В частині 1 ст. 430 ЦПК України передбачено, що суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. При вирішенні питання про судові витрати суд бере до уваги норми ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України, яка визначає, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тому суд виходить із положень ст.ст. 4, 5 Закону України «Про судовий збір», згідно яких позивач звільнена від сплати судового збору при зверненні до суду із вимогою про стягнення аліментів, а тому у порядку ст.141 ЦПК України, враховуючи, ціну позову, яка у позовах про стягнення аліментів визначається сукупністю всіх виплат, але не більше ніж за шість місяців, та розмір задоволених вимог про стягнення аліментів, вбачає підстави для стягнення із відповідача у дохід держави судового збору у сумі 1\~211,20 грн., яка підлягала сплаті на день звернення до суду із вказаним позовом. Окрім того, позивач зазначає про стягнення з відповідача витрати на правничу допомогу в сумі 3\~600 грн. Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 137 ЦПК України для визначення та розподілу витрат на правничу допомогу учасник справи подає детальний опис наданих адвокатом послуг, а розмір таких витрат має бути співмірним зі складністю справи, обсягом виконаних робіт, часом, витраченим адвокатом, та значенням справи для сторони. Згідно зі ст.ст. 1, 26, 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору, а гонорар є формою винагороди адвоката, порядок його обчислення визначається умовами такого договору. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження таких витрат суду мають бути надані договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, оформлені у встановленому законом порядку. Відсутність документального підтвердження є підставою для відмови у задоволенні вимог про їх відшкодування (позиція Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі № 826/1216/16, постанови Верховного Суду від 15.04.2020 у справі № 199/3939/18-ц, від 09.06.2020 у справі № 466/9758/16-ц, від 30.09.2020 у справі № 379/1418/18). Оскільки позивачем не надано договору про надання правової допомоги, детального опису виконаних адвокатом робіт чи розрахунку витрат, а наявна лише квитанція про оплату гонорару, суд вважає за необхідне відмовити у стягненні з відповідача витрат на професійну правничу допомогу. Доказів понесення інших судових витрат позивачем до позовної заяви не долучено та під час судового розгляду суду не надано.

Outcome: approved