Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-09 00:00:00

У серпні 2025 року позивач звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, в якій просив стягнути з відповідача на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Кошельок» заборгованість за кредитним договором № 3120515308-527422 від 26.11.2021 року в розмірі 13 030 грн., що складається з: заборгованості за сумою кредиту - 4 000 грн.; заборгованості за відсотками за користування позикою - 9 030 грн. Окрім того, позивач просить стягнути з відповідача судовий збір у розмірі 2422,40 грн. та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 10 000 грн. Позовна заява мотивована тим, що 26.11.2021 року між [PERSON] та ТОВ «Кошельок» було укладено договір №3120515308-527422 за допомогою веб-сайту (https://koshelok.ua/), який є сукупністю інформаційних та телекомунікаційних систем ТОВ «Кошельок», в рамках якої реалізується технології обробки інформації з використанням технічних і програмних засобів які у процесі обробки інформації діють як єдине ціле, на умовах строковості, зворотності, платності, за яким Відповідач зобов`язавсь повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом, відповідно до умов та правил, зазначених у договорі. На виконання зазначених вимог, позичальнику було надано наступний одноразовий ідентифікатор - 6474 для підписання кредитного договору № 3120515308-527422 від 26.11.2021 року, шляхом направлення Позичальнику на номер телефону [NUMBER] (вказаного Позичальником під час реєстрації в особистому кабінеті) електронного повідомлення СМС-повідомлення. Відповідно до умов Кредитного Договору, ТОВ «Кошельок» взяло на себе зобов`язання надати [PERSON] кредит для задоволення особистих потреб на наступних умовах: сума кредиту, становить 4 000,00 грн. ( п. 1.1. договору, р. 3., паспорту кредиту); початковий строк кредитування, становить 15 днів, ( п. 2.1. договору, р. 3., р. 4 паспорту кредиту, п. 1. графіку розрахунків); Дисконтна відсоткова ставка, становить 1,85% на добу за початковий строк кредитування (Лояльний період) визначений п. 3.6. п. 3.7. п. 3.7. договору (р. 4. паспорту кредиту, п. 1. п. 2. графіку розрахунків); Базова процентна ставка, становить 2.2% на добу за продовжений строк користування кредитом визначений п. 3.5., п. 3.6., п. 3.7., п. 3.8. договору (р. 4. паспорту кредиту, п. 4. графіку розрахунків). Кредитодавець виконав взяті на себе зобов`язання в повному обсязі, надавши [PERSON] кредит та перерахував грошові кошти на банківську картку № [NUMBER] , яку [PERSON] вказала в особистому кабінеті як банківська картка на яку Кредитодавець повинен перерахувати кошти згідно договору № 3120515308-527422 від 26.11.2021 року. Відповідач підтвердила виникнення своїх зобов`язань, відповідно до умов укладеного Кредитного договору, шляхом прийняття виконання зобов`язання Кредитодавця, а саме отримавши кредитні кошти відповідач не скористалась своїм правом протягом 14 календарних днів з дня укладання кредитного договору відмовитися від договору без пояснення причин, у тому числі у разі отримання ним грошових коштів (розділ 7 Паспорту кредиту). Пунктом 3.6. кредитного договору, за якими позичальник був попередньо ознайомлений та погодився, встановлено, що Сторони погодили, що факт користування Позичальником сумою наданого Кредиту після закінчення початкового Періоду користування кредитом є відкладальною обставиною, в розумінні ст. 212 ЦК, що має наслідком подовження строку користування Кредитом на умовах визначених п. 3.7. та п. 3.8 Згідно п. 3.6. та п. 3.7. кредитного договору, строк користування кредитними коштами було продовжено на 90 днів, тобто з 11.12.2021 року до 10.03.2022 року, за ставкою 2,2% на добу. Та на момент подання даної позовної заяви у позичальника виникла заборгованість по сплаті кредиту та відсотків за користування позикою у розмірі 13 030,00 грн. Враховуючи вище викладене загальна сума боргу, що підлягає стягненню за договором № 3120515308-527422 від 26.11.2021 року станом на дату подання позову до суду становить 13 030,00 грн., яка складається з: заборгованості за сумою кредиту: 4 000,00 грн.; заборгованості за відсотками за користування позикою: 9 030,00 грн., у зв`язку із чим Позивач змушений звертатися до суду за захистом своїх порушених прав. Ухвалою Чечелівського районного суду міста Дніпра від 12 серпня 2025 року відкрито спрощене позовне провадження, справа розглянута без повідомлення (виклику) сторін. Сторонам було направлено копію ухвали від 12.08.2025 року, а також відповідачу було направлено копію позовної заяви із додатками. З урахуванням вимог ст.ст.19,274,276,277 ЦПК України, розгляд справи здійснено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи; особи, які беруть участь у справі, не викликались. Відповідач у встановлений судом строк не надала суду відзив на позовну заяву, у зв`язку з чим, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Суд, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази щодо їх належності, допустимості, достовірності та достатності, надавши їм оцінку в сукупності, дійшов до наступного висновку. Судом встановлено, що 26 листопада 2021 між ТОВ «Кошельок» та [PERSON] було укладено договір №3120515308-527422 про надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, відповідно до якого кредитодавець зобов`язується надати позичальнику кредит у сумі 4 000 грн. на засадах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, визначених цим Договором (п. 1.1. Договору) (а.с. на звороті 9-14). Пунктом 1.3.2. Договору визначено, що проценти за користування кредитом складають 1184,00 грн., які нараховуються за ставкою 1,85% від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. Пунктом 1.3.3. Договору визначено стандартну (базову) процентну ставку за користування кредитом 2,2% від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом. Згідно п. 2.1. Договору кредит надається строком на 15 днів (Лояльний період). Відповідно до п. 2.2. Договору сторони погодили, що встановлений в п. 2.1. Договору строк Лояльного періоду може бути продовжений позичальником шляхом оплати ним протягом Лояльного періоду всіх процентів, фактично нарахованих за користування кредитом. Відповідно до графіку розрахунків визначено дату видачі кредиту 26.11.2021, дату платежу 10.12.2021, реальну річну процентну ставку 676%, загальну вартість кредиту 5110 грн. (а.с. на звороті 14-15). Окрім того, сторонами погоджено та підписано паспорт споживчого кредиту до договору №3120515308-527422 від 26.11.2021 року (а.с.8-9) у якому також зазначені істотні умови кредитування, зокрема: сума кредиту - 4 000 грн.; строк кредитування - 15 днів (з можливістю продовження); мета- на споживчі цілі; дисконтна процентна ставка - 0,99%; процентна ставка в день - 2,2%, реальна річна процентна ставка - 676%. [PERSON] своїх зобов`язань за договором №3120515308-527422 від 26.11.2021 належним чином не виконала, тому позивач просить стягнути з відповідача заборгованість у сумі 13 030,00 грн., яка складається з наступного: заборгованості за сумою кредиту - 4 000 грн.; заборгованості за відсотками за користування позикою - 9 030 грн., що відображено у розрахунку заборгованості (а.с.16-17). Стаття 626 ЦК України визначає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. У статті 627 ЦК України встановлено, що відповідно до статті 6цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ст.629ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, а також сплати процентів, належних йому, якщо інше не передбачено договором. Статтею 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Судом з довідки ПАТ «МТБ Банк» від 15.07.2025 року №07/605-07/163 встановлено, що відповідач 26.11.2021 року об 11:53 год. отримала кошти у сумі 4 000 грн. на платіжну картку № [NUMBER] (а.с.20). Матеріалами справи підтверджено, що відповідач користувалася отриманими кредитними коштами, однак в добровільному порядку не повернула. Як вбачається з розрахунку заборгованості, кредитором нараховані відсотки за користування кредитом за період з 26.11.2021 по 10.12.2021 (Лояльний період) у сумі 1 110 грн. та за період з 11.12.2021 по 10.03.2022 (за продовжений строк користування позикою) у сумі 7 920 грн. Згідно договору №3120515308-527422 від 26.11.2021 встановлений строк кредитування 14 днів, отже дата повернення кредиту 10.12.2021, що також відображено у графіку розрахунків, що є Додатком №1 до договору. Пунктом 3.7. Договору передбачено, що зобов`язання щодо повернення основної суми переносяться на наступний день після закінчення Лояльного періоду, але не більше ніж на 90 днів після закінчення Лояльного періоду, але не більш ніж на 90 днів після закінчення Лояльного періоду. Відповідно до п. 2.2. Договору сторони погодили, що встановлений в п. 2.1. Договору строк Лояльного періоду може бути продовжений позичальником шляхом оплати ним протягом Лояльного періоду всіх процентів, фактично нарахованих за користування кредитом. Позивачем не надано доказів продовження позичальником Лояльного періоду та сплати позичальником нарахованих відсотків, а отже відсотки, нараховані позивачем за період з 26.11.2021 по 10.12.2021 (Лояльний період) за ставкою 0,99% на день у сумі 1 110 грн., обґрунтовані та підлягають стягненню з відповідача. Що стосується нарахування відсотків у сумі 7 920 грн. за період з 11.12.2021 року по 10.03.2022 року (за продовжений строк користування позикою) за ставкою 2,2% на день, суд зазначає наступне. Як зазначалося вище, договором (п. 2.1. Договору) та паспортом кредиту встановлено строк користування кредитом 14 днів. Згідно п. 2.3. Договору позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом до закінчення строку, визначеного п. 2.1. цього Договору. Отже, відповідач мала повернути кредит не пізніше 10.12.2021 року. Таким чином, кредитор має нараховувати відсотки лише в межах строку дії договору, що відповідає правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.04.2023 у справі № 910/4518/16, а саме: «Велика Палата Верховного Суду наголошує, що проценти відповідно до статті 1048 ЦК України сплачуються не за сам лише факт отримання позичальником кредиту, а за «користування кредитом» (тобто за можливість позичальника за плату правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу). Надання кредиту наділяє позичальника благом, яке полягає в тому, що позичальник, одержавши від кредитора грошові кошти, не повинен повертати їх негайно, а отримує можливість правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу (строку кредитування, у межах якого сторони можуть встановити періоди повернення частини суми кредиту), а кредитор, відповідно, за загальним правилом не вправі вимагати повернення боргу протягом відповідного строку (право кредитора достроково вимагати повернення всієї суми кредиту передбачає частина друга статті 1050 ЦК України). Саме за це благо можливість правомірно не повертати кредитору борг протягом певного часу позичальник сплачує кредитору плату, якою є проценти за договором кредиту відповідно до статті 1048 ЦК України. Уклавши кредитний договір, сторони мають легітимні очікування щодо належного його виконання. Зокрема, позичальник розраховує, що протягом певного часу він може правомірно «користуватися кредитом», натомість кредитор розраховує, що він отримає плату (проценти за «користування кредитом») за надану позичальнику можливість не повертати всю суму кредиту одразу. Разом з цим зі спливом строку кредитування чи пред`явленням кредитором вимоги про дострокове погашення кредиту кредит позичальнику не надається, позичальник не може правомірно не повертати кошти, а тому кредитор вправі вимагати повернення кредиту разом із процентами, нарахованими відповідно до встановлених у договорі термінів погашення періодичних платежів на час спливу строку кредитування чи пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту у межах цього строку. Тобто позичальник у цьому разі не отримує від кредитора відповідне благо на період після закінчення строку кредитування чи після пред`явлення кредитором вимоги про дострокове погашення кредиту, а тому й не повинен сплачувати за нього нові проценти відповідно до статті 1048 ЦК України. Очікування кредитодавця, що позичальник повинен сплачувати проценти за «користування кредитом» поза межами строку, на який надається такий кредит (тобто поза межами існування для позичальника можливості правомірно не сплачувати кредитору борг), виходять за межі взаємних прав та обов`язків сторін, що виникають на підставі кредитного договору, а отже, такі очікування не можуть вважатись легітимними. Отже, припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України» (п.п 81-85, 91). Суд зазначає, що нарахування позивачем відсотків у період з 11.12.2021 року по 10.03.2022 року є необґрунтованим, оскільки здійснено поза межами строку кредитування, передбаченого договором. Кредитор мав право нараховувати відсотки за користування кредитом з 26.11.2021 року по 10.12.2021 року включно. Ураховуючи, що позивачем нараховані відсотки за користуванням кредиту за межами строку дії кредиту, то у задоволенні вимог позивача в частині стягнення відсотків за користування кредитом, які нараховані за період з 11.12.2021 року по 10.03.2022 року, слід відмовити у зв`язку з їх необґрунтованістю. Отже з відповідача на користь позивача підлягають стягненню відсотки за період з 26.11.2021 року по 10.12.2021 року у сумі 1 110 грн. (4000 грн.*0,99%*14 днів). У задоволенні позовних вимог про стягнення відсотків за період з 11.12.2021 року по 10.03.2022 року слід відмовити. З урахуванням зазначеного, ураховуючи, що отримані та використані відповідачем кредитні кошти в добровільному порядку позивачу не повернуті, з боржника [PERSON] підлягає стягненню заборгованість за договором №3120515308-527422 від 26.11.2021 року у сумі 5 110 грн., з яких 4 000 грн. тіло кредиту та 1 100 грн. відсотки за початковий строк користування позикою. Крім того, у позовній заяві позивач також просить стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 10 000 грн. Згідно з п. 12 ч. 3 ст. 2 ЦПК України однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення. Відповідно до ч. 1 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. При цьому розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги у разі надання відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою. Аналогічних висновків дійшла ВП ВС у постанові від 19.02.2020 року у справі №755/9215/15-ц, ОП КГС ВС від 03.10.2019 року у справі №22/445/19. Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (постанова Верховного Суду від 03.10.2019 р. у справі №922/445/19). З матеріалів справи вбачається, що 12 лютого 2025 між адвокатським бюро «Герман Гурський та партнери» та ТОВ «Кошельок» було укладено договір про надання правничої (правової) допомоги (а.с.36). Згідно додатку від 10 липня 2025 року до договору про надання правничої (правової) допомоги від 12 лютого 2025 року (а.с.37), адвокатським бюро «Герман Гурський та партнери» виконано за замовленням ТОВ «Кошельок» послуги із надання правової допомоги щодо стягнення заборгованості з [PERSON] за кредитним договором №3120515308-527422 від 26.11.2021 року на загальну суму 10 000 грн., тривалість витраченого часу в загальному розмірі складає - 5 годин (а.с.37) З огляду на приписи ЦПК України подані позивачем документи є належним документальним підтвердженням розміру понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу. Частинами першою та другою статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» передбачено порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки - підставою для виплати гонорару, який визначений у формі погодинної оплати, є кількість витрачених на надання послуги годин помножена на вартість такої (однієї) години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв (пункт 131 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року № 922/1964/21 (провадження №12-14гс22)). Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини (пункт 28 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц; пункт 19 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2021 у справі №910/12876/19). Фіксований розмір гонорару у цьому контексті означає, що у разі настання визначених таким договором умов платежу - конкретний склад дій адвоката, що були вчинені на виконання цього договору й призвели до настання цих умов, не має жодного значення для визначення розміру адвокатського гонорару в конкретному випадку. Таким чином, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону №5076-VI, враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу (пункти 133-134 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року №922/1964/21 (провадження №12-14гс22)). У випадку встановленого договором фіксованого розміру гонорару сторона може доводити неспівмірність витрат у тому числі, але не виключно, без зазначення в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги. Зокрема, посилаючись на неспівмірність суми фіксованого гонорару зі складністю справи, ціною позову, обсягом матеріалів у справі, кількістю підготовлених процесуальних документів, кількістю засідань, тривалістю розгляду справи судом тощо (пункт 147 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року №922/1964/21 (провадження №12-14гс22). У разі недотримання вимог частини четвертої ст. 137 ЦПК України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч.ч. 5, 6 ст. 137 ЦПК України). Зазначене узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, наведеною у постанові від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 13 січня 2021 року по справі №596/2305/18. Клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката у зв`язку з їх неспівмірністю від [PERSON] до суду не надходило. За наведених обставин суд приходить до висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу та вважає за доцільне стягнути із відповідача на користь позивача пропорційно розміру задоволених позовних вимог суму витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 3 921,71 гривень. Щодо стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат у вигляді сплаченого судового збору, судом враховано наступне. Позивач надає суду платіжну інструкцію №1954 від 23.07.2025 року, зі змісту якої вбачається, що ТОВ «Кошельок» здійснило платіж у розмірі 2 422,40 грн. із призначенням платежу «… Судовий збір, за позовом ТОВ «Кошельок» до [PERSON] про стягн.боргу» (а.с.41). Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, судові витрати у межах сплаченого судового збору підлягають стягненню з відповідача у розмірі пропорційно задоволених позовних вимог, що складає 949,99 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial