Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-08 00:00:00

представник позивача звернувся до суду з даним позовом, в якому просить визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки з кадастровим номером 3221884000:33:027:0153 від 07 листопада 2016 року, укладений між Іноземною компанією «НОРАНГЕР ДІВЕЛОПМЕНТ ВЕСТ ЛТД» та [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Мазуренко С.В. та зареєстрований в реєстрі за №726. Позов обґрунтовано тим, що [PERSON] в порядку спадкування є правонаступником [PERSON] , якому на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ №249582 від 10.07.2008 року, зареєстрованого за №010834200408, на праві приватної власності належала земельна ділянка площею 0,9999 га, для індивідуального садівництва, яка розташована: Київська область, Вишгородський район, Лебедівська сільська рада, кадастровий номер 3221884000:33:027:0153. На підставі підробленої та неіснуючої ухвали Дарницького районного суду м. Києва від 07.12.2008 року (справа №2-3132/2008), право власності [PERSON] на вказану земельну ділянку припинено та визнано право власності за Іноземною компанією «НОРАНГЕР ДІВЕЛОПМЕНТ ВЕСТ ЛТД» («NORANGER DIVELOPMENT VEST LTD»). Відтак, на момент укладення оспорюваного договору від 07.11.2016 року іноземній компанії було достеменно відомо про факт підроблення та не існування вказаної вище ухвали Дарницького районного суду м. Києва, а відтак вказана компанія не мала будь-якого права власності на спірну земельну ділянку та відповідно не могла розпоряджатися нею, в тому числі й відчужувати згідно оспорюваного договору купівлі-продажу. Також посилався на те, що згідно вимог ч. 5 ст. 22 ЗК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) законних підстав для набуття спірної земельної ділянки з кадастровим номером 3221884000:33:027:0153 іноземна компанія не мала, що також підтверджує факт незаконного заволодіння нею. На даний час договір купівлі-продажу земельної ділянки з кадастровим номером 3221884000:33:027:0153, №726, виданий 07.11.2016 року, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Мазуренко С.В., укладеним між Іноземною компанією «НОРАНГЕР ДІВЕЛОПМЕНТ ВЕСТ ЛТД» та [PERSON] залишається чинним та може слугувати підставою для його державної реєстрації, в зв`язку з чим [PERSON] звернулася до суду з цим позовом за захистом порушених прав. Представник позивачки в суді просив позов задовольнити з викладених у ньому підстав. Представник третьої особи - Кудря Т.С., як законний представник неповнолітньої [PERSON] , а також представник третьої особи [PERSON] - адвокат Каращук Ю.І., подали заяви про розгляд справи без їх участі, проти задоволення позову не заперечували. Згідно матеріалів справи відповідач - Іноземна компанія «НОРАНГЕР ДІВЕЛОПМЕНТ ВЕСТ ЛТД» є іноземною юридичною особою, яка зареєстрована за №707991 в Республіці Сейшельські Острови, адреса: вул. Васко да Гама, буд. № 9, офіс № 335, м. Вікторія, о. Мае, Республіка Сейшельські Острови. Відтак, стосовно виклику відповідача в судове засідання та вручення судового доручення, слід зазначити наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України слідує, що цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України «Про міжнародне приватне право», законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Згідно ч. 2 ст. 3 ЦПК України вбачається, що якщо міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, передбачено інші правила, ніж встановлені цим Кодексом, застосовуються правила міжнародного договору України. З аналізу ст. 1 Закону України «Про міжнародне приватне право» (далі - Закон) слідує, що якщо у приватноправових відносинах беруть участь іноземні юридичні особи, то такі відносини є відносинами з іноземним елементом. В той же час, зі змісту ст. 25 Закону «Про міжнародне приватне право» випливає, що особистим законом юридичної особи вважається право держави місцезнаходження юридичної особи. Для цілей цього Закону місцезнаходженням юридичної особи є держава, у якій юридична особа зареєстрована або іншим чином створена згідно з правом цієї держави. За відсутності таких умов або якщо їх неможливо встановити, застосовується право держави, у якій знаходиться виконавчий орган управління юридичної особи. Крім того, згідно ч. 1 ст. 80 Закону України «Про міжнародне приватне право» у разі якщо при розгляді справи з іноземним елементом у суду виникне необхідність у врученні документів або отриманні доказів, у проведенні окремих процесуальних дій за кордоном, суд може направити відповідне доручення компетентному органу іноземної держави в порядку, встановленому процесуальним законом України або міжнародним договором України. Разом з цим встановлено, що Україна є учасницею Гаазької Конвенції 1965 року про вручення за кордоном судових та позасудових документів у цивільних або комерційних справах (далі - Конвенція про вручення). Вказана Конвенція про вручення встановлює процедури передачі судових документів між державами-учасницями. У відносинах між Україною та Республікою Сейшельські Острови відсутні двосторонні договори про правову допомогу в цивільних справах. Порядок передачі судових та позасудових документів для вручення за кордоном регулюється Конвенцією про вручення за кордоном судових та позасудових документів у цивільних або комерційних справах, до якої Україна приєдналася 19.10.2000, прийнявши Закон України «Про приєднання України до Конвенції про вручення за кордоном судових та позасудових документів у цивільних або комерційних справах». Відповідно до ст. 2 Конвенції про вручення, кожна Договірна Держава призначає Центральний Орган, обов`язком якого є отримання прохань про вручення документів, що виходять від інших Договірних Держав, і здійснення процесуальних дій відповідно до положень статей 3 - 6. Так, Республіка Сейшельські Острови приєдналася до зазначеної вище Конвенції 18 листопада 1981 року з певними заявами і застереженнями. Зокрема, Уряд Сейшельських Островів не висловив заперечень проти способів передачі документів особам, які перебувають на території його країни, безпосередньо поштою, відповідно до положень ст. 10 Конвенції. При цьому, Уряд Сейшельських Островів зробив заяву до статті 2 Конвенції та зазначив, що Центральним органом для отримання прохань про вручення призначається Секретаріат Верховного Суду, Верховний Суд, Вікторія, Республіка Сейшельських островів (The Registrar of the Supreme Court, Supreme Court, PO Box 157, Victoria, Republic of Seychelles). Відповідно до вимог ст. 15 Конвенції про вручення судових та позасудових документів закордоном слідує, що якщо документ про виклик до суду або аналогічний документ підлягав передачі за кордон з метою вручення відповідно до положень цієї Конвенції, і якщо відповідач не з`явився, то судове рішення не може бути винесено, поки не буде встановлено, що: a) документ був вручений у спосіб, передбачений внутрішнім правом запитуваної Держави для вручення документів, складених у цій країні, особам, які перебувають на її території, b) документ був дійсно доставлений особисто відповідачеві або за його місцем проживання в інший спосіб, передбачений цією Конвенцією, і що, в кожному з цих випадків, вручення або безпосередня доставка були здійснені в належний строк, достатній для здійснення відповідачем захисту. Кожна Договірна Держава може заявити, що суддя незалежно від положень частини першої цієї статті може постановити рішення, навіть якщо не надійшло жодного підтвердження про вручення або безпосередню доставку, у разі, якщо виконані всі наступні умови: a) документ було передано одним із способів, передбачених цією Конвенцією, b) з дати направлення документа сплинув термін, який суддя визначив як достатній для даної справи і який становить щонайменше шість місяців, c) не було отримано будь-якого підтвердження, незважаючи на всі розумні зусилля для отримання його через компетентні органи запитуваної Держави. З огляду на вказане, з метою виконання вимог чинного законодавства України, а також дотримання вимог Конвенції про вручення за кордоном судових та позасудових документів у цивільних або комерційних справах, а також належного повідомлення відповідача та вручення йому всіх необхідних документів на підставі ухвали від 22 січня 2025 року надано судове доручення до Центрального органу, який визначено Конвенцією для отримання прохань про вручення, а саме: Секретаріату Верховного Суду, Верховний Суд, Вікторія, Республіка Сейшельських островів (The Registrar of the Supreme Court, Supreme Court, PO Box 157, Victoria, Republic of Seychelles) та направлено Прохання про вручення за кордоном судових або позасудових документів відповідно до Гаазької Конвенції про вручення за кордоном судових або позасудових документів у цивільних або комерційних справах від 15 листопада 1965 року. 20 червня 2025 року до суду з Республіки Сейшельські острови, а саме Канцелярії Верховного Суду судової влади Республіки Сейшели надійшла відповідь на вказане міжнародне доручення. Із засвідченої під присягою (Афідевіт), зробленої Головним судовим розпорядником Тоні Алсіндором заяви від 06 травня 2025 року та Підтвердження вбачається, що прохання про вручення за кордоном судових або позасудових документів; підтвердження; короткий виклад документа, що підлягає врученню; ухвалу Вишгородського районного суду Київської області від 10 грудня 2024 року про відкриття провадження в цивільній справі № 363/5651/24 за позовною заявою [PERSON] про визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки та доданими до неї документами Іноземній компанії «НОРАНГЕР ДІВЕЛОПМЕНТ ВЕСТ ЛТД» не вручено, оскільки адреса, зазначена в документі не існує на території Республіки Сейшели, вулиці Васко да Гама в Республіці Сейшели не існує. Вручення може бути здійснено лише за наявності дійсної адреси. Крім того, згідно листа Міністерства економіки України № 3623-06/57316-06 від 05 серпня 2024 року, станом на 24 липня 2024 року представництво іноземної компанії «НОРАНГЕР ДИВЕЛОПМЕНТ ВЕСТ ЛТД» в Мінекономіки не зареєстровано. Мінекономіки документів дозвільного характеру Іноземній компанії «НОРАНГЕР ДИВЕЛОПМЕНТ ВЕСТ ЛТД» не видавало. Що стосується відповідачки [PERSON] , то суд зазначає, що зідно листа Мінсоцполітики №29837 від 06 грудня 2024 року, [PERSON] з 10 липня 2015 року зареєстрована та проживає за адресою: [ADDRESS] . Іншої адреси реєстрації та проживання на території України, в тому числі як внутрішньо переміщеної особи [PERSON] , матеріали справи не містять. Разом з цим, згідно відповідей Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України № 19-43644/18/24-Вих від 21 червня 2024 року та від 09 липня 2025 року, [PERSON] виїхала з території України 11 серпня 2018 року через пропускний пункт Гоптівка, що розташований у Харківській області Дергачівського району, поблизу села Гоптівка, та по теперішній час на територію України не поверталась. Відповідно до ч. 11 ст. 128 ЦПК України, відповідач, третя особа, свідок, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, а також заінтересована особа у справах про видачу обмежувального припису викликаються до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за десять днів, а у разі розгляду справи про видачу обмежувального припису - не пізніше 24 годин до дати відповідного судового засідання. З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи. Відповідачі, будучи належним чином повідомленими про розгляд справи через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України згідно ч. 11 ст. 128 ЦПК України, повторно в судове засідання не з`явилися. Відтак, судом вжито усіх можливих процесуальних заходів задля належного повідомлення відповідачів про дату, час і місце судового засідання та створення учасникам процесу належних умов для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів, а також надано сторонам строк для подачі відзиву, відповіді на відзив. Оскільки суд позбавлений можливості відкласти розгляд справи на підставі ст. 223 ЦПК України, в межах строку встановленого ст. 210 ЦПК України, дану справу слід розглянути на підставі наявних доказів у заочному порядку. Заслухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного. Встановлено, що на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ № 249582 від 10 липня 2008 року, який зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 010834200408, [PERSON] на праві приватної власності належала земельна ділянка площею 0,9999 га, цільове призначення - для ведення індивідуального садівництва, яка розташована: Київська область, Вишгородський район, Лебедівська сільська рада, кадастровий номер 3221884000:33:027:0153. Як стверджує сторона позивача, в 2019 році з реєстру судових рішень [PERSON] стало відомо, що на підставі ухвали Дарницького районного суду м. Києва про визнання та затвердження мирової угоди від 07 грудня 2008 року, справа № 2-3132/2008, право власності [PERSON] на земельну ділянку загальною площею 0,9999 га, яка розташована за адресою: Київська область, Вишгородський район, Лебедівська сільська рада, кадастровий номер 3221884000:33:027:0153 припинено та визнано право власності на вказану земельну ділянку за Іноземною компанією «НОРАНГЕР ДИВЕЛОПМЕНТ ВЕСТ ЛТД» («NORANGER DIVELOPMENT VEST LTD»). За твердженням позивача, жодної заборгованості перед Іноземною компанією «НОРАНГЕР ДИВЕЛОПМЕНТ ВЕСТ ЛТД» у [PERSON] ніколи не існувало та жодних правовідносин із вказаною компанією він не мав. При цьому суд звертає увагу, відповідно до ч. 5 ст. 22 ЗК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), землі сільськогосподарського призначення не можуть передаватись у власність іноземцям, особам без громадянства, іноземним юридичним особам та іноземним державам. До земель сільськогосподарського призначення належать землі, надані для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння і випасання худоби, товарного сільськогосподарського виробництва тощо (п. а ч. 3 ст. 22 ЗК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин). Відтак, згідно вказаних вимог Закону виникле в іноземної компанії право власності на спірну земельну ділянку не може вважатися законним. Крім того судом встановлено, що ухвала Дарницького районного суду м. Києва від 07 грудня 2008 року (справа № 2-3132/2008), не існувала та є підробленою, що підтверджується дослідженими в суді доказами, про які буде зазначено надалі. Постановою приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Павловської Г.О. від 26 жовтня 2015 року Іноземній компанії «НОРАНГЕР ДИВЕЛОПМЕНТ ВЕСТ ЛТД» («NORANGER DIVELOPMENT VEST LTD») та [PERSON] відмовлено в реєстрації права власності на нерухоме майно та відповідно посвідченні договорів, оскільки зазначена земельна ділянка в реєстрі значиться за іншим власником, а саме за [PERSON] . Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10 грудня 2015 у справі № 804/15788/15 адміністративний позов Іноземної компанії «НОРАНГЕР ДИВЕЛОПМЕНТ ВЕСТ ЛТД» та [PERSON] задоволено, постанову приватного нотаріуса Дніпропетровського нотаріального округу Павловської Ганни Олегівни про відмову у вчинені нотаріальних дій від 26 жовтня 2015 року визнано протиправною, а також, серед іншого, приватного нотаріуса Дніпропетровського нотаріального округу Павловську Г.О., на підставі наданих 26 жовтня 2015 року документів, зобов`язано вчинити відповідні реєстраційні та нотаріальні дії. 28 грудня 2015 року Іноземна компанія «НОРАНГЕР ДИВЕЛОПМЕНТ ВЕСТ ЛТД» зареєструвала за собою право власності на земельну ділянку, що знаходиться за адресою: Київська область, Вишгородський район, с/рада Лебедівська, площею 0,9999 га, кадастровий номер 3221884000:33:027:0153, що вбачається із витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №375366579 від 22 квітня 2024 року. 07 листопада 2016 року між Іноземною компанією «НОРАНГЕР ДІВЕЛОПМЕНТ ВЕСТ ЛТД» та [PERSON] укладено спірний в цій справі договір купівлі-продажу земельної ділянки з кадастровим номером 3221884000:33:027:0153, який посвідчено приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Мазуренко С.В. та зареєстрованим в реєстрі за № 726. Згідно п. 2 Договору, відчужувана земельна ділянка належить продавцю на праві приватної власності на підставі ухвали Дарницького районного суду м. Києва від 07 грудня 2008 року (справа № 2-3132 суддя Куренков Є.С.). 07 листопада 2016 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Мазуренко С.В., на підставі зазначеного вище договору купівлі-продажу земельної ділянки від 07 листопада 2016 року, за [PERSON] зареєстровано право власності на земельну ділянку, що знаходиться за адресою: Київська область, Вишгородський район, с/рада Лебедівська, площею 0,9999 га, кадастровий номер 3221884000:33:027:0153, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 08.11.2016, індексний номер 72533488. 23 січня 2017 року постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду у справі № 804/15788/15 апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «РОДОВІД БАНК» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації АТ «РОДОВІД БАНК» - Куліш В.М. задоволено, а постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10 грудня 2015 року скасовано. Постанова Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 23 січня 2017 року в справі № 804/15788/15 набрала законної сили та є чинною. Встановлено, що [PERSON] , як законний власник земельної ділянки з кадастровим номером 3221884000:33:027:0153, дізнавшись в 2019 році про вибуття із своєї приватної власності спірної земельної ділянки, звернувся до державного реєстратора з метою скасування державної реєстрації права власності за [PERSON] та Іноземною компанією «НОРАНГЕР ДИВЕЛОПМЕНТ ВЕСТ ЛТД» і повторно зареєстрував право власності на вказану земельну ділянку за собою. Так, із витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №375366579 від 22 квітня 2024 року вбачається (далі - Витяг №375366579 від 22 квітня 2024 року), що приватний нотаріус Обухівського нотаріального округу Київської області Головкіна Я.В. за зверненням [PERSON] вчинила реєстраційні дії щодо спірної земельної ділянки, а саме: - 14 серпня 2019 року припинила право власності та скасувала державну реєстрацію права власності [PERSON] на земельну ділянку загальною площею 0,9999 га, яка розташована: Київська область, Вишгородський район, Лебедівська сільська рада, кадастровий номер 3221884000:33:027:0153, індексні номери рішень №48488902 та №48224647; - 14 серпня 2019 року припинила право власності [PERSON] на земельну ділянку загальною площею 0,9999 га, яка розташована: Київська область, Вишгородський район, Лебедівська сільська рада, кадастровий номер 3221884000:33:027:0153, індексний номер рішення №48224647; - 14 серпня 2019 року скасувала реєстрацію речового права за Іноземною компанією «НОРАНГЕР ДИВЕЛОПМЕНТ ВЕСТ ЛТД» на земельну ділянку загальною площею 0,9999 га, яка розташована: Київська область, Вишгородський район, Лебедівська сільська рада, кадастровий номер 3221884000:33:027:0153, індексний номер №48225277; - 14 серпня 2019 року зареєструвала право власності на земельну ділянку кадастровий номер 3221884000:33:027:0153 за [PERSON] , індексний номер №48226666; - 30 серпня 2019 року зареєструвала іпотеку та внесла зміни до запису про іпотеку щодо вказаної вище земельної ділянки, а саме: видалила іпотекодержателя ПАТ «Український Професійний Банк» та додала іпотекодержателя [PERSON] , індексні номери №48228865, №48457541; - 03 вересня 2019 року зареєструвала право власності на спірну земельну ділянку з кадастровим номером 3221884000:33:027:0153 за [PERSON] , індексний номер відомостей про речове право №48488902. Із витягу №375366579 від 22 квітня 2024 року також вбачається, що в подальшому, новим власником вищевказаної земельної ділянки [PERSON] здійснено поділ земельної ділянки з кадастровим номером 3221884000:33:027:0153, відомості до реєстру про це внесено 01 жовтня 2019 року державним реєстратором КП «Вишгородське бюро технічної інвентаризації» Кононенко Ю.М., індексний номер №48942454. Внаслідок такого поділу утворено 4 (чотири) земельні ділянки з кадастровими номерами 3221884000:33:027:6210, 3221884000:33:027:6211, 3221884000:33:027:6212, 3221884000:33:027:6213, право власності на які 26 вересня 2019 року зареєстровано за [PERSON] та внесено зміни в Державний реєстр речових прав на нерухоме майно (індексні номері №48934714, №48934948, №48935137, 48942454), що вбачається із витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №375379843, №375379656, №375379968, №375379396 від 22 квітня 2024 року. Наказом Міністерства юстиції України № 3172/5 від 08 вересня 2021 року за скаргою [PERSON] вказані вище реєстраційні дії вчинені приватним нотаріусом Обухівського нотаріального округу Київської області Головкіною Я.В. № 48224647, 48226666, 48228865 від 14 серпня 2019 року, № 48457541від 30 серпня 2019 року, № 48488902 від 03 вересня 2019 року та державним реєстратором КП «Вишгородське бюро технічної інвентаризації» Кононенко Ю.М № 48934714, 48935137, 48934948 від 30 вересня, №48942454 від 01 жовтня 2019 року скасовано. Відтак, вказаним наказом Міністерства юстиції України скасовано державну реєстрацію права власності [PERSON] на земельну ділянку з кадастровим номером 3221884000:33:027:0153; скасовано реєстрацію договору іпотеки на земельну ділянку з кадастровим номером 3221884000:33:027:0153 на підставі договору іпотеки, укладеного у 2007 році; скасовано зміну іпотекодержателя вказаної земельної ділянки; скасовано реєстрацію права власності на земельні ділянки з кадастровими номерами: 3221884000:33:027:6210, 3221884000:33:027:6211, 3221884000:33:027:6212, 3221884000:33:027:6213, які утворились в наслідок поділу земельної ділянки з кадастровим номером 3221884000:33:027:0153; скасовано державну реєстрацію права власності на земельну ділянку з кадастровим номером 3221884000:33:027:0153 за [PERSON] , а також встановлено факт неправомірного скасування права власності [PERSON] на земельну ділянку з кадастровим номером 3221884000:33:027:0153. У той же час, згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, жодне речове право на чотири земельні ділянки з кадастровими номерами 3221884000:33:027:6210, 3221884000:33:027:6211, 3221884000:33:027:6212, 3221884000:33:027:6213, які утворились в результаті поділу земельної ділянки з кадастровим номером 3221884000:33:027:0153, залишилось не внесеним. Крім того під час розгляду справи судом встановлено, що земельну ділянку до попереднього стану не повернуто, тобто наказом Міністерства юстиції України № 3172/5 від 08 вересня 2021 року право власності за [PERSON] припинено, реєстраційні дії щодо поділу земельної ділянки з кадастровим номером 3221884000:33:027:0153 на чотири, в результаті чого утворились земельні ділянки з кадастровими номерами 3221884000:33:027:6210, 3221884000:33:027:6211, 3221884000:33:027:6212, 3221884000:33:027:6213 скасовано, заміну іпотекодержателя скасовано, а також право власності зареєстроване в 2019 році за [PERSON] припинено. В той же час, в Єдиному державному реєстрі речових прав на нерухоме майно розділ земельної ділянки 3221884000:33:027:0153 не відновлено та право власності за [PERSON] зареєстрован е в 2016 році не поновлено. При цьому, після скасування Міністерством юстиції України зазначених вище реєстраційних дій, попередні записи про право власності не відновлено, унаслідок чого виникла ситуація правової невизначеності, оскільки на теперішній час право власності на спірну земельну ділянку залишається ні за ким незареєстрованим. До того ж, суд звертає увагу на те, що Конституційний Суд України в рішенні від 16 листопада 2022 року №Л? 9-р(I)/2022 визнав неконституційним припис ст. 37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», який надає повноваження Міністерству юстиції позбавляти особу права власності шляхом скасування державної реєстрації на підставі помилок державного реєстратора. Оцінюючи конституційність оспорюваного припису статті 37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», Конституційний Суд України виходив з того, що право власності не є абсолютним і може зазнавати обмежень. Однак будь-яке втручання в право власності має ґрунтуватися на законі, мати правомірну мету та бути домірним. Суд констатував, що ухвалення Мінюстом рішення про скасування державної реєстрації права власності на нерухоме майно може бути кваліфіковано, насамперед, як припинення офіційного визнання і підтвердження державою юридичного факту набуття особою такого права власності внаслідок чого до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вносять запис про скасування держреєстрації права власності. Отже, особа втрачає можливість вільно та на власний розсуд розпоряджатися своєю власністю. Крім того, в оспорюваному приписі статті 37 Закону немає чіткої та зрозумілої вказівки на юридичні наслідки ухвалення Мінюстом такого рішення в аспекті визначення особи власника майна. Отже, скасування Міністерством юстиції на підставі зазначеного припису рішення про державну реєстрацію права власності спричиняє юридичну невизначеність у відносинах власності та обмежує Товариство в розпорядженні майном. Крім того, суд зазначив, що держава зобов?язана гарантувати і забезпечити права і свободи людини у спосіб та в межах, визначених законодавством, а також утриматись від притягнення особи до юридичної відповідальності або застосування до неї інших надмірних санкцій у разі помилкових або незаконних рішень, дій або бездіяльності органів державної влади та інших органів або осіб, які виконують функції держави. Що стосується ухвали Дарницького районного суду м. Києва про визнання та затвердження мирової угоди від 07 грудня 2008 року (справа № 2-3132/2008), на підставі якої у Іноземної компанії «НОРАНГЕР ДИВЕЛОПМЕНТ ВЕСТ ЛТД» виникло зареєстроване право власності на спірну земельну ділянку, то суд зазначає наступне. Так, з матеріалів справи встановлено, що вказана ухвала є підробленою та неіснуючою. Справа за позовом Іноземної компанії «НОРАНГЕР ДИВЕЛОПМЕНТ ВЕСТ ЛТД» («NORANGER DIVELOPMENT VEST LTD») до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості Дарницьким районним суду м. Києва ніколи не розглядалася. Відповідно до акту передачі справ та алфавітних показчиків у Дарницькому районному суді м. Києва під № 2-3132 за 2008 рік рахується цивільна справа за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу. Зазначені обставини підтверджуються: даними ухвали Київського апеляційного суду від 22 липня 2019 року (справа №2-3132/2008), яка набрала законної сили, про повернення до Дарницького районного суду міста Києва матеріалів апеляційної скарги [PERSON] на ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 07 грудня 2008 року по справі за позовом іноземної компанії «НОРАНГЕР ДИВЕЛОПМЕНТ ВЕСТ ЛТД» («NORANGER DIVELOPMENT VEST LTD») до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості, для вирішення питання про відновлення втраченого судового провадження; даними ухвали Дарницького районного суду м. Києва від 23 грудня 2019 року, яка набрала законної сили (справа №753/15617/19) про відмову у відновленні втраченого судового провадження, як такого, що не існувало, по цивільній справі № 2-3132 за 2008 рік за позовом іноземної компанії «НОРАНГЕР ДИВЕЛОПМЕНТ ВЕСТ ЛТД» («NORANGER DIVELOPMENT LTD») до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості; даними ухвали Київського апеляційного суду від 29 червня 2021 року, яка набрала законної сили (справа № 2-3132/2008) про повернення апеляційної скарги [PERSON] на ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 07 грудня 2008 року останньому через неможливість перегляду в апеляційному порядку неіснуючого судового рішення. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 07 квітня 2023 року (справа №753/1628/23), яка набрала законної сили, кримінальне провадження № 12023100020000369 щодо [PERSON] за ч. 4 ст. 358, ч. 1 ст. 376-1 КК України закрито на підставі ч. 1 ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності. Вказаною ухвалою встановлено, що керівник апарату Дарницького районного суду м. Києва Медведєв О.М., будучи службовою особою Дарницького районного суду м. Києва та відповідно до наказу Голови Дарницького районного суду м. Києва № 11-ОД від 08 червня 2015 року «Про відповідальних за наповнення Єдиного державного реєстру судових рішень електронними копіями судових рішень винесеними Дарницьким районним судом м. Києва в період з 01 січня 2010 року по 01 січня 2013 року», будучи відповідальним за наповнення Єдиного державного реєстру судових рішень електронними копіями судових рішень винесеними Дарницьким районним судом міста Києва у період з 01 січня 2010 року по 01 січня 2013 року та уповноваженим підписувати електронні копії судових рішень власним електронним цифровим підписом, протиправно використав надані йому повноваження та своє службове становище, умисно вчинивши кримінальне правопорушення, за наступних обставин. Так, невстановленими особами, у невстановлений досудовим розслідуванням час, виготовлено підроблену ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 07 грудня 2008 року у справі № 2-3132/2008, до якої внесено завідомо неправдиві відомості про сторони по справі, зміст позовних вимог та прийняте рішення за результатами судового розгляду, а саме про затвердження мирової угоди між Іноземною Компанією «НОРАНГЕР ДИВЕЛОНМЕНТ ВЕСТ ЛТД» (NORANGER DIVELOPMENT VEST LTD) код юридичної особи 707991, [PERSON] та [PERSON] та визнання права власності Іноземної Компанії «НОРАНГЕР ДИВЕЛОНМЕНТ ВЕСТ ЛТД» (NORANGER DIVELOPMENT VEST LTD) код юридичної особи 707991 на земельну ділянку, загальною площею 0,99993 га (кадастровий номер 3221884000:33:027:0153), розташована за адресою: Київська обл., Вишгородський р-н., Лебедівська с/р. При цьому, цивільна справа за № 2-3132/2008, дійсно перебувала у провадженні судді Дарницького районного суду міста Києва Куренкова Є.С., проте сторонами у якій виступали інші особи, а позовні вимоги - не стосувались земельної ділянки, загальною площею 0,99993 га (кадастровий номер 3221884000:33:027:0153), розташована за адресою: Київська обл., Вишгородський р-н., Лебедівська с/р. У подальшому, підроблену ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 07 грудня 2008 року у справі № 2-3132/2008, якою нібито затверджено мирову угоду між Іноземною Компанією «НОРАНГЕР ДИВЕЛОНМЕНТ ВЕСТ ЛТД» (NORANGER DIVELOPMENT VEST LTD) код юридичної особи 707991, [PERSON] та [PERSON] та визнано право власності Іноземної Компанії «НОРАНГЕР ДИВЕЛОНМЕНТ ВЕСТ ЛТД» (NORANGER DIVELOPMENT VEST LTD) код юридичної особи 707991 на земельну ділянку, загальною площею 0,99993 га (кадастровий номер 3221884000:33:027:0153), розташована за адресою: Київська обл., Вишгородський р-н., Лебедівська с/р, за невстановлених досудовим розслідуванням обставин передано керівнику апарату Дарницького районного суду м. Києва Медведєву О.М., який достеменно знав, що вищезазначена ухвала містить інформацію, що не відповідає дійсності, для подальшого внесення її електронної копії до автоматизованої системи документообігу суду та Єдиного державного реєстру судових рішень. Керівник апарату Дарницького районного суду м. Києва Медведєв О.М., реалізуючи умисел на внесення неправдивих відомостей до автоматизованої системи документообігу суду, будучи службою особою, яка має право доступу до цієї системи, перебуваючи в приміщенні Дарницького районного суду м. Києва розташованому за адресою: м. Київ, вул. О. Кошиця, буд. 5А, використовуючи завідомо підроблений документ - ухвалу Дарницького районного суду міста Києва, діючи умисно, о 17 годині 06 хвилин, 03 лютого 2017 року, перебуваючи в автоматизованій системі документообігу суду під власним логіном користувача «MEDVEDEV», вніс до переліку документів справи № 2-3132/2008, яка перебувала у провадженні судді Дарницького районного суду міста Києва Куренкова Є.С., документ за типом «Ухвала суду», а саме електронну копію вищезазначеної підробленої ухвали Дарницького районного суду м. Києва від 07 грудня 2008 року у справі № 2-3132/2008, якою нібито затверджено мирову угоду між Іноземною Компанією «НОРАНГЕР ДИВЕЛОНМЕНТ ВЕСТ ЛТД» (NORANGER DIVELOPMENT VEST LTD) код юридичної особи 707991, [PERSON] та [PERSON] та визнано право власності Іноземної Компанії «НОРАНГЕР ДИВЕЛОНМЕНТ ВЕСТ ЛТД» (NORANGER DIVELOPMENT VEST LTD) код юридичної особи 707991 на земельну ділянку, загальною площею 0,99993 га (кадастровий номер 3221884000:33:027:0153), розташована за адресою: Київська обл., Вишгородський р-н., Лебедівська с/р, усвідомлюючи, що вказана ухвала містить завідомо неправдиві відомості, щодо сторін у справі, предмету спору та тексту судового рішення, яку засвідчив власним цифровим підписом та о 17 годині 06 хвилин 03 лютого 2017 року скерував до Єдиного державного реєстру судових рішень. Крім того, керівник апарату Дарницького районного суду м. Києва Медведєв О.М., реалізуючи свій злочинний умисел на використання завідомо підробленого документу, перебуваючи в приміщенні Дарницького районного суду м. Києва розташованому за адресою: м. Київ, вул. О. Кошиця, буд.5А, використовуючи завідомо підроблений документ - ухвалу Дарницького районного суду міста Києва, діючи умисно, о 17 годині 06 хвилин, 03 лютого 2017 року, перебуваючи в автоматизованій системі документообігу суду під власним логіном користувача «MEDVEDEV», вніс до переліку документів справи № 2-3132/2008, яка перебувала у провадженні судді Дарницького районного суду міста Києва Куренкова Є.С., документ за типом «Ухвала суду», а саме електронну копію вищезазначеної підробленої ухвали Дарницького районного суду м. Києва від 07.12.2008 у справі № 2-3132/2008 якою нібито затверджено мирову угоду між Іноземною Компанією «НОРАНГЕР ДИВЕЛОНМЕНТ ВЕСТ ЛТД» (NORANGER DIVELOPMENT VEST LTD) код юридичної особи 707991, [PERSON] та [PERSON] та визнано право власності Іноземної Компанії «НОРАНГЕР ДИВЕЛОНМЕНТ ВЕСТ ЛТД» (NORANGER DIVELOPMENT VEST LTD) код юридичної особи 707991 на земельну ділянку, загальною площею 0,99993 га (кадастровий номер 3221884000:33:027:0153), розташована за адресою: Київська обл., Вишгородський р-н., Лебедівська с/р, усвідомлюючи, що вказана ухвала містить завідомо неправдиві відомості, щодо сторін у справі, предмету спору та тексту судового рішення, яку засвідчив власним цифровим підписом та о 17 годині 06 хвилин 03 лютого 2017 року скерував до Єдиного державного реєстру судових рішень. Крім того, дисциплінарною комісією Дарницького районного суду м. Києва встановлено факт внесення колишнім керівником апарату Дарницького районного суду м. Києва Медведєвим О.М. до Єдиного державного реєстру судових рішень ухвали № 2/3132/2008, яка не виносилася та не ухвалювалася суддями Дарницького районного суду м. Києва, що свідчить про наявність у діях колишнього керівника апарату дисциплінарного проступку передбаченого п. 9 ч. 2 ст. 65 Закону України «Про державну службу», а саме використання повноважень в особистих (приватних) інтересах або в неправомірних особистих інтересах інших осіб. Наказом голови Дарницького районного суду м. Києва №7-ОД від 21 травня 2024 року дисциплінарне провадження відносно [PERSON] за вчинення дисциплінарного проступку передбаченого п. 9 ч. 2 ст. 65 Закону України «Про державну службу» закрито на підставі ч. 3 ст. 65 Закону України «Про державну службу». В свою чергу, ДП «Інформаційні судові системи» обмежено повний та загальний доступ до текстової частини електронної копії примірника ухвали з реєстраційним номером у Єдиному державному реєстру судових рішень № 64510043, як до такої, що не виносилась та не ухвалювалась суддями Дарницького районного суду м. Києва, що також підтверджується матеріалами справи та відомостями з Єдиного державного реєстру судових рішень. Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 20 лютого 2023 року (справа № 363/5060/21), яке набрало законної сили, у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] , Центру адміністративних послуг Вишгородської районної адміністрації про витребування майна з чужого незаконного володіння, відмовлено. Рішення мотивовано тим що, позивач доказами відповідно до вимог статей 77-80 ЦПК України факту наявності спірного майна в натурі у незаконному володінні відповідачки [PERSON] як станом на момент звернення до суду з позовом, так і станом на дату ухвалення оскаржуваного судового рішення не довів. Зокрема, докази реєстрації права власності на спірну земельну ділянку з кадастровим номером 3221884000:33:027:0153 за [PERSON] та її перебування у володінні або у власності останньої відсутні. [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 27 червня 2023 року. Відповідно до ухали Київського апеляційного суду від 28 березня 2024 року, правонаступниками, які прийняли спадщину після смерті [PERSON] і його спадкоємцями за законом є [PERSON] , [INFO] (РНОКПП: [NUMBER] ; адреса реєстрації місця проживання: [ADDRESS] ); [PERSON] , [INFO] (РНОКПП: [NUMBER] ; адреса реєстрації місця проживання: [ADDRESS] ); [PERSON] , [INFO] (РНОКПП: [NUMBER] ; адреса реєстрації місця проживання: [ADDRESS] ), законним представником якої є [PERSON] . Із витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань №12024041030002078 від 13 червня 2024 року вбачається, що за зверненням [PERSON] Дніпровським РУП ГУНП в Дніпропетровській області розслідуються обставини за яких, невстановлені особи, шахрайським шляхом діючи за попередньою змовою групою осіб з використанням підроблених документів заволоділи земельною ділянкою [PERSON] , яка розташована у Київській області, Вишгородського району, а саме 28 грудня 2015 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Андрєєвою Г.О., проведено реєстраційні дії та зареєстровано право власності на вказану земельну ділянку з кадастровим номером 3221884000:33:027:0153 за Іноземною компанією «НОРАНГЕР ДИВЕЛОПМЕНТ ВЕСТ ЛТД». Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Статтею 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною 2 ст. 16 ЦК України визначено способи здійснення захисту цивільних справ та інтересів судом, одним із яких може бути визнання правочину недійсним. Частиною 1 ст. 215 ЦК України встановлено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Відповідно до ч.ч. 1-5 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Згідно положень ч. 2 ст. 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. При цьому, в ч. 3 ст. 215 ЦК України зазначається, що якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Згідно вимог ч. 2 ст. 203 ЦК України особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Відповідно до ч. 3 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Крім того, згідно вимог ч. 5-6 ст. 203 ЦК України правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Відповідно до положень абз. 1 ч. 1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. Як вбачається з ч.ч. 1, 2 ст. 228 ЦК України, правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним. Згідно положень ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власнику належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (ч. 1 ст. 317 ЦК України). При цьому, в ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. А згідно положень абз. 1 ч. 2 ст. 319 ЦК України власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. В свою чергу положеннями ч. 1-2 ст. 321 ЦК України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Конституційний Суд України констатував, що зміст права власності охоплює права володіння, користування і розпорядження власником своїм майном, які він здіи?снює на власнии? розсуд (абзац першии? пункту 3 мотивувальноі? частини рішення від 09.11.2011 р. № 14-рп/2011). Згідно ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом. В ч. 2 ст. 373 ЦК України встановлено, що право власності на землю гарантується Конституцією України. Право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону. Власник земельної ділянки має право використовувати її на свій розсуд відповідно до її цільового призначення (ч. 4 ст. 373 ЦК України). Згідно з положеннями ч. 1 ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. В абз. 1 ч. 1 ст. 656 ЦК України встановлено, що предметом договору купівлі-продажу може бути майно (товар), яке є у продавця на момент укладення договору або буде створене (придбане, набуте) продавцем у майбутньому. Відповідно до ч. 1 ст. 657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі. Загальновизнано, що відповідно до статей 16, 203, 215 ЦК України для визнання судом оспорюваного правочину недійсним необхідним є: (1) пред`явлення позову однією із сторін правочину або іншою заінтересованою особою; (2) наявність підстав для оспорення правочину; (3) встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду. Таке розуміння визнання правочину недійсним, як способу захисту, є усталеним у судовій практиці, що підтверджується висновками, які містяться у постановах Верховного Суду України від 25.12.2013 у справі № 6-78цс13, від 11.05.2016 у справі № 6-806цс16, постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 28.11.2019 у справі № 910/8357/18, від 17.06.2020 у справі № 910/12712/19, від 20.01.2021 у справі № 910/8992/19 (910/20867/17), від 16.03.2021 у справі № 910/3356/20, від 18.03.2021 у справі № 916/325/20, від 19.02.2021 у справі № 904/2979/20, постанові Другої Палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 17.06.2021 у справі № 761/12692/17. Статтями 1216, 1218 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини (стаття 1223 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Згідно ч. 1 ст. 1225 ЦК України, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 78 ЗК України, право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них. Земля в Україні може перебувати у приватній, комунальній та державній власності. Як передбачено положеннями ст. 79-1 ЗК України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Формування земельних ділянок здійснюється, серед іншого, у порядку відведення земельних ділянок із земель державної та комунальної власності; Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера. Формування земельних ділянок (крім випадків, визначених у частинах шостій - сьомій цієї статті) здійснюється за проектами землеустрою щодо відведення земельних ділянок. Винесення в натуру (на місцевість) меж сформованої земельної ділянки до її державної реєстрації здійснюється за документацією із землеустрою, яка стала підставою для її формування. Земельна ділянка може бути об`єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї. Державна реєстрація речових прав на земельні ділянки здійснюється після державної реєстрації земельних ділянок у Державному земельному кадастрі. Згідно ст. 125 ЗК України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Відповідно до ст. 126 ЗК України, право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Згідно роз`яснень даних у п. 18 Постанови Пленуму Верхового Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» №9 від 06 листопада 2009 року, Перелік правочинів, які є нікчемними як такі, що порушують публічний порядок, визначений статтею 228 ЦК України: 1) правочини, спрямовані на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина; 2) правочини, спрямовані на знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Такими є правочини, що посягають на суспільні, економічні та соціальні основи держави, зокрема: правочини, спрямовані на використання всупереч закону комунальної, державної або приватної власності; правочини, спрямовані на незаконне відчуження або незаконне володіння, користування, розпорядження об`єктами права власності українського народу - землею як основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави, її надрами, іншими природними ресурсами (стаття 14 Конституції України); правочини щодо відчуження викраденого майна; правочини, що порушують правовий режим вилучених з обігу або обмежених в обігу об`єктів цивільного права тощо. Усі інші правочини, спрямовані на порушення інших об`єктів права, передбачені іншими нормами публічного права, не є такими, що порушують публічний порядок. При кваліфікації правочину за статтею 228 ЦК України має враховуватися вина, яка виражається в намірі порушити публічний порядок сторонами правочину або однією зі сторін. Доказом вини може бути вирок суду, постановлений у кримінальній справі, щодо знищення, пошкодження майна чи незаконного заволодіння ним тощо. Наслідки вчинення правочину, що порушує публічний порядок, визначаються загальними правилами (стаття 216 ЦК України). Дослідивши письмові докази, заслухавши пояснення сторони позивача, оцінивши зібрані по справі матеріали в їх сукупності, суд доходить висновку про те, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Так, судом встановлено, що земельна ділянка площею 0,9999 га, для індивідуального садівництва, яка розташована: Київська область, Вишгородський район, Лебедівська сільська рада, кадастровий номер 3221884000:33:027:0153, вибула з власності [PERSON] поза його волею, на підставі підробленої, неіснуючої ухвали Дарницького районного суду м. Києва від 07 грудня 2008 року, справа № 2-3132/2008. Факт підроблення зазначеної ухвали підтверджується: ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 07 квітня 2023 року, яка набрала законної сили, у кримінальному провадженні № 12023100020000369 щодо [PERSON] за ч. 4 ст. 358, ч. 1 ст. 376-1 КК України (справа №753/1628/23); результатами службового розслідування у Дарницькому районному суді м. Києва №7-ОД від 21 травня 2024 року №7-ОД від 21 травня 2024 року (наказ голови Дарницького районного суду м. Києва) на предмет вчинення колишнім працівником згаданого суду [PERSON] протиправних дій та використання підробленого рішення суду. Відтак, Іноземна компанія «НОРАНГЕР ДИВЕЛОПМЕНТ ВЕСТ ЛТД» права власності на спірну земельну ділянку на законних підставах не набувала та жодних правових підстав для її реєстрації не мала. З огляду на це, вказана іноземна компанія розпоряджатися цією ділянкою не могла, у тому числі здійснювати її відчуження 07 листопада 2016 року на користь [PERSON] . Укладаючи оспорюваний договір Іноземна компанія «НОРАНГЕР ДІВЕЛОПМЕНТ ВЕСТ ЛТД», порушила право власності [PERSON] , а отже і права його спадкоємців за законом, у тому числі й [PERSON] . Верховний Суд у постанові від 24 квітня 2020 року в справі № 522/25151/14-ц зазначив, що підстава недійсності правочину (оспорюваності чи нікчемності) має існувати в момент вчинення правочину. Суд звертає увагу, що на момент укладання оспорюваного договору Іноземна компанія«НОРАНГЕР ДІВЕЛОПМЕНТ ВЕСТ ЛТД» достеменно знала, і не могла не знати про факт підроблення та не існування ухвали Дарницького районного суду м. Києва від 07 грудня 2008 року, справа № 2-3132/2008. Отже, підстава для недійсності оспорюваного договору існувала в момент його вчинення та була відома стороні, яка умисно, з метою незаконного заволодіння майном [PERSON] , відчужила на користь [PERSON] спірну земельну ділянку, що спрямовано на порушення публічного порядку і має бути кваліфіковано за ст. 228 ЦК України. Також матеріалами справи встановлено, що на теперішній час єдиним законним та ніким не скасованим правовстановлюючим документом на земельну ділянку з кадастровим номером 3221884000:33:027:0153 є Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ № 249582 від 10 липня 2008 року, який зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 010834200408, відповідно до якого [PERSON] є власником земельної ділянки з кадастровим номером 3221884000:33:027:0153, площею 0,9999 га, яка розташована: Київська область, Вишгородський район, Лебедівська сільська рада. Разом з тим, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 23 червня 2020 року з справі №680/214/16 та від 07 квітня 2020 року у справі № 916/2791/13 зроблено висновок про те, що державна реєстрація права власності на нерухоме майно є одним з юридичних фактів у юридичному складі, необхідному для підтвердження права власності, самостійного значення для виникнення права власності немає. Така реєстрація визначає лише момент, з якого держава визнає та підтверджує право власності зв наявності інших юридичних фактів, передбачених законом як необхідних для виникнення такого права. Тобто, державна реєстрація не є способом набуття права власності. Вона виступає лише засобом підтвердження фактів набуття чи припинення права власності на нерухоме майно або інших речових прав. У той же час, після скасування наказом Міністерства юстиції України № 3172/5 від 08 вересня 2021 року прийнятих приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Головкіною Я.В. рішень № 48224647, 48226666, 48228865 від 14 серпня 2019 року, № 48457541від 30 серпня 2019 року, № 48488902 від 03 вересня 201 року та прийнятих державним реєстратором Комунального підприємства «Вишгородське бюро технічної інвентаризації» Кононенком Ю.М. рішень від 30 вересня 2019 року № 48934714, 48935137, 48934948, №48942454 від 01 жовтня 2019 року (якими зокрема скасовано державну реєстрацію права власності [PERSON] на земельну ділянку з кадастровим номером 3221884000:33:027:0153; скасовано реєстрацію договору іпотеки на земельну ділянку з кадастровим номером 3221884000:33:027:0153 на підставі договору іпотеки, укладеного у 2007 році; скасовано зміну іпотекодержателя вказаної земельної ділянки; скасовано реєстрацію права власності на земельні ділянки з кадастровими номерами: 3221884000:33:027:6210, 3221884000:33:027:6211, 3221884000:33:027:6212, 3221884000:33:027:6213, які утворились в наслідок поділу земельної ділянки з кадастровим номером 3221884000:33:027:0153; скасовано державну реєстрацію права власності на земельну ділянку з кадастровим номером 3221884000:33:027:0153 за [PERSON] ), попередні записи про право власності не відновлено, що спричинило стан правової невизначеності, адже на теперішній час право власності на спірну земельну ділянку фактично залишається незареєстрованим. Такий стан унеможливлює реалізацію спадкових прав позивачки, яка є рідною дочкою померлого [PERSON] та спадкоємицею першої черги за законом. Прийнявши спадщину після смерті батька, [PERSON] успадкувала належні йому майнові права, у тому числі права на спірну земельну ділянку та на всі права і обов`язки, які не припинилися зі смертю спадкодавця. Проте через незаконне вибуття цієї ділянки з володіння спадкодавця та неврегульованість правового статусу землі позивачка не може оформити своє право в позасудовому порядку. У той же час, доки спірний договір купівлі-продажу земельної ділянки існує, відповідачка [PERSON] не позбавлена можливості здійснити на його підставі реєстрацію права власності на спірну земельну ділянку, що є передумовою триваючого порушення прав позивачки, коли за загальним правилом правочин в силу ст. 204 ЦК України вважається правомірним. Отже, оспорювання договору купівлі-продажу від 07 листопада 2016 року, укладеного між Іноземною компанією «НОРАНГЕР ДІВЕЛОПМЕНТ ВЕСТ ЛТД» та [PERSON] спрямовано на припинення цього порушення та виникнення правових наслідків недійсного правочину, усунення правової невизначеності, яка існує в спірних правовідносинах по справі. У постанові КЦС ВС від 02 листопада 2022 року в справі №685/1008/20 зроблено висновок про те, що у цивільному процесуальному законодавстві діє принцип «jura novit curia». Активна роль суду проявляється, зокрема, у самостійній кваліфікації судом правової природи відносин між позивачем та відповідачем, виборі й застосуванні до спірних правовідносин відповідних норм права, повного і всебічного з?ясування обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Принцип «jura novit curia» застосовується у випадку, коли позивач обґрунтовує свій позов саме такими обставинами, проте помилково посилається на певні норми права. Хоча позивачка у позові безпосередньо на положення ст. 228 ЦК України не посилалася, суд вважає необхідним зазначити, що оскаржуваний договір купівлі-продажу містить ознаки правочину, вчиненого з порушенням закону та публічного порядку, а тому вказана норма закону підлягає застосуванню в цій справі. Зокрема, право власності на спірну земельну ділянку Іноземна компанія «НОРАНГЕР ДИВЕЛОПМЕНТ ВЕСТ ЛТД», як вже зазначено вище, набуто на підставі неіснуючої та підробленої ухвали Дарницького районного суду м. Києва від 07 грудня 2008 року, справа № 2-3132/2008. Законних підстав для набуття права власності на спірну земельну ділянку відповідно до ч. 5 ст. 22 Земельного кодексу України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) іноземна компанія не мала, а отже, законно розпоряджатися майном не могла, зокрема відчужувати його на користь третіх осіб. При цьому підстава для визнання договору недійсним існувала в момент його укладення та була вочевидь відома стороні, яка відчужувала майно умисно та незаконно, що підтверджується матеріалами справи та дослідженими вище доказами, а отже, договір купівлі-продажу від 07 листопада 2016 року, укладений між Іноземною компанією «НОРАНГЕР ДІВЕЛОПМЕНТ ВЕСТ ЛТД» та [PERSON] слід визнати недійсним на підставі ст.ст. 203, 215 та 228 ЦК України. З урахуванням викладеного, судом встановлено порушені права позивачки, які підлягають захисту шляхом визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки з кадастровим номером 3221884000:33:027:0153 від 07 листопада 2016 року, укладеного між Іноземною компанією «НОРАНГЕР ДІВЕЛОПМЕНТ ВЕСТ ЛТД» та [PERSON] , посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Мазуренко С.В. та зареєстрований в реєстрі за №726, коли обраний позивачкою спосіб захисту є адекватним змісту її порушеного права. Отже, позовна заява є обґрунтованою та підлягає задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved