Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-12 00:00:00

ТОВ «Юніт Капітал» звернулося до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором №768623416 від 21 лютого 2023 року в розмірі 45576,55 грн. Свої вимоги мотивувало тим, що 21 лютого 2023 року між [PERSON] та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» був укладений кредитний договір №768623416 у формі електронного документа шляхом заповнення анкети-заявки та надіслання повідомлення про успішне підписання кредитного договору. Даний договір підписаний відповідачем електронним підписом одноразовим персональним ідентифікатором MNV4B6E8. Невід`ємною частиною цього договору є Правила надання грошових коштів у кредит ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», які перебувають в загальному доступі, будучи опублікованими на сайті www.moneyveo.ua. Відповідно до умов договору, відповідач отримала кредит у вигляді кредитного ліміту на суму 9500,00 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом відповідно до умов зазначених у цьому договору, додатках до нього та Правилах надання грошових коштів у позику. 28 листопада 2018 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» укладений договір факторингу № 28/1118-01 строк дії якого неодноразово продовжувався шляхом укладення додаткових угод. Відповідно до умов вказаного договору факторингу ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» уступило ТОВ «Таліон Плюс» право вимоги зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги. Відповідно до реєстру прав вимоги №236 від 27 червня 2023 року до ТОВ «Таліон Плюс» перейшло право вимоги за кредитним договором №768623416 від 21 лютого 2023 року в загальні сумі 22082,57 грн. 27 травня 2024 року ТОВ «Таліон Плюс» відступило право вимоги ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс», уклавши договір факторингу №27/0524-01, відповідно до якого, ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» отримало право вимоги до відповідача за вищевказаним кредитним договором на загальну суму 45576,55 грн. В свою чергу, 04 червня 2025 року між ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та позивачем був укладено договір факторингу №04/06/25-Ю відповідно до умов якого, ТОВ «ФК «ОнлайнФінанс» відступило позивачу право вимоги до боржників, в тому числі за кредитним договором №768623416 від 21 лютого 2023 року в загальному розмірі 45576, 55 грн. Позивач зазначає, що з моменту отримання права вимоги до відповідача за вищевказаним договором, позивачем не здійснювалося жодних нарахувань. При цьому, вказана сума заборгованості за цим договором не погашена ні на рахунок попередніх кредиторів, ні на рахунок позивача. Вищевикладене й стало підставою для звернення до суду із вимогами про стягнення з відповідача вказаної заборгованості за кредитним договором №768623416 від 21 лютого 2023 року в розмірі 45576, 55грн, а також 2422,40 грн судового збору та 7000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 30 липня 2025 року було відкрите спрощене позовне провадження у справі з роз`ясненням процесуальних прав учасників справи, зокрема, щодо надання у визначені строки відповідачем відзиву на позов, а позивачем письмової відповіді на такий відзив, а також витребувано в АТ КБ «Приватбанк» ряд доказів. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 08 вересня 2025 року повторно витребувано в АТ КБ «Приватбанк» докази у справі. Користуючись своїм правом, [PERSON] через свого представника, подала відзив на позовну заяву та просила відмовити в задоволенні позову, а провадження в справі закрити, мотивуючи тим, що як копія договору №768623416 від 21 лютого 2023 року, так і графік платежів, паспорт споживчого кредиту не містять підпису [PERSON] . Крім того суду не надано докази перерахування кредитних коштів на рахунок відповідача. Тобто позивачем не надано суду доказів того, що [PERSON] була ознайомлена із умовами наданого кредиту та взагалі отримувала кредитні кошти. Також у кредитному договорі відсутні будь-які відомості про те, що кредитні кошт будуть перераховуватися на користь позичальника іншою особою, яка не виступає стороною за кредитним договором. Звертає увагу, що позивачем не надано первинних бухгалтерських документів відносно видачі кредиту та його часткового погашення (платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки та ін.), тому немає підстав вважати, що розмір заборгованості відповідача перед позивачем, а також суми відсотків, зазначені в розрахунку та довідці, виданими позивачем, є правильними. Звертає увагу, що відповідачу жодного разу не було повідомлено про заміну кредиторів за даним кредитним договором, на підставі укладених договорів факторингу, у зв`язку з чим вимоги пред`явленого позову є недоведеними. Також звертає увагу, що реєстри права вимоги не є документом, які підтверджують факти передачі кредитних коштів і не можуть бути доказами в підтвердження доводів позивача про існування кредитних зобов`язань перед позивачем. Не надано позивачем належних та допустимих доказів на підтвердження сплати новим кредитором грошових коштів первісним кредиторам за передачу права вимоги та їх зарахування на рахунок останніх. Позивач у строк встановлений судом для надання відповідь на відзив надав додаткові пояснення у справі та зазначив, що при заповненні заявки на кредит відповідач особиста обрала для себе суму кредиту, строк кредитування та мала змогу ознайомитися з усіма умовами договору. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Кожен примірник електронного документа з накладеним на нього підписом є оригіналом цього документа. Доказами направлення електронного підпису з одноразовим ідентифікатором є QR- код. Одноразовий персональний ідентифікатор MNV4B6E8 направлено відповідачу 21 лютого 2023 року о 17:56:10 год. на номер мобільного телефону вказаного відповідачем у заявці на отримання коштів, даний ідентифікатор було введено відповідачем у відповідне поле в інформаційно-телекомунікаційній системі товариства 21 лютого 2023 року о 17:56:42 год. Тобто відповідач підписала договір електронним підписом одноразовим ідентифікатором, отримала свій примірник електронного договору у формі, що унеможливлює зміну його змісту та мав змогу у будь-який час самостійно ознайомитися з договором та сайті товариства в особистому кабінеті. Товариство в межах виконання умов укладеного договору ініціює платіжні операції шляхом подання відповідної платіжної інструкції надавачу фінансових платіжних послуг із зазначенням необхідних реквізитів, які клієнт вказав в заявці на отримання кредитних коштів для їх подальшого зарахування на рахунок отримувача надавачем фінансових платіжних послуг отримувача. Кошти були перераховані відповідачу за реквізитами платіжної картки, вказаної відповідачем. Звертає увагу, що відповідач виконував умови кредитного договору, здійснюючи часткові платежі, що свідчить про те, що він усвідомлював існування даного договору та визнавав його зобов`язання за ним, а відповідно і про підтвердження факту укладання договору та розуміння його правил. Щодо оплати за договорами факторингу зазначає, що як договором факторингу №28/1118-01 від 28 листопада 2018 року, так і договором №27/0524-01 від 27 травня 2024 року та №04/06/25-Ю від 04 червня 2025 року передбачено, що у разі відсутності фінансування, договори факторингу було б розірвано в односторонньому порядку кожним із клієнтів. Оскільки у договорах факторингу чітко визначено, що моментом набуття права вимоги є підписання Реєстру прав вимог або Реєстру боржників та Акту прийому-передачі реєстру, позивач належним чином довів факт переходу права вимоги. Вважає, що позивач не має обов`язку надавати докази здійснення оплати за відступлені права вимоги, оскільки така обставина не впливає на законність переходу права вимоги відповідно до положень чинного законодавства до договору факторингу. Долучені до позовної заяви Реєстри прав вимоги до договорів факторингу підписані сторонами та містять печатки уповноважених осіб, оформлені належним чином відповідно до встановлених форм договорів факторингу. Вказує, що ні первісний, ні новий кредитор не зобов`язані направляти боржнику письмове повідомлення про заміну сторони кредитодавця. Зазначає, що до матеріалів позовної заяви долучено виписку з особового рахунку боржника, яка є належним та допустимим доказом. Сума заборгованості, зазначена у виписці не є результатом нарахувань, здійснених позивачем. Натомість вона відображає фактичний обсяг боргових зобов`язань, які були нараховані попередніми кредиторами та за якими позивач набув право вимоги в порядку, передбаченому ст. 516 ЦК України. Проценти нараховані на погоджених умовах, з урахуванням здійснених відповідачем оплат. Звертає увагу, що відповідач протягом 14 календарних днів не відмовилася від одержання кредиту, свою згоду на укладення кредитного договору не відкликала, не зверталася за додатковим роз`ясненням положень договору. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд дійшов до наступного. Судом установлено наступні фактичні обставини справи, яким відповідають правовідносини, врегульовані нормами ст. 207, 526, 527, 530, 536, 546, 549, 610-611, 625, 628, 629, 639, 1048, 1049, 1054, 1055 ЦК України. Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Згідно ч. 1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Статтею 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір ). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору. Відповідно до ст. 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Закон України «Про електронну комерцію» визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції. Статтею 3 цього Закону визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ч. 7, 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Статтею 12 зазначеного Закону встановлено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису визначеним цим Законом одноразовим ідентифікатором; аналога власноручного підпису ( факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ. Норми статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису, так і електронного підпису визначеним цим Законом одноразовим ідентифікатором. Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа і не може визнаватися недійсним лише через його електронну форму. Відповідно до ст. 1054-1055 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Згідно ст. 526, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Відповідно до ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Згідно ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно з ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Такими обставинами (предметом доказування) у даній справі є наявність між сторонами договірних правовідносин, що випливають з кредитного договору, та належне (неналежне) виконання сторонами своїх зобов`язань відповідно до їх умов та вимог ЦК України. Судом установлено, що 21 лютого 2023 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] укладений договір кредитної лінії №768623416 у формі електронного документа з використанням електронного підпису. Відповідно до п.2.1 договору, товариство зобов`язалося надати позичальнику кредит у вигляді кредитної лінії, в розмірі кредитного ліміту на суму 9500,00 грн на умовах строковості, зворотності, платності, строком на 30 днів від дати отримання кредиту позичальником (дисконтний період), а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом відповідно до умов, зазначених у цьому договорі, додатках до нього та правилах надання грошових коштів у позику. Згідно п.2.3 п.2.5 договору кредитодавець надає позичальнику перший транш за договором в сумі 9500,00 грн, орієнтовна дата повернення якого 23 березня 2023 року. Другий транш та решта траншів за договором надаються позичальнику протягом дисконтного періоду користування на умовах передбачених цим договором. Загальна сума кредиту за цим договором складається з сум кредиту за всіма наданими траншами, що отримані позичальником протягом всього строк дії договору. Умови продовження дисконтного періоду позичальником, пролонгації сторони визначили в Розділі 3 договору. Відповідно до п. 3.1 договору позичальнику надається дисконтний період кредитування, протягом якого позичальник може збільшувати суму кредиту (отримати черговий транш) в межах кредитного ліміту шляхом ініціювання такої операції в особистому кабінеті, а також частково повернути суму кредиту. На момент укладення цього договору строк дисконтного періоду користування складає 30 днів від дати отримання позичальником першого траншу. Загальний строк дисконтного періоду користування кредитом вираховується в порядку, передбаченому п. 3.2 договору. У випадку надання першого траншу не в день укладення договору строк дії кредитної лінії на строк дисконтного періоду автоматично продовжується на ту кількість днів, на яку відрізняться дата укладення договору щодо дати надання першого траншу за договором. Сторони погодили, що встановлений в п. 3.1. договору строк дисконтного періоду може бути продовжено позичальником шляхом здійснення протягом дисконтного та пільгового періодів оплати всіх фактично нарахованих процентів за умови, якщо позичальником в особистому кабінеті чи в терміналах самообслуговування партнерів кредитодавця активовано функцію продовження строку дисконтного періоду. Кількість продовжень дисконтного періоду на умовах, описаних в цьому пункті, не обмежена. На умовах цього пункту договору строк продовження дисконтного періоду кожен раз розраховується за наступною формулою: Z = 30-(X-Y), де: Z - кількість днів, на які продовжується дисконтний період; Х - поточна дата (день місяця) закінчення дисконтного періоду з врахуванням всіх попередніх продовжень дисконтного періоду; Y - дата ініціації (день місяця) продовження дисконтного періоду (зарахування платежу на рахунок кредитодавця). При цьому сторони узгоджують, що у випадку, якщо у Y > Х, то кількість днів, на які продовжується дисконтний період, дорівнює 30 днів (п. 3.2 Договору). Згідно п. 3.3 договору для здійснення першої пролонгації дисконтного періоду за цим договором позичальнику необхідно сплатити всі нараховані за перші 30 днів дисконтного періоду проценти у розмірі 1054,50 грн. Про суму нарахованих процентів, що позичальнику необхідно сплатити для оформлення другої і наступних пролонгацій позичальник інформується через особистий кабінет. Відповідно до п. 3.4 договору продовження строку дисконтного періоду не призводить до зміни істотних умов договору в бік погіршення для позичальника. Всі істотні умови, які застосовуються протягом всього строку дії цього договору зазначенні в цьому договорі в момент його укладення. Оскільки пролонгація не є зміною істотних умов договору, зокрема, строку дії договору, то вона не потребує укладення додаткових угод до договору, в тому числі пролонгація не потребує застосування електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Ініціювання позичальником пролонгації є конклюдентною дією, спрямованою на застосування тих чи інших, передбачених цим договором умов користування кредитом без зміни строку дії договору. Згідно п.5.1 договору за вибором позичальника, кожен окремий транш за цим договором може надаватися позичальнику шляхом переказу коштів, який за вибором позичальника може бути завершено в один з наступних способів: шляхом ініціювання кредитового переказу грошових коштів з рахунку кредитодавця на рахунок позичальника з використанням реквізитів платіжної картки 4449-62ХХ-ХХХХ-1036, що відбувається до трьох банківських днів з моменту укладення договору чи ініціювання отримання чергового траншу за договором; шляхом видачі готівкових коштів у відділенні небанківської фінансової установи чи банку, які мають право надавати послуги з переказу коштів; позичальник самостійно обирає відділення фінансової установи чи банку, в якому бажає отримати кредит, з числа тих, що доступні для отримання грошового переказу; позичальник може отримати кредит протягом 10 календарних днів від дати укладення договору чи ініціювання отримання чергового траншу таким способом (п.п.5.1.1, п.п.5.1.2 договору). Відповідно до п.5.2 договору перший транш за цим договором, у сумі, вказаній в п.2.3 договору, надається способом вказаним в п.5.1.1 договору. На момент укладення цього договору, сторони дійшли згоди, що орієнтована дата погашення всієї суми кредиту за всіма наданими траншами є датою закінчення дисконтного періоду кредитування 23 березня 2023 року, а саме протягом тридцяти днів від дати отримання першого траншу позичальником (п.7.1 договору). Згідно п. 7.2 договору основна сума кредиту має бути повернена позичальником не пізніше, ніж протягом 5 календарних днів після настання однієї з наступних обставин: закінчення строку дії Договору в порядку, передбаченому п. 11.1 Договору; дострокового припинення дії Договору, в порядку передбаченому п.9.1.1.2. або п. 9.1.1.7, або п. 9.2.1.5 договору. Згідно п. 7.3 договору проценти за договором сплачуються в наступному порядку: протягом дисконтного періоду кредитування позичальник зобов`язаний сплатити кредитодавцю проценти не пізніше останнього дня дисконтного періоду кредитування. У разі продовження позичальником дисконтного періоду кредитування чи поновлення дисконтного періоду, позичальник кожен раз сплачує всі нараховані проценти не пізніше нової дати закінчення дисконтного періоду кредитування, вирахуваної відповідно до правил цього договору; після закінчення дисконтного періоду кредитування, позичальник зобов`язаний сплачувати кредитодавцю проценти щоденно. Відповідно до Розділу 8 договору відповідач за користування кредитними коштами зобов`язаний сплачувати товариству проценти за його користування. Загальні витрати та загальна вартість кредиту за договором залежить від обраної моделі поведінки відповідача і прораховується в порядку викладеному у Розділі 8. Зокрема, за умови, якщо позичальник не скористається умовами зменшення витрат та загальної вартості кредиту за договором на умовах п.8.5 договору, то нарахування відсотків здійснюється за весь строк дисконтного періоду кредитування за процентною ставкою 766,50 відсотків річних, що на день укладення договору становить 2,10 відсотків в день від суми залишку кредиту. Зобов`язання по сплаті процентів за користування кредитом після закінчення дисконтного періоду кредитування визначається за процентною ставкою 1087,70 відсотків річних, що на день укладення договору становить 2,98 відсотків в день від суми залишку кредиту, що знаходиться у позичальника за кожний день користування ним. У разі, якщо позичальник вчинить дії, описані в п.3.2 договору щодо продовження дії дисконтного періоду (ініціює пролонгацію) один або декілька разів та здійснить повернення всієї суми отриманого кредиту до закінчення строку дисконтного періоду, з урахуванням усіх пролонгацій, то зобов`язання позичальника по сплаті процентів фактичні дні користування кредитом за період від дати видачі кредиту до 23 березня 2023 року (включно) будуть визначатися на умовах п.8.5.1 договору за дисконтною процентною ставкою, а з наступного дня після 23 березня 2023 року за ставкою 383, 25 відсотків річних, що на день укладення договору становить 1,05 відсотків в день від суми кредиту за кожний день користування ним. У разі здійснення позичальником двох та більше пролонгацій кредитодавець може зменшити розмір індивідуальної процентної ставки у наступних періодах пролонгації. Про порядок надання додаткових знижок і про їх розмір позичальник інформується в особистому кабінеті. Згідно п. 11.1 договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами та діє протягом п`яти років або до його дострокового розірвання, а в частині розрахунків до повного та належного їх виконання. У будь-якому разі зобов`язання, що виникли під час дії договору, діють до повного їх виконання. Невід`ємною частиною цього договору є Правила надання грошових коштів у позику ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога та Паспорт споживчого кредиту, що надано позичальнику до укладення договору. Уклавши цей договір, відповідач підтвердив, що ознайомлений, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно дотримуватись Правил, текст яких розміщений на сайті www.moneyveo.ua (п.14.1 договору). Відповідач, заперечуючи щодо задоволення позову, вказує, що копія договору №768623416 від 21 лютого 2023 року, долучена до позовної заяви, не містить підпису відповідача. Однак, як слідує з матеріалів справи, вказаний договір укладений в електронній формі та підписаний відповідачем електронним підписом з одноразовим ідентифікатором MNV4В6Е8. З Алгоритму дій ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» стосовно укладання кредитних договорів слідує, що пропозиція укласти договір (оферта) розміщується у власній інформаційно-телекомунікаційній системі, доступ до якої здійснюється через сайт товариства, у порядку передбаченому ст.641 ЦК України та ч.4 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію». Оферта адресована позичальнику стає доступною в інформаційно-телекомунікаційній системі товариства після подання позичальником заявки на кредит. На останньому етапі «Підтвердження введених даних» заявник на підтвердження введених даних, згоди з умовами Правил та надання згоди на обробку своїх персональних даних вводить в спеціальне поле пароль код підтвердження, згенерований інформаційно-телекомунікаційною системою, направлений заявнику засобом зв`язку в sms-повідомленні на вказаний заявником номер мобільного телефону. Фінальною обов`язковою дією споживача в інформаційно-телекомунікаційній системі товариства є підписання договору електронним підписом в порядку передбаченому ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію». Пунктом 10.1 розділу 10 Правил, чинних на час дії цього алгоритму, визначено, що сторони дійшли згоди, що у всіх відносинах між заявником та товариством в якості електронного підпису заявника будуть використовуватися логін та пароль особистого кабінету. Використання логіну та паролю в якості електронного підпису повністю відповідає положенням Закону України «Про електронні довірчі послуги». Метою підписання договору є необхідність ідентифікації підписанта, підтвердження згоди підписанта з умовами договору, а також підтвердження цілісності даних в електронній формі. Якщо є електронна форма договору, то і підписувати його потрібно електронним підписом, оскільки\~ст. 12 зазначеного Закону\~встановлено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання відповідно до\~Закону України «Про електронний цифровий підпис»\~є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису визначеним цим Законом одноразовим ідентифікатором; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Такого висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 02 листопада 2021 року у справі № 243/6552/20, який є обов`язковим для врахування судом відповідно до ч. 4\~ст. 263 ЦПК України. В даному випадку суд звертає увагу, що оскільки даний договір укладено за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи товариства, доступ до якої забезпечується споживачу через вебсайт та відповідач підписала його електронним підписом одноразовим ідентифікатором, то без отримання відповідного ідентифікатора на номер мобільного телефону, який нею особисто зазначений, без здійснення входу до інформаційно-телекомунікаційної системи товариства, такий договір не був би укладений. Аналогічні висновки викладені Верховним Судом у постановах від 07 жовтня 2020 року у справі № 132/1006/19, від 28 квітня 2021 року у справі № 234/7160/20, від 01 листопада 2021 року у справі №234/8084/20, від 14 червня 2022 року у справі № 757/40395/20, від 08 серпня 2022 року у справі № 234/7298/20. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний в порядку, визначеному ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом є оригіналом такого документа. На підтвердження укладення договору позивач надав також заявку на отримання грошових коштів в кредит ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» від 21 лютого 2023 року, яка містить відомості про відповідача (номер телефону, електронну адресу, серію та номер паспорта, дату його видачі та РНОКПП), адресу реєстрації та проживання відповідача, номер її банківської картки, суму кредиту, строк надання кредиту, дату укладення договору та номер договору оферти. Також надано довідку щодо дій позичальника в інформаційно-телекомунікаційній системі ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» в якій окрім відомостей, що містяться в заявці, також зазначено, що ідентифікатор «MNV4В6Е8» відправлено позичальнику 21 лютого 2023 року о 17:56:10 год. на номер телефону [NUMBER] , ідентифікатор введено 21 лютого 2023 року о 17:56:42 год., а перерахування грошових коштів позичальнику мало місце 21 лютого 2023 року о 17:56:52 год. Отже належними та допустимими доказами підтверджено укладання договору між його сторонами та досягнення ними згоди з усіх істотних умов договору від 21 лютого 2023 року. Кредитодавець свої зобов`язання виконав. Факт отримання коштів позичальником підтверджується платіжним дорученням ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» №da250ecf-0f3c-4729-9091-dfc5b428689c від 21 лютого 2023 року, згідно якого на банківську картку, маска картки [NUMBER] , вказану позичальником в заявці на отримання грошових коштів в кредит від 21 лютого 2023 року перераховано 9500, 00 грн. Відповідно до повідомлення АТ КБ «Приватбанк» №20.1.0.0.0/7 250917/37257-БТ від 23 вересня 2025 року слідує, що на ім`я [PERSON] в банку емітовано картку № [NUMBER] . Згідно виписки по рахунку [PERSON] наданої АТ КБ «Приватбанк» на виконання вимог ухвали суду від 08 вересня 2025 року, 21 лютого 2023 року на картку [PERSON] було зараховано 9500,00 грн. З огляду на вказане суд не бере до уваги заперечення відповідача про відсутність доказів про отримання позичальником коштів. Відповідно до розрахунку заборгованості до кредитного договору №768623416 від 21 лютого 2023 року, складеного ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», станом на 27 червня 2023 року відповідач має заборгованість у сумі 22082,57 грн, з яких: 9498,71 грн тіло кредиту, 12 583,86 грн нараховані проценти. Відповідно до п. 9.1.1.5 договору кредитодавець має право в будь-який час, в тому числі після закінчення дисконтного періоду, без згоди позичальника відступити права грошової вимоги за договором будь-якій фінансовій установі, яка відповідно до закону має право надавати кошти та банківські метали у кредит, та/або послуги з факторингу, шляхом укладення будь-якого не забороненого законом правочину, зокрема договору факторингу. 28 листопада 2018 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» було укладено договір факторингу № 28/1118-01. Відповідно до умов договору ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» зобов`язалося відступити ТОВ «Таліон Плюс», зазначені у відповідних реєстрах права вимоги, а ТОВ «Таліон Плюс» зобов`язалося їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» за плату на умовах, визначених цим договором. У випадку укладення сторонами більш ніж одного Реєстру прав вимоги, кожен наступний Реєстр прав вимоги є самостійним додатком та не змінює попередній. Право вимоги переходить до Фактора в день підписання сторонами Реєстру прав вимоги. Підписанням Реєстру права вимоги сторони засвідчують передачу права вимоги до боржників в повному обсязі за відповідним Реєстром прав вимоги (п.2.1, п.2.2, п. 4.1 договору). Згідно з п. 1.3 право вимоги означає всі права клієнта за кредитними договорами, в тому числі права грошових вимог до боржників по сплаті суми боргу за кредитними договорами, строк платежу за якими настав, а також права вимоги, які виникнуть в майбутньому. Згідно пункту 8.2 договору, строк дії цього Договору закінчується 28 листопада 2019 року, але в будь-якому разі до моменту належного та повного виконання сторонами взятих на себе зобов`язань за цим договором. 28 листопада 2019 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» було укладено додаткову угоду №19 до цього договору та продовжено строк його дії до 31 грудня 2020 року, інші умови залишено без змін. 31 грудня 2020 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» було укладено додаткову угоду № 26 до договору факторингу №28/1118-01 від 28 листопада 2018 року, відповідно до якої договір факторингу №28/1118-01 від 28 листопада 2018 року було викладено у новій редакції. Відповідно до пункту 8.2 договору факторингу №28/1118-01 від 28 листопада 2018 року (в редакції від 31 грудня 2020 року), строк дії цього договору закінчується 31 грудня 2021 року. 31 грудня 2021 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» було укладено додаткову угоду №27, яка продовжила строк дії договору до 31 грудня 2022 року. 31 грудня 2022 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» було укладено додаткову угоду №31, яка продовжила строк дії договору до 31 грудня 2023 року. 31 грудня 2023 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» було укладено додаткову угоду №32, яка продовжила строк дії договору до 31 грудня 2024 року. Тобто сторони цього договору погодили відступлення не лише існуючих прав вимоги, але й тих прав, які виникнуть в майбутньому, що відповідає положенням статей 514 та 1078\~ЦК України. Статтею 512 ЦК України\~визначені підстави заміни кредитора у зобов`язанні. За однією з таких підстав кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передавання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно зі статтею 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі й на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено Договором або законом. Крім того, статтею 516 ЦК України\~встановлено, що заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено відповідним Договором або законом. Відповідно до статті 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти у розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Тобто договір факторингу має на меті фінансування однієї сторони договору іншою стороною шляхом надання їй визначеної суми грошових коштів. Ця послуга згідно з договором факторингу надається фактором клієнту за плату, розмір якої визначається договором. При цьому право грошової вимоги, передане фактору, не є платою за надану останнім фінансову послугу. Таким чином, за договором факторингу фактор передає грошові кошти клієнту, за що отримує право вимоги за грошовим зобов`язанням боржника та плату за надані грошові кошти, а клієнт - отримує грошові кошти, за що передає право вимоги до боржника та сплачує плату за отримані кошти. Предметом договору факторингу згідно ст. 1078 ЦК України може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. Сторони цього договору підписали Реєстр прав вимоги №236 від 27 червня 2023 року, який містить інформацію щодо права вимоги за договором №768623416 від 21 лютого 2023 року на загальну суму 22082, 57 грн. Відповідно до акта звірки взаємних розрахунків станом на 31 грудня 2023 року зі сплати фінансування за реєстром прав вимоги №236 від 27 червня 2023 року за договором факторингу №28/1118-01 від 28 листопада 2018 року, який підписаний представниками товариств та скріплений печатками ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон плюс», станом на 31 грудня 2023 року фактором здійснено повну оплату суми фінансування за відступлення (передачу) прав вимог за Реєстром прав вимоги №236 від 27 червня 2023 року за даним договором факторингу. Отже, підписавши 27 червня 2023 року Реєстр прав вимоги №236 до договору факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року (з урахуванням додаткових угод до нього), первісний кредитор ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон плюс» діяли у відповідності до приписів статті 1078 ЦК України та умов договору факторингу, який був чинним, та ТОВ «Таліон Плюс» отримало право вимоги до відповідача за кредитним договором №768623416 від 21 лютого 2023 року. При цьому, згідно п. 2.2 договору факторингу, разом з правом вимоги до фактора переходять всі інші права та обов`язки клієнта за кредитним договором. ТОВ «Таліон Плюс» здійснило нарахування процентів за кредитним договором №768623416 від 21 лютого 2023 року з 28 червня 2023 року по 18 вересня 2023 року. Згідно розрахунку заборгованості, проведеного ТОВ «Таліон плюс», заборгованість за договором №768623416 від 21 лютого 2023 року становить 45576, 65грн, з яких: 9498,71грн тіло кредиту, 36077, 84грн нараховані проценти. 27 травня 2024 року між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» укладено договір факторингу №27/0524-01, відповідно до умов якого до ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» перейшли права грошової вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги. Відповідно до п.4.1 договору факторингу право вимоги переходить від клієнта до фактора з моменту підписання ними відповідного Реєстру прав вимог, по формі встановленій у відповідному додатку. 27 травня 2024 року сторони цього договору підписали Реєстр прав вимоги №1 від 2 травня 2024 року, який містить інформацію щодо права вимоги за договором №768623416 від 21 лютого 2023 року, укладеним з відповідачем, на загальну суму 45576,55 грн. Факт оплати відступлення прав вимоги за Реєстром №1 від 27 травня 2024 року до вищевказаного договору факторингу підтверджується платіжною інструкцією №6617 від 30 травня 2024 року. 04 червня 2025 року між ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та ТОВ «Юніт Капітал» укладено договір факторингу №04/06/25-Ю, відповідно до умов якого ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження позивачу за плату, а ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» відступити позивачу право вимоги до боржників, в тому числі до відповідача за кредитним договором №189578006 від 14 жовтня 2020 року. Відповідно до п. 1.2 договору факторингу, перехід від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості до боржників відбувається з моменту підписання сторонами акта прийому-передачі реєстру боржників згідно з додатком №2, після чого фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей та набуває відповідні права вимоги. Підписаний сторонами та скріплений їх печатками акт прийому-передачі реєстру боржників підтверджує факт переходу від клієнта до фактора прав вимоги заборгованостей та є невід`ємною частиною цього договору. 04 червня 2025 року сторони договору факторингу підписали та скріпили печатками акт прийому-передачі реєстру боржників за договором факторингу №04/06/25-Ю від 04 червня 2025 року. Згідно витягу з реєстру боржників від 04 червня 2025 року заборгованість відповідача за кредитним договором №768623416від 21 лютого 2023 року становить 45576,55 00 грн, з яких: 9498,71грн - заборгованість по основному боргу, 36077,84грн - заборгованість по відсоткам. Договори факторингу є правомірним, тобто таким, що породжують, змінюють або припиняють цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. Доказів про неправомірність цих договорів матеріали справи не містять. Відповідно до ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Згідно ч. 1 ст. 1082 ЦК України, боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Відповідач заперечує щодо задоволення позову, зокрема й вказує щодо неповідомлення її про відступлення прав вимоги. Суд зауважує, що дійсно матеріали справи не містять доказів повідомлення боржника про заміну кредитора. Разом з тим, неповідомлення боржника про заміну кредитора не тягне за собою відмову у позові новому кредитору, а може впливати на визначення розміру боргу перед новим кредитором у випадку проведення виконання попередньому або ж свідчити про прострочення кредитора. Тобто факт неповідомлення боржника про уступку права вимоги новому кредитору за умови невиконання боржником грошового зобов`язання не є підставою для звільнення боржника від виконання зобов`язань. Такого висновку дійшов Верховний Суд в своїй постанові від 6 лютого 2019 року в справі №361/2105/16-ц. Наразі відповідач доказів щодо сплати заборгованості, зокрема первинному кредитору не надав. Також суд звертає увагу, що умовами вищевказаних договорів факторингу передбачено, що перехід права вимоги відбувається з моменту підписання сторонами реєстрів прав вимоги, а не з моменту фінансування, а тому твердження відповідача про недоведеність переходу права вимоги не заслуговують на увагу. Крім того в матеріалах справи наявний акт звірки взаємних розрахунків станом на 31 грудня 2023 року зі сплати фінансування за реєстром прав вимоги №236 від 27 червня 2023 року за договором факторингу №28/1118-01 від 28 листопада 2018 року, платіжна інструкція №6617 від 30 травня 2024 року, якою підтверджується факт оплати відступлення прав вимоги за Реєстром №1 від 27 травня 2024 року до договору факторингу №27/0524-01 від 27 травня 2024 року, платіжні інструкції №467, 468 від 10 червня 2025 року, платіжні інструкції №469, №470 від 11 червня 2025 року, платіжні інструкції №478 та №479 від 19 червня 2025 року, платіжна інструкція №483 від 25 червня 2025 року, які підтверджують оплату за відступлення прав вимоги за договором факторингу №04/06/25-Ю від 04 червня 2025 року. Отже до ТОВ «Юніт Капітал» перейшло право кредитора за кредитним договором №768623416 від 21 лютого 2023 року, що підтверджується дослідженими у судовому засіданні доказами. Позивач, звертаючись до суду, вказує на неналежне виконання позичальником своїх зобов`язань, внаслідок чого утворилася заборгованість в сумі 45576,55грн, з яких: 9498, 71грн заборгованість за кредитом, 36077,84 грн заборгованість за нарахованими відсотками (виписка з особового рахунку за кредитним договором №768623416 від 21 лютого 2023 року). При цьому з урахуванням визначеної кінцевої дати повернення кредиту (23 березня 2028 року), позивач просить достроково стягнути суму заборгованості з урахуванням положень п.7.2.2 договору. Відповідно до положень цього пункту сума кредиту має бути повернута позичальником не пізніше 5 днів після настання однієї з наступних обставин: закінчення строку дії договору, в порядку, передбаченому п. 11.1 договору; ініціюванням кредитодавцем дострокового припинення дії договору, в порядку передбаченому п.9.1.1.2, 9.1.1.7 або п.9.2.1.5 договору. Пунктом 9.1.1.1. договору передбачено, що кредитодавець має право вимагати від позичальника повернення суми кредиту, процентів за користування кредитом та виконання усіх інших зобов`язань, передбачених договором. У разі затримки позичальником сплати частини кредиту та/або процентів за користування кредитом щонайменше на один місяць, кредитодавець має право вимагати повернення споживчого кредиту, строк виплати якого ще не настав, в повному обсязі, шляхом повідомлення позичальника про дострокове припинення договору (п.9.1.1.7 договору). Тобто умовами даного кредитного договору передбачено порядок дострокового припинення договору. Крім того у договорах за участю фізичної особи-споживача враховуються норми законодавства про захист прав споживачів (частина друга статті 627 ЦК України у редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо врегулювання відносин між кредиторами та споживачами фінансових послуг», який набрав чинності 16 жовтня 2011 року). Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом (частина третя статті 1054 ЦК України у вказаній редакції). За змістом пункту 22 частини першої статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. Споживчий кредит (кредит) - грошові кошти, що надаються споживачу (позичальникові) на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника (п.11 ч.1 ст.1 Закону України «Про споживче кредитування»). Відповідно до положень частини четвертої статті 16 Закону України «Про споживче кредитування» передбачено, що у разі затримання споживачем сплати частини споживчого кредиту та/або процентів щонайменше на один календарний місяць, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла - щонайменше на три календарні місяці кредитодавець має право вимагати повернення споживчого кредиту, строк виплати якого ще не настав, в повному обсязі, якщо таке право передбачене договором про споживчий кредит. Кредитодавець зобов`язаний у письмовій формі повідомити споживача про таку затримку із зазначенням дій, необхідних для усунення порушення, та строку, протягом якого вони мають бути здійснені. Якщо кредитодавець відповідно до умов договору про споживчий кредит вимагає здійснення платежів, строк сплати яких не настав, або повернення споживчого кредиту, такі платежі або повернення споживчого кредиту здійснюються споживачем протягом 30 календарних днів, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла - 60 календарних днів з дня одержання від кредитодавця повідомлення про таку вимогу. Якщо протягом цього періоду споживач усуне порушення умов договору про споживчий кредит, вимога кредитодавця втрачає чинність. У постанові від 27 березня 2019 року у справі № 521/21255/13-ц (провадження № 14-600цс18) Велика Палата Верховного Суду виснувала, що боржник зобов`язаний виконати його обов`язок відповідно до умов договору. Тобто, порушивши права або законні інтереси кредитора, боржник зобов`язаний поновити їх, не чекаючи на повідомлення (вимогу) про дострокове повернення кредиту чи на звернення до суду з відповідним позовом. Враховуючи приписи статей 526, 527 і 530 ЦК України, направлення повідомлення (вимоги) про дострокове повернення кредиту стосується загального порядку досудового врегулювання відповідних спорів. Невиконання кредитором обов`язку з направлення такого повідомлення (вимоги) не означає відсутність порушення його прав, а тому він може вимагати у суді виконання боржником обов`язку з дострокового повернення кредиту. У постанові від 26 травня 2020 року у справі № 638/13683/15-ц Велика Палата Верховного Суду зазначила, що висновок, наведений у постанові від 27 березня 2019 року у справі № 521/21255/13-ц, не враховує спеціальний порядок, передбачений Законом України «Про захист прав споживачів» в редакції до 2017 року, заявлення кредитодавцем вимоги про дострокове повернення коштів у разі неналежного виконання позичальником умов договору про надання споживчого кредиту, і вважала за необхідне відступити від зазначеного висновку, конкретизувавши його так: «суд, установивши, що кредитування відбулося для задоволення споживчих потреб позичальника, має застосувати до встановлених правовідносин приписи, які регулюють відносини споживчого кредитування, зокрема частини десятої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» у редакції, чинній до 10 червня 2017 року, у якій був встановлений обов`язковий досудовий порядок врегулювання питання дострокового повернення коштів за договором про надання споживчого кредиту. Звернення до суду з позовом про дострокове повернення коштів за договором про надання споживчого кредиту не замінює визначений Законом про захист прав споживачів порядок. Якщо кредитодавець звертається до суду з таким позовом, не виконавши вимоги частини десятої статті 11 Закону про захист прав споживачів у редакції, чинній до 10 червня 2017 року, не дотримавши передбаченого зазначеним договором порядку, який не має погіршувати порівняно із цим Законом становище споживача, то в останнього, як у позичальника відсутній обов`язок достроково повернути кошти за договором про надання споживчого кредиту, а суд немає підстав для задоволення відповідного позову у частині, яка стосується дострокового стягнення коштів за таким договором. Кредитні правовідносини, які виникли між сторонами за цим кредитним договором, мають споживчий характер, а тому на них поширюються вимоги законодавства про захист прав споживачів. Враховуючи, що частина десята статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» у редакції, чинній до 10 червня 2017 року, містила положення про застосування обов`язкового досудового врегулювання питання дострокового повернення коштів за договором про надання споживчого кредиту, а після 10 червня 2017 року на ці правовідносини почала поширюватися частина четверта статті 16 Закону України «Про споживче кредитування», суд вважає, що правова позиція Великої Палати Верховного Суду, викладена у постанові від 26 травня 2020 року у справі № 638/13683/15-ц (провадження № 14-680цс19), є релевантною для даних правовідносин та може бути застосована в частині наслідків для кредитора у разі невиконання передбаченого законодавством досудового врегулювання спору. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26 травня 2020 року у справі №638/13683/15-ц виснувала, що порушення позивачем визначеного кредитними договорами порядку направлення юридично значимих повідомлень, факт отримання яких адресатами суди не встановили, не може мати наслідком покладення на відповідачів тягаря дострокового погашення заборгованості за кредитними договорами. Матеріали справи не містять підтвердження того, що позивач звертався до відповідача із повідомленням про дострокове припинення договору та досудовою вимогою про погашення заборгованості за умовами кредитного договору, а відповідач таку вимогу отримував. Отже враховуючи, що праву кредитора на дострокове стягнення в судовому порядку заборгованості за кредитним договором, має передувати реалізація ним права вручення вимоги про дострокове виконання основного зобов`язання, відповідно до вимог статті 16 Закону України «Про споживче кредитування», то суд дійшов висновку, що у [PERSON] не виник обов`язок дострокового повернення суми грошових коштів за даним кредитним договором в розмірі 9498,71 грн. При цьому суд відмічає, що, як зазначалося вище, відповідно до п.7.1, п. 7.3 договору, дата закінчення дисконтного періоду кредитування 23 березня 2023 року є рекомендована (необов`язкова) дата дострокового повного повернення всієї суми кредиту за всіма траншами. Кінцева дата повернення (виплати) кредиту 23 березня 2028 року, з урахуванням положень п. 11.1 договору. Тобто на момент звернення позивачем до суду із даним позовом до відповідача строк виконання основного зобов`язання ще не сплив. Щодо стягнення заборгованості по несплачених відсотках за користування кредитом, суд зазначає наступне. Відповідач, скористалася правом на продовження дисконтного періоду користування кредитними коштами, у зв`язку з чим 24 березня 2023 року сплатила всі нараховані за перші 30 днів дисконтного періоду відсотки в розмірі 1054,50 грн, а також 22 квітня 2023 року в сумі 2892,46 грн. На підставі п.3.2 договору дисконтний період кожного разу продовжувався на 30 днів. В подальшому відповідач не здійснювала сплату відсотків, а тому нарахування відсотків відбувалося в наступному порядку. Зокрема, за умови, якщо позичальник не скористається умовами зменшення витрат та загальної вартості кредиту за договором на умовах п.8.5 договору, то нарахування відсотків здійснюється за весь строк дисконтного періоду кредитування за процентною ставкою 766,50 відсотків річних, що на день укладення договору становить 2,10 відсотків в день від суми залишку кредиту. Зобов`язання по сплаті процентів за користування кредитом після закінчення дисконтного періоду кредитування визначається за процентною ставкою 1087,70 відсотків річних, що на день укладення договору становить 2,98 відсотків в день від суми залишку кредиту, що знаходиться у позичальника за кожний день користування ним. У разі, якщо позичальник вчинить дії, описані в п.3.2 договору щодо продовження дії дисконтного періоду (ініціює пролонгацію) один або декілька разів та здійснить повернення всієї суми отриманого кредиту до закінчення строку дисконтного періоду, з урахуванням усіх пролонгацій, то зобов`язання позичальника по сплаті процентів фактичні дні користування кредитом за період від дати видачі кредиту до 23 березня 2023 року (включно) будуть визначатися на умовах п.8.5.1 договору за дисконтною процентною ставкою, а з наступного дня після 23 березня 2023 року за ставкою 383, 25 відсотків річних, що на день укладення договору становить 1,05 відсотків в день від суми кредиту за кожний день користування ним. Позичальнику нараховані відсотки у розмірі 36077,84 грн на умовах передбачених договором. Даний розмір заборгованості, з урахуванням триваючих правовідносин між сторонами, встановлений судом та не спростований відповідачем. На момент укладення договору відповідач була ознайомлена з умовами кредитування, зокрема й порядком погашення кредиту та сплати процентів, зауважень щодо цього не надала, а тому дану суму заборгованості по відсотках слід стягнути з відповідача. Щодо твердження відповідача про непропорційно велику суму компенсації та можливість зменшення судом розміру неустойки, то суд зауважує, що у цій справі позивач просить стягнути не неустойку, а погоджені сторонами у договорі проценти (частину процентів) як плату за користування кредитними коштами. При цьому суд зауважує, що якщо умови кредитного договору не визнані недійсними, не є нікчемними, тобто не суперечать вимогам чинного на час його укладення законодавства, то визначення на розсуд суду співмірності/надмірності погоджених сторонами договору процентів за користування кредитними коштами буде порушенням принципу свободи договору, закріпленого у статтях 6, 627 ЦК України. Згідно положень ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 1917,54грн судового збору (судовий збір визначений з урахуванням понижуючого коефіцієнта). Щодо витрат на професійну правничу допомогу, то відповідно до положень\~статті 265 ЦПК України, суд під час ухвалення судового рішення вирішує питання про судові витрати, склад та розмір яких входить до предмета доказування в справі. Відповідно до положень частини першої, пункту 1 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правничої допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата ), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини. Разом з тим законом визначено критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на професійну правничу допомогу. Згідно ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат враховується: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, у тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. За змістом ст.137, 141 ЦПК України витрати на правничу допомогу мають бути дійсними (реальними), необхідними, а їх розмір розумним з огляду на складність справи. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини наведеної, зокрема, у пункті 95 рішення від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України», пункті 80 рішення від 12.10.2006 у справі «Двойних проти України», пункті 88 рішення від 30 березня 2004 року в справі «Меріт проти України» заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. При цьому, зважаючи на практику Європейського суду з прав людини (рішення від 23 січня 2014 року у справі «East|WestAlianceLimited» проти України», заява № 19336/04), обґрунтованим слід вважати розмір витрат, що є співмірним до складності справи, виконаних адвокатом робіт (наданих послуг) та часом, витраченим на виконання таких робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, а також з ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. \~ \~ \~ \~З огляду на правову позицію Верховного Суду, наведену у додатковій постанові від 05 вересня 2019 року у справі № 826/841/17 (провадження № К/9901/5157/19), суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої постановлено рішення, всі її витрати на правничу допомогу, якщо,

Outcome: partial