Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-14 00:00:00

У квітні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» через систему «Електронний суд» звернулося до Подільського районного суду м. Києва з позовною заявою до [PERSON] , в якій просить суд стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість у розмірі 23 240, 00 грн. та судовий збір у розмірі 2 422,40 грн. Позовні вимоги мотивовані тим, що 13.06.2024 між ТОВ «Споживчий центр» та [PERSON] укладено кредитний договір №13.06.2024-100002231, який підписано відповідачем електронним підписом одноразовим ідентифікатором Е923. Умовами кредитного договору передбачено: сума кредиту - 7 000,00 грн.; строк - 124 дні з 13.06.2024р.; процентна ставка - 1,5 % за один день продовж перших двох чергових періодів по 31 дню; процентна ставка - 1 % за один день продовж наступних двох чергових періодів по 31 дню; комісія за видачу кредиту 630 грн.; комісія за обслуговування кредитної заборгованості - 630 грн. у кожному з періодів; неустойка: 70, 00грн., що нараховується за кожен день невиконання/неналежного виконання кожного окремого зобов`язання; тип процентної ставки за договором - фіксована. На банківську картку позичальника було перераховано кредитні кошти у розмірі 7 000,00 грн. Позивач зазначає, що відповідач станом на 14.10.2024 р. має заборгованість перед ТОВ «Споживчий центр», яка становить 23 240,00 грн. та складається з простроченої заборгованості за сумою кредиту - 7 000,00 грн., простроченої заборгованості за відсотками - 10 850,00 грн., простроченої заборгованості за комісіями - 630,00грн., додаткової комісії 1260,00 грн. та неустойки - 3 500 ,00 грн., яку не сплачено у позасудовому порядку, що стало підставою для звернення до суду з даним позовом. Ухвалою Подільського районного суду міста Києва від 04 квітня 2025 року відкрито провадження у справі, вирішено питання про доцільність її розгляду у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 22.04.2025 року представник відповідача надіслала до суду Відзив, в якому вказала, що заперечує факт укладення кредитного договору. Зазначає, що в матеріалах справи відсутні належні докази переказу коштів на рахунок відповідачки, оскільки неможливо ідентифікувати належність електронного платіжного засобу відповідачу, так як повної інформації щодо номеру банківської картки або ж номеру банківського рахунку відповідача матеріали справи не містять. Вказує, що надані позивачем розрахунки кредитної заборгованості не підтверджені належними доказами, оскільки наявність або відсутність указаної позивачем суми заборгованості має бути підтверджена виключно матеріалами бухгалтерської документації. Крім цього, сторона відповідача наголошує, щодо незаконності стягнення комісії за надання кредиту у розмірі 630,00 грн. Зі змісту кредитного договору неможливо визначити та встановити за які саме послуги надані банком стягується комісія. Щодо нарахування неустойки, посилаючись на п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, вказує, що остання була нарахована у період дії воєнного стану, а відтак відповідачка звільняється від обов`язку її сплати на користь кредитодавця. 23.04.2025 року від представника позивача до суду надійшла Відповідь на відзив. Представник позивача посилається на те, що видача кредитних коштів відповідачу підтверджується квитанцією від 13.06.2024 року, яка є належним доказом. Сторона позивача наголошує, що зазначаючи у відзиві про відсутність доказів перерахування кредитних коштів, представник відповідача не надав до суду виписки по рахунках відповідача в банківських установах на спростування доказів наданих стороною позивача. Також вважає безпідставними доводи відзиву про ненадання позивачем виписки по рахунку, як первинного бухгалтерського документу, оскільки ТОВ «Споживчий центр» не є банківською установою, а тому не може надавати первинні банківські документи. А відтак, наданий розрахунок заборгованості вважає належним та допустимим доказом у справі. Щодо нарахування комісії вказує, що комісія була нарахована за надання послуги з перерахування кредитодавцем коштів на рахунок позичальника. Своїм підписом на договорі відповідачка підтвердила, що ознайомлена з умовами нарахування комісії. Щодо нарахування неустойки сторона позивача зазначає, що відповідно до Закону України № 3498-IX від 22.11. 2023 «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» кредиторам дозволено здійснювати нарахування неустойки. У Відповіді на відзив містилося клопотання про витребування у АТ «Універсал Банк» інформації, яка становить банківську таємницю, а саме: чи емітувалась банківська картка № [NUMBER] на ім`я [PERSON] ; інформацію про рух коштів по банківському рахунку № [NUMBER] за 13.06.2024 року. 19.05.2025 від представника відповідачки надійшли Додаткові пояснення, у яких сторона відповідача заперечує факт отримання [PERSON] одноразового ідентифікатора та підписання електронного договору. Вказує, що в матеріалах справи відсутня відповідь про прийняття пропозиції щодо укладання спірного кредитного договору, копія листа ТОВ «Універсальні платіжні рішення» про перерахунок коштів не містить відомості про особу отримувача. З огляду на наявні в матеріалах справи докази, неможливо ідентифікувати належність електронного платіжного засобу відповідачу, оскільки повної інформації щодо номеру банківської картки або ж номеру банківського рахунку відповідача матеріали справи не містять. Щодо стягнення комісії вказує, що в кредитному договорі не зазначено переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і повернення кредиту, що надаються позивачу. Крім того, сторона відповідача заперечує щодо задоволення клопотання позивача про витребування доказів, посилаючись на те, що позивач разом з позовною заявою не заявив клопотання про забезпечення доказів, не зазначив про докази, які не можуть бути подані разом із позовною заявою із поважних причин та не надав доказів самостійного направлення запитів до АТ «Універсал Банк» за метою отримання інформації та отримання відмови. Ухвалою від 24.07.2025 витребувано у АТ «Універсал Банк» інформацію про те чи емітувалась банківська картка № [NUMBER] на ім`я [PERSON] ; інформацію про рух коштів по банківському рахунку № [NUMBER] за 13.06.2024 року. В судове засідання представник позивача не з`явився, в прохальній частині позову просив суд задовольнити позовні вимоги та розглянути справи за відсутності сторони позивача. Відповідачка та її представник у судове засідання не з`явились,подали клопотання про розгляд справи без їх участі. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову, у зв`язку з наступним. Судом встановлено, що 13.06.2024 р між ТОВ «Споживчий центр» та [PERSON] було укладено кредитний договір №13.06.2024-100002231, шляхом підписання Заявки кредитного договору, за умовами якого кредитодавець надає позичальнику кредит на умовах строковості, зворотності, платності, а Позичальник зобов`язується повернути кредит Кредитодавцю та оплатити за користування кредитом на умовах, що передбачені цим Договором. Сторонами у Заявці та Відповіді (акцепті заявки) визначено такі умови кредиту: сума кредиту - 7 000,00 грн.; строк - 124 дні з 13.06.2024р.; процентна ставка - 1,5 % за один день продовж перших двох чергових періодів по 31 дню; процентна ставка - 1 % за один день продовж наступних двох чергових періодів по 31 дню; комісія за видачу кредиту 630 грн.; комісія за обслуговування кредитної заборгованості - 630 грн. у кожному з періодів; неустойка: 70, 00 грн., що нараховується за кожен день невиконання/неналежного виконання кожного окремого зобов`язання; тип процентної ставки за договором - фіксована. Так, у п.4 Заявки сторони встановили дату повернення кредиту - 14.10.2024 р. У п.5 Заявки та Відповіді (акцепті) сторони передбачили розрахунок платежів та користування кредитними коштами по 31 день (черговий період). Відповідно, 124 дні користування коштами сторони розбили на чергові періоди по 31 дню, коли впродовж перших двох чергових періодів застосовується стандартна процентна ставка -1,5% за 1 день користування кредитом (п.7 Заявки та Відповіді); та впродовж наступних двох періодів застосовується процентна ставка «Економ»-1 % за 1 день користування кредитом (п.8 Заявки та Відповіді). Сторони також у договорі передбачили сплату комісії. Так, у п.11 встановлено, що комісія, пов`язана з наданням кредиту - 630 грн. Комісія за надання нараховується кредитором та обліковується в день видачі кредиту, сплачується згідно графіку платежів. У п.12 встановлено, що комісія за обслуговування кредитної заборгованості - 630 грн.у кожному з двох чергових періодів, наступним за першим черговим періодом. Комісія за обслуговування нараховується кредитором та обліковується в перший день кожного з 2 чергових періодів , наступних за першим черговим періодом, сплачується згідно графіку платежів. Комісія за обслуговування встановлюється за організацію та забезпечення надання інформаційної підтримки позичальника по телефону, в особистому кабінеті та на відділеннях, забезпечення надання можливості робити платежі онлайн на відділеннях, забезпечення інформування про дати сплати чергового платежу, консультаційні послуги, інші послуги, які прямо не вказані в даному пункті, однак, надання яких забезпечено кредитодавцем та пов`язане з обслуговуванням кредитної заборгованості. До комісії за обслуговування кредитної заборгованості не включено послуги, які кредитодавець зобов`язаний надавати позичальнику безоплатно відповідно до чинного законодавства, зокрема, за надання один раз на місяць на вимогу споживача інформації про споживчий кредит. У пункті 17 Заявки та Відповіді передбачено неустойку у розмірі 70 грн., яка нараховується за кожен день невиконання/неналежного виконання кожного окремого зобов`язання незалежно від суми невиконання/неналежного виконання зобов`язання. Договір про надання кредиту №13.06.2024-100002231 від 13.06.2024 року підписано [PERSON] електронним підписом одноразовим ідентифікатором Е9923. шляхом його проставлення у Заявці на кредит. 13.06.2024 року кредитор перерахував на рахунок відповідача грошові кошти в сумі 7000,00 грн, що підтверджується довідкою ТОВ «Універсальні платіжні рішення» від 18.03.2025року. Факт перерахування коштів підтверджується також Листом АТ «Універсал Банк» від 18.09.2025 (надісланим на викання вимог ухвали суду) про надходження коштів 13.06.2024 на картку [NUMBER] , емітовану [PERSON] , у розмірі 7000 грн. Відповідно до розрахунку заборгованості, проведеного позивачем, сума заборгованості за договором №13.06.2024-100002231 від 13.06.2024 за період з 13.06.2024 по 14.10.2024 складає 23 240, 00 грн., з яких: прострочена заборгованість за сумою кредиту - 7 000,00 грн; прострочена заборгованість за відсотками - 10 850,00грн., прострочена заборгованість за комісіями становить - 630,00грн., неустойка - 3 500, 00 грн., додаткова комісія - 1 260,00 грн. Вирішуючи питання по те, чи було укладено договір, чи отримала відповідачка кредитні кошти, чи виник у відповідачки обов`язок здійснити платежі на користь позивача тау якому розмірі, суд виходить з такого. Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Частиною п`ятою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Згідно зі статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (вебсайтуінтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення. В абзаці другому частини другої статті 639 ЦК України визначено, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі. Аналізуючи викладене, можна дійти висновку, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного кодексу України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді, що передбачено статтею 205, 207 ЦК України. Факт перерахування коштів доводиться інформацією, наданою АТ «Універсал Банк», на виконання вимог ухвали суду від 24 липня 2025 року, відповідно до якої 13.06.2024 року о 16:48 на банківську картку № [NUMBER] , яка емітована на ім`я [PERSON] ( РНОКПП [NUMBER] ), відбулось зарахування коштів у сумі 7 000,00 грн. Такий лист спростовує твердження відповідача про відсутність доказів перерахування 7000 грн. на її картковий рахунок. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно з ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Частиною 1 ст. 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Згідно з ч. 4 ст. 631 ЦК України закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. Статтею 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору. Згідно зі ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, що всупереч умов кредитного договору та норм закону відповідач допустив порушення умов повернення грошових коштів, оскільки не здійснював платежів, передбачених договором для погашення його договірних зобов`язань. Зокрема, як вбачається з розрахунку заборгованості, розмір неповернутого тіла кредиту становить 7 000,00 грн. У зв`язку з неповерненням суми тіла кредиту у передбачені договором строки позивач просив стягнути таку суму судовим рішенням. Позивач також просив стягнути з відповідача відсотки за користування кредитними коштами. При цьому, у позовній заяві зазначив, що просить стягнути 10 850 грн. відсотків. Так, відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України». За умовами договору №13.06.2024-100002231 від 13.06.2024 кредитні кошти надавалися на 124 днів. Ці 124 дні користування коштами сторони поділили на чергові періоди по 31 дню, коли впродовж перших двох чергових періодів застосовується стандартна процентна ставка -1,5% за 1 день користування кредитом (п.7 Заявки та Відповіді); та впродовж наступних двох періодів застосовується процентна ставка «Економ»-1% за 1 день користування кредитом (п.8 Заявки та Відповіді). Отже, впродовж 62 днів повинна нараховуватися процентна ставка 1,5% за 1 день користування кредитом, тобто по 105 грн. за 1 день користування кредитом; впродовж наступних 62 днів повинна нараховуватися процентна ставка 1% за 1 день користування кредитом, тобто по 70 грн. за 1 день користування кредитом. Так, 62 дні х 105 грн.=6510 грн., далі 62 дні х 70 грн.=4340 грн., а разом 10850 грн. Саме таку суму відсотків позивач просить стягнути з відповідачки. Відтак, позивач довів розрахунками розмір заборгованості зі сплати відсотків - 10850,00 грн., які підлягають стягненню судовим рішенням. Щодо частини позовної вимоги про стягнення комісії за договором, суд зазначає наступне. Так, у рішенні від 11.07.2013 №7-рп/2013 Конституційний Суд України вказав, що умови договору споживчого кредиту, його укладення та виконання повинні підпорядковуватися таким засадам, згідно з якими споживач вважається слабкою стороною у договорі та підлягає правовому захисту з урахуванням принципів справедливості, добросовісності і розумності. На спірні правовідносини за цим договором поширюється дія Закону України "Про споживче кредитування", адже за договором позичальнику надано споживчий кредит та такий укладено зі строком погашення кредиту терміном шість місяців. Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про споживче кредитування" загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця для отримання, обслуговування та повернення кредиту. Згідно з ч. 2 ст. 8 цього Закону до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і повернення кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахункове-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Отже, Законом передбачено право фінансової установи встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту. Відповідно до правової позиції викладеної у постанові Верховного Суду від 31 серпня 2022 року (справа №202/5330/19) у кредитному договорі не зазначено перелік додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які встановлено щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування). При цьому до таких послуг не може бути віднесено щомісячне надання інформації про стан кредиту, яку споживач має право отримувати безоплатно згідно з ст. 11 Закону України "Про споживче кредитування". Товариство не зазначило та не надало доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні оспорюваного кредитного договору. За таких обставин умова кредитного договору щодо обов`язку позичальника сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемною відповідно до ч. 1 ст. 11 цього Закону. Суд звертає увагу, що у договорі не вказано, за які саме послуги позивач встановив комісію. Умови самого договору не містять переліку додаткових та супутніх послуг кредитодавця, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, що надаються відповідачу та за які позивачем встановлена комісія за обслуговування кредиту. Ураховуючи, що позивач не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і їх погодження із споживачем при укладенні договору, а тому обов`язок позичальника сплачувати плату за обслуговування кредиту є нікчемним відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 11, ч. 5 ст. 12 Закону України "Про споживче кредитування". Зазначені правові висновки викладено у постановах Верховного Суду від 14 вересня 2022 року (справа №755/11636/21) та від 16 листопада 2022 року (справа №755/9486/21). Аналізуючи умови договору, суд дійшов переконання про те, що позивачем не подано доказів у відповідності до ст. ст. 76-80 ЦПК України, які б підтверджували, які саме послуги надаються відповідачеві за котрі необхідно здійснювати сплату комісії, а відтак суд вважає, що відповідач не зобов`язаний сплачувати таку комісію, а тому у частині позовних вимог про стягнення комісії та додаткової комісії слід відмовити за недоведеністю. Що стосується вимог про стягнення 3500 грн. неустойки, суд зазначає таке. Законом України від 15 березня 2022 року № 2120-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено пунктами 18 і 19 такого змісту: «18. У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). 19. У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії». Верховний Суд вже викладав висновки щодо застосування пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України до зобов`язань, які виникли на підставі окремих договорів. Зокрема, вказувалося, що на кредитний договір розповсюджується дія пункту 18 Прикінцеві та перехідні положення ЦК України (постанови Верховного Суду від 18 жовтня 2023 року у справі № 706/68/23 (провадження № 61-8279св23), від № 758/5318/23 (провадження № 61-15103св24), згідно яких, тлумачення пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України свідчить, що законодавець передбачив особливості у регулюванні наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання) певних грошових зобов`язань. Така особливість проявляється: (1) в періоді існування особливих правових наслідків. Таким є період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування; (2) в договорах, на які поширюються специфічні правові наслідки. Такими є договір позики, кредитний договір, і в тому числі договір про споживчий кредит; (3) у встановленні спеціальних правових наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання). Такі наслідки полягають в тому, що позичальник звільняється від відповідальності, визначеної частиною другою статті 625 ЦК України, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. У разі якщо неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). На підставі викладеного, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд визнає їх належними, допустимими, достовірними, а позов таким, що підлягає задоволенню частково, оскільки достовірно встановлено, що відповідач належним чином не виконав взяті на себе за договором зобов`язання, а тому вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості по кредиту у розмірі 7000,00 грн. та за відсотками - у розмірі 10 850,00 грн. (всього 17850 грн.) є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При подачі позову позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 2422,40 грн., що підтверджується платіжною інструкцією №СЦ00009359 від 28.03.2025 року. Із урахуванням наведеного, у зв`язку з тим, що позовні вимоги задоволено частково - на 76,81%, то з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору в розмірі 1860,65 грн. (76,81% від суми 2422,40 грн.). На підставі викладеного,

Outcome: partial