Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-12 00:00:00

\~ \~ \~ \~ Первомайська окружна прокуратура Миколаївської області в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області звернувся до суду з позовом до [PERSON] про конфіскацію земельної ділянки. Позовні вимоги мотивовані тим, що [PERSON] , будучи громадянкою російської федерації, на підставі договору купівлі-продажу від 01 грудня 2018 року придбала у [PERSON] земельну ділянку з кадастровим номером 4823984200:04:037:0026 із цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства площею 0,242 га, яка розташована по [ADDRESS] , право власності за відповідачем на вказану земельну ділянку у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно зареєстровано 01 грудня 2018 року за №29211382. В порушення ч.4 ст.81, ст.145 Земельного кодексу України, [PERSON] протягом року не відчужила земельну ділянку, у зв`язку з чим прокурор просив конфіскувати її у власність держави та стягнути сплачений судовий збір. Ухвалою суду від 23 вересня 2024 року застосовано заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на вказану земельну ділянку, що належить [PERSON] , на строк до виконання рішення суду або до скасування арешту, у порядку передбаченому ст.158 ЦПК України. В судовому засіданні прокурор позовні вимоги підтримав, з викладених у позові підстав, просив про їх задоволення, проти заочного розгляду справи заперечень не мав. Відповідач в судове засідання повторно не з`явилась, про дату, час та місце судового розгляду повідомлена належним чином. Причини неявки суду не повідомила, відзив не надала, тому суд у відповідності до положень ст.280 ЦПК України, ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Вислухавши прокурора, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Встановлено, що відповідач [PERSON] , яка є громадянкою російської федерації, на підставі на підставі договору купівлі-продажу від 01 грудня 2018 року придбала у [PERSON] земельну ділянку з кадастровим номером 4823984200:04:037:0026 із цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства площею 0,242 га, яка розташована по [ADDRESS] , право власності за відповідачем на вказану земельну ділянку у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно зареєстровано 01 грудня 2018 року за №29211382(а.с.11-12, 13-16). За даними довідки №К1-270652-ю/0 від 26 листопада 2024 року Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради [PERSON] , [INFO] , уродженка Республіки Молдова, громадянка російської федерації, зареєстрована в [ADDRESS] , з 14 листопада 2017 року по теперішній час(а.с.57). Крім того, згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №389222532 від 01 серпня 2024 року [PERSON] , реєстраційний номер облікової картки податків: [NUMBER] , країна громадянства: Російська Федерація(а.с.11). Положеннями ст.13 Конституції України визначено, що земля є об`єктом права власності Українського народу, від імені якого права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону (ст.14 Конституції України). У положеннях ч.4 ст.22 ЗК України(у редакції, що діяла на час визнання права власності за [PERSON] ) землі сільськогосподарського призначення не можуть передаватись у власність іноземним громадянам, особам без громадянства, іноземним юридичним особам та іноземним державам. За змістом ч.2, ч.3, ч.4 ст.81 ЗК України (у редакції, що діяла на час визнання права власності за [PERSON] ), іноземні громадяни та особи без громадянства можуть набувати права власності на земельні ділянки несільськогосподарського призначення в межах населених пунктів, а також на земельні ділянки несільськогосподарського призначення за межами населених пунктів, на яких розташовані об`єкти нерухомого майна, що належать їм на праві приватної власності. Іноземні громадяни та особи без громадянства можуть набувати права власності на земельні ділянки відповідно до частини другої цієї статті у разі, зокрема, прийняття спадщини. Землі сільськогосподарського призначення, прийняті у спадщину іноземними громадянами, а також особами без громадянства, протягом року підлягають відчуженню. На час набуття права власності відповідачем права власності на земельні ділянки була чинною ст.145 ЗК України, яка визначала, що якщо до особи переходить право власності на земельну ділянку, яка за цим Кодексом не може перебувати в її власності, ця ділянка підлягає відчуженню її власником протягом року з моменту переходу такого права. У випадках, коли земельна ділянка цією особою протягом встановленого строку не відчужена, така ділянка підлягає примусовому відчуженню за рішенням суду. За положеннями ч.ч.1,2 та 4 ст.145 ЗК України(у чинній редакції) якщо до особи переходить право власності на земельну ділянку, яка за цим Кодексом не може набуватися нею у власність, ця ділянка підлягає відчуженню її власником протягом року з моменту переходу такого права. У разі якщо відповідно до закону власник земельної ділянки зобов`язаний відчужити її протягом певного строку і земельна ділянка не була відчужена ним протягом такого строку, така ділянка підлягає конфіскації за рішенням суду. Такий позов подається до суду органом, що здійснює державний контроль за використанням та охороною земель. Конфіскована земельна ділянка за рішенням суду підлягає продажу на земельних торгах, а ціна проданої земельної ділянки, за вирахуванням витрат, пов`язаних з її продажем, виплачується її колишньому власнику. Відповідно положень пп. "е" ч.1 ст.140 ЗК України, підставами припинення права власності на земельну ділянку є невідчуження земельної ділянки іноземними особами та особами без громадянства у встановлений строк у випадках, визначених цим Кодексом. Відповідач [PERSON] , будучи громадянкою іншої держави, законно, на підставі договору купівлі-продажу, набула право власності на земельну ділянку сільськогосподарського призначення, однак протягом встановленого законом річного строку не відчужила її, що є підставою для конфіскації цієї земельної ділянки на користь держави. Відповідно положень ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів. У даній справі встановлено, що відповідач не мала перешкод у доступі до законодавства і знала, що земельна ділянка сільськогосподарського призначення має бути нею відчужена протягом року, а у іншому разі така земельна ділянка підлягає конфіскації з компенсацією відповідачу її вартості, тому втручання в право особи на мирне володіння майном за обставин, встановлених у справі є правомірним. Підставою представництва прокурором інтересів держави є бездіяльність органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції держави у спірних правовідносинах, ГУ Держгеокадастру у Миколаївській області, який за законом є уповноваженим органом щодо здійснення державного нагляду (контролю) в частині дотримання вимог земельного законодавства, використання та охорони земель усіх категорій і форм власності. Порушення інтересів держави у даному випадку полягає в тому, що [PERSON] не дотрималася визначеної законодавством процедури використання земельної ділянки сільськогосподарського призначення та, як іноземний громадянин, не вжила заходів для її відчуження, у зв`язку з чим на теперішній час є власником спірної земельної ділянки на території України. При цьому, прокурор листом від 11 червня 2024 року повідомив ГУ Держгеокадстру у Миколаївській області про виявлені порушення земельного законодавства, проте останнє заходів до усунення порушень не вжило. З урахуванням вищезазначеного, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог. Згідно ч.7\~ст.158 ЦПК України, у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи. Оскільки від учасників справи жодних клопотань щодо заходів забезпечення позову не надходило, а тому заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання даним рішенням законної сили. Суд розподіляє судові витрати на підставі ст.141 ЦПК України. З відповідача на користь позивача підлягає стягненню 1211,20 грн. судового збору, сплаченого за подання заяви про забезпечення позову та 2422,40 грн. судового збору за подання позову, всього 3633,60 грн..

Outcome: approved