Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-08 00:00:00

І. Позиція сторін у справі. Позивач звернулася до суду із вказаним позовом, у якому просила стягнути з відповідача грошові кошти в розмірі 50 000, 00 грн. В обґрунтування вказано, що позивач є клієнтом відповідача та має на обслуговуванні два рахунки, з яких, 12 червня 2024 року та 28 червня 2024 року без її згоди були списані кошти у розмірі 50 000, 00 грн. Про зазначені події позивач дізналася 03 липня 2024 року під час звернення до відділення АТ «Ощадбанк» № 10026/0154 з питання щодо переказу коштів між своїми рахунками. На вимогу позивача щодо шахрайських дій, співробітники банку запропонували звернутися до правоохоронних органів. 03 липня 2024 року позивач звернулася до органів поліції із заявою про кримінальне правопорушення, в результаті чого було розпочате досудове розслідування у КП № 12024100050002210 від 04 липня 2024 року, під час здійснення якого її було визнано потерпілою. 17 вересня 2024 року позивач звернулася до відповідача із заявою про повернення безпідставно списаних коштів, за результатом розгляду якої її запит задоволено не було. За таких обставин, позивач була змушена звернутися до суду за захистом свого порушеного права. Представник відповідач подав до суду відзив на позовну заяву, у якому заперечив проти задоволення позовної заяви, посилаючись на те, що без введення коду, який направлявся на фінансовий номер позивача, вхід до системи «Ощад 24/7» та проведення операцій щодо перерахунку коштів не можливий. Згаданий код або біометрія були відомі/належали тільки особі, яка здійснювала операції з платіжною карткою, а саме позивачу. Операції відбулися після успішної верифікації (прив`язки) платіжної картки, яка проведена коректно за допомогою введення позивачем даних платіжної картки, зокрема CVC та з використанням обраного під час первинної реєстрації у системі «Ощад 24/7» коду доступу-паролю, без введення яких операцію щодо перерахунку коштів неможливо завершити. Крім того, заперечував щодо заявленого позивачем розміру списаних коштів у сумі 50 000, 00 грн., зазначаючи, що з рахунків позивача були списані кошти в розмірі 46 430, 00 грн. Третя особа своїм правом на подачу пояснень на позовну заяву не скористалася. ІІ. Процесуальні дії і рішення суду. 16 січня 2025 року вказана позовна заява надійшла до Печерського районного суду м. Києва, для розгляду якої, у відповідності до пункту 15 Розділу XIII Перехідні положення Цивільного процесуального кодексу України від 18 березня 2004 року № 1618-IV (у редакції Закону № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року), визначено суддю та передано 20 січня 2025 року, для вирішення питання про відкриття провадження у справі, згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями. 21 січня 2025 року ухвалою судді у справі відкрито провадження, для розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. 17 лютого 2025 року представник відповідача подав відзив на позовну заяву. 18 березня 2025 року ухвалою суду витребувано у ПрАТ «Київстар» та ПАТ «Таскомбанк» запитувану інформацію. 07 квітня 2025 року на адресу суду надійшла відповідь від АТ «Таскомбанк» та від ПрАТ «Київстар» на виконання ухвали про витребування інформації, відповідно до змісту якої були надані ідентифікаційні дані власника платіжної картки № [NUMBER] , - [PERSON] , на користь якої були списані кошти позивача. 22 травня 2025 року за допомогою Електронного суду представник відповідача подав до суду заяву про залучення до участі в якості третьої особи [PERSON] 18 серпня 2025 року ухвалою суду залучено до участі в справі в якості третьої особи [PERSON] . Позивач [PERSON] та її представник [PERSON] в засіданні позов підтримували, просили його задовольнити. Представник відповідача Дем`янов І.Ю. в засіданні заперечував проти задоволення позову, з підстав наведених у відзиві. Суд, заслухавши думки учасників справи, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. ІІІ. Фактичні обставини справи. 02 серпня 2018 року [PERSON] відповідно до Заяви № 494966811 про приєднання до Договору комплексного обслуговування фізичних осіб та відкриття поточного рахунку використанням електронного платіжного засобу (платіжної картки) було відкрито рахунок № [NUMBER] (№ [NUMBER] ), електронним платіжним засобом до якого є платіжна картка. Згідно з п.3.1 Заяви підписаної Заяви про приєднання, шляхом підписання цієї Заяви про приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та відкриття поточного рахунку з використанням електронного платіжного засобу (платіжної картки) (ДКБО) Клієнт беззастережно приєднується до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб в редакції, яка на день підписання Заяви на приєднання розміщена на інтернет-сторінці Банку www.oshadbank.ua та укладає з Банком Договір, складовою частиною якого є умови договору банківського рахунку, Кредитного договору. Відповідно до п.5.1 Заяви Позивачем засвідчено про те, що ця Заява є невід?ємною частиною Договору. Підписанням цієї Заяви про приєднання Позивач підтверджує, що між ним та Банком досягнуто згоди щодо всіх істотних умов Договору, які передбачено чинним законодавством України для такого роду Договорів, в т.ч. Договору банківського рахунку, Кредитного Договору. 15 вересня 2023 року [PERSON] відповідно до Заяви № 61440011/020818 про приєднання до Договору комплексного обслуговування фізичних осіб та відкриття поточного рахунку з використанням електронного платіжного засобу (платіжної картки) було відкрито поточний рахунок № [NUMBER] , електронним платіжним засобом до якого є платіжні картки [NUMBER], № [NUMBER] . Відповідно до п.3.1 Заяви про приєднання позивач шляхом підписання цієї Заяви про приєднання до Договору беззастережно приєднується до Договору в редакції, яка на день підписання цієї Заяви про приєднання розміщена на інтернет-сторінці Банку www.oshadbank.ua та укладає з Банком Договір, частиною якого є умови Кредитного Договору, умови надання інших послуг та підтверджує своє ознайомлення з умовами Договору. Згідно п. 2.2 позивачем вказано в якості контактної інформації мобільний телефон: [NUMBER] . Відповідно до п. 3.5 Розділу III ДКБО банк і [PERSON] допускають можливість використання у вигляді електронного підпису підтвердження через одноразовий цифровий пароль, який містить комбінацію символів у вигляді цифр, що генерується МПС. і яку направляють держателю картки у вигляді SMS-повідомлення на верифікований номер мобільного телефону клієнта, зафіксований в інформаційних системах Банку. Сторони домовились, що послідовне введення одноразового цифрового паролю, отриманого на номер мобільного телефону, повідомлений клієнтом банку у порядку та спосіб, визначений договором або ідентифікація клієнта шляхом біометрії, є аналогом власноручного підпису клієнта. Всі документи, операції клієнта, що ініціюються в електронному вигляді і підписані/підтверджені за допомогою електронного підпису вважаються такими, що підписані власноручним підписом клієнта та юридично прирівнюються до документів, отриманих від Клієнта на паперовому носії, оформлених відповідно до вимог чинного законодавства України. Електронний підпис не може бути визнано недійсним через те, що він не має статусу кваліфікованого електронного підпису чи через його електронну форму (п. 17.1.5 Розділу XVII ДКБО). При цьому, розділом IX ДКБО передбачено наступне: клієнт зобов`язаний забезпечити/гарантувати неможливість отримання третіми особами інформації про логін, пароль, картковий пароль, а також ПІН, CVV2\, строк дії, номер Картки тощо, ризик і відповідальність за несанкціоноване використання Логіна, Пароля, Карткового пароля несе виключно Клієнт (п. 9.15); Клієнт несе ризик та негативні наслідки передачі ним третій особі мобільного телефона (відповідної SIM-карти), номер якого визначений в Заяві про приєднання до Договору комплексного обслуговування фізичних осіб або повідомлений Банку в іншому встановленому Договором порядку як Номер мобільного телефону Клієнта, їх втрати, незаконного заволодіння ними, а також ризик технічного перехоплення інформації, направленої на Номер мобільного телефону Клієнта (п.9.16); Клієнт усвідомлює та приймає на себе усі ризики щодо можливості авторизації сторонньою особою у Мобільних додатках Google Pay або в інших подібних додатках за допомогою технології Біометрії, в тому числі якщо у Мобільному пристрої збережені Відбитки пальця(-ів) сторонньої особи. (п.9.17). 23 квітня 2024 року о 17:45:55 позивачем за допомогою телефону з фінансовим номером [NUMBER] здійснено реєстрацію у систему дистанційного банківського обслуговування «Ощад 24/7» та визначено спосіб входу в систему шляхом використання коду доступу, який надіслано банком на фінансовий номер телефону Sms: «23.04.2024 17:44:48 « [NUMBER] ». Згідно з виписки по рахунку № [NUMBER] використанням платіжної картки № [NUMBER] у період 12 червня 2024 року, 28 червня 2024 року проведено наступні операції по рахунку: - 17:22 12 червня 2024 року зарахування переказу коштів на рахунок у сумі 4000, 00 грн; - 12:14 28 червня 2024 року переказ коштів з рахунку через UKR KYIV MOBILE BANKING у сумі 2 000,00 грн; - 12:14 28 червня 2024 року переказ коштів з рахунку через UKR KYIV MOBILE BANKING у сумі 2 000, 00 грн. Згідно з Випискою по рахунку № [NUMBER] з використанням платіжної картки № [NUMBER] у період 12 червня 2024 року, 28 червня 2024 року проведено наступні операції по рахунку: - 17:32 12.06.2024 переказ коштів з рахунку через UKR KYIV MOBILE BANKING y сумі 4000,00 грн.; - 12:11 28.06.2024 переказ коштів з рахунку через UKR KYIV MOBILE BANKING y сумі 29000,00 грн., комісія 295,00 грн.; - 12:12 28.06.2024 переказ коштів з рахунку через UKR KYIV MOBILE BANKING y сумі 13000,00 грн., комісія 135,00 грн. 03 липня 2024 року [PERSON] звернулася до АТ «Ощадбанк» із заявами про блокування платіжних карток № [NUMBER], № [NUMBER], у зв`язку із шахрайськими діями. 04 липня 20204 року [PERSON] звернулася до Оболонського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві із заявою про вчинення злочину, відомості за якою внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12024100050002210 за ознаками злочину згідно ст. 190 ч. 4 Кримінального кодексу України - шахрайство, вчинене в умовах воєнного чи надзвичайного стану, що завдало значної шкоди потерпілому. 27 серпня 2024 року [PERSON] отримала постанову про визнання її потерпілою у КП № 12024100050002210. 17 вересня 2024 року позивач звернулася до відділення АТ «Ощадбанк» № 10026/0154, за адресою: вул. Героїв Дніпра, 31-Б, літ. А, Київ із листом про надання інформації та заявами про повернення безпідставно списаних грошових коштів. Листом АТ «Ощадбанк» від 04 лютого 2025 року за № 27881/11/5-14-2025 позивачу було надано відповідь про те, що проведено перевірку коректності операцій по рахунках № [NUMBER] , № [NUMBER] у сумі 46 430,00 грн, проведених 12 червня 2024 року, 28 червня 2024 року, та зазначено, що операції було проведено з використанням Інтернет ресурсу «Ощад 24/7» коректно з використанням всіх необхідних реквізитів платіжної картки Банку з правильним введенням (ПІН-кодів для одноразової операції в мережі Інтернет), які відомі лише клієнту та були направлені на номер мобільного телефону. ІV. Позиція суду та оцінка аргументів учасників розгляду. Відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу України договір є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків. Стаття 626 Цивільного кодексу України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно з ст. 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договорів, виборі контрагента та визначенні умов договору. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Частиною першою ст. 628 Цивільного кодексу України визначено, що зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно з ст.ст. 525, 526, 629 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; договір є обов`язковим для виконання сторонами; одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається. Відповідно до ст. 1066 Цивільного кодексу України за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк має право використовувати грошові кошти на рахунку клієнта, гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами. Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші обмеження його права щодо розпорядження грошовими коштами, не передбачені законом, договором між банком і клієнтом або умовами обтяження, предметом якого є майнові права на грошові кошти, що знаходяться на банківському рахунку. За змістом ст. 1068 Цивільного кодексу України банк зобов`язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка. Банк зобов`язаний зарахувати грошові кошти, що надійшли на рахунок клієнта, в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не встановлений договором банківського рахунка або законом. Банк зобов`язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом. Згідно з частиною першою ст. 1071 Цивільного кодексу України банк може списати грошові кошти з рахунка клієнта на підставі його розпорядження. Сторони домовились, що послідовне введення одноразового цифрового паролю, отриманого на номер мобільного телефону, повідомлений клієнтом банку в порядку та спосіб, визначений договором або ідентифікація клієнта шляхом біометрії, є аналогом власноручного підпису клієнта. Всі документи, операції клієнта, що ініціюються в електронному вигляді і підписані/підтверджені за допомогою електронного підпису вважаються такими, що підписані власноручним підписом клієнта та юридично прирівнюються до документів, отриманих від Клієнта на паперовому носії, оформлених відповідно до вимог чинного законодавства України. Електронний підпис не може бути визнано недійсним через те, що він не має статусу Кваліфікованого електронного підпису чи через його електронну форму (п. 17.1.5 Розділу XVII ДКБО). Відповідно до преамбули до Закону України «Про платіжні послуги» закон визначає поняття та загальний порядок виконання платіжних операцій в Україні, встановлює виключний перелік платіжних послуг та порядок їх надання, категорії надавачів платіжних послуг та умови авторизації їх діяльності, визначає загальні засади функціонування платіжних систем в Україні, загальні засади випуску та використання в Україні електронних грошей та цифрових грошей Національного банку України, установлює права, обов`язки та відповідальність учасників платіжного ринку України, визначає загальний порядок здійснення нагляду за діяльністю надавачів платіжних послуг, надавачів обмежених платіжних послуг, порядок здійснення оверсайта платіжної інфраструктури. Згідно з п. 57 частини першої ст. 1 Закону України «Про платіжні послуги» платіжна картка - електронний платіжний засіб у вигляді пластикової чи іншого виду картки. Відповідно до вимог ст. 35 Закону України «Про платіжні послуги», емісія / надання користувачу платіжного інструменту здійснюється надавачем платіжних послуг на підставі договору, укладеного між надавачем платіжних послуг та користувачем. Порядок емісії платіжних інструментів для використання в платіжних системах визначається правилами відповідних платіжних систем з урахуванням вимог цього Закону та нормативно-правових актів Національного банку України. Відповідно до п. 20 Положення емісія/надання користувачу платіжного інструменту здійснюється емітентом на підставі договору, укладеного між емітентом та користувачем. Емітент укладає з користувачем договір та вносить до нього зміни в порядку, визначеному законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку щодо вимог до договорів про надання платіжних послуг, укладених надавачами платіжних послуг зі споживачами, та цим Положенням. Користувач зобов`язаний зберігати та використовувати платіжні інструменти відповідно до вимог законодавства України та умов договору, укладеного з емітентом, і не допускати використання платіжних інструментів особами, які не мають на це законного права або повноважень (п. 136 Положення). Згідно з п. 140 Положення клієнт зобов`язаний не повідомляти та іншим чином не розголошувати індивідуальну облікову інформацію та/або іншу інформацію, що дає змогу ініціювати платіжні операції, та негайно після того, як йому стало відомо про факт втрати такої інформації та/або платіжного інструменту, повідомити про це емітента в спосіб та каналами зв`язку, визначеними договором між емітентом та користувачем. До моменту повідомлення емітента про факт втрати платіжного інструменту та/або індивідуальної облікової інформації ризик збитків від виконання неналежних платіжних операцій та відповідальність за них покладаються на користувача. Отже, вищезазначеними положеннями законодавства та умовами Договору передбачений обов`язок Позивача надійно зберігати та не передавати стороннім особам електронний платіжний засіб та інші персональні дані, які дозволять ініціювати та/або санкціонувати платіжну операцію; клієнт відповідає за всі суми по операціях з платіжною карткою, якщо її передано сторонній особі або вчасно не повідомлено Банк про використання картки сторонніми особами. Порядок виконання операцій з використанням наданих користувачу платіжних інструментів та обмеження щодо таких операцій визначаються договором між надавачем платіжних послуг та користувачем з урахуванням вимог цього Закону та нормативно-правових актів Національного банку України (частина перша ст. 36 Закону). Відповідно до ст. 41 Закону Ініціатором платіжної операції може бути, зокрема платник (у тому числі через надавача платіжних послуг з ініціювання платіжної операції). Ініціювання платіжної операції здійснюється шляхом: надання ініціатором платіжної інструкції надавачу платіжних послуг, в якому відкрито його рахунок; надання надавачем платіжних послуг з ініціювання платіжної операції платіжної інструкції платника надавачу платіжних послуг з обслуговування рахунку платника на підставі наданої платником цьому надавачу платіжних послуг з ініціювання платіжної операції згоди на ініціювання такої платіжної операції; надання платником платіжної інструкції та готівкових коштів для виконання платіжної операції, у тому числі за допомогою платіжного пристрою; використання користувачем платіжного інструменту для виконання платіжної операції. Згідно з вимогами ст. 42 Закону України «Про платіжні послуги», платіжна операція вважається акцептованою після надання платником згоди на її виконання. Якщо немає згоди платника на виконання платіжної операції, - така операція вважається неакцептованою, якщо інше не передбачено ним Законом. Надавач платіжних послуг платника за виконання неакцептованих платіжних операцій несе відповідальність, передбачену цим Законом. Згода на виконання платіжної операції (пов`язаних між собою платіжних операцій) може бути надана платником надавачу платіжних послуг платника особисто, через надавача платіжних послуг з ініціювання платіжної операції або через отримувача. Порядок виконання платіжних операцій, у тому числі обмеження щодо виконання платіжних операцій з використанням конкретних платіжних інструментів, визначається цим Законом та нормативно-правовими актам и Національного банку України. Виконання платіжних операцій у платіжній системі здійснюється відповідно до правил такої платіжної системи з урахуванням вимог цього Закону. Виконання платіжних операцій з цифровими грошима здійснюється відповідно до правил, визначених Національним банком України. Надавач платіжних послуг має право виконувати платіжні операції користувачів за допомогою / з використанням однієї чи кількох платіжних систем, учасником яких він є, або залучати для виконання платіжних операцій інших надавачів платіжних послуг як посередників (ст. 46 Закону). Частиною першою статті 47 Закону визначено, що надавач платіжних послуг платника зобов`язаний виконати платіжну інструкцію ініціатора протягом операційного дня з моменту прийняття ним до виконання платіжної інструкції. Платіжна операція вважається завершеною в момент зарахування суми платіжної операції на рахунок отримувача або видачі суми платіжної операції отримувачу в готівковій формі. Платіжна операція з використанням електронних грошей вважається завершеною в момент зарахування суми платіжної операції на електронний гаманець отримувача. Порядок завершення платіжної операції в платіжній системі визначається правилами платіжної системи з урахуванням положень цього Закону (ст. 49 Закону). Для виконання платіжних операцій з коштами (крім електронних грошей) банки мають право відкривати своїм клієнтам, зокрема поточні рахунки - рахунки, що відкривається банком клієнту для зберігання коштів і виконання платіжних операцій відповідно до умов договору та вимог законодавства (ст. 63 Закону). Згідно з вимогами ст. 68 Закону Електронна взаємодія надавача платіжних послуг із користувачем здійснюється лише після автентифікації користувача, який є фізичною особою, або уповноваженого представника користувача, який є юридичною особою. Під час виконання автентифікації надавачі платіжних послуг зобов`язані виконувати вимоги Національного банку України щодо захисту конфіденційності та цілісності індивідуальної облікової інформації користувачів. Надавачі платіжних послуг зобов`язані застосовувати посилену автентифікацію користувача під час: 1) отримання користувачем доступу до рахунку за допомогою засобів дистанційної комунікації; 2) ініціювання дистанційної платіжної операції. Нормами ст. 86 Закону визначено, що надавач платіжних послуг несе відповідальність перед користувачами за невиконання або неналежне виконання платіжних операцій відповідно до закону та умов укладених між ними договорів, якщо не доведе, що платіжні операції виконані цим надавачем платіжних послуг належним чином. Надавачі платіжних послуг несуть відповідальність, визначену цим Законом, за виконання помилкової, неакцептованої платіжної операції або виконання платіжної операції з порушенням установлених цим Законом строків. Згідно з виписки по рахунку № [NUMBER] використанням платіжної картки № [NUMBER] у період 12 червня 2024 року, 28 червня 2024 року проведено наступні операції по рахунку: - 17:22 12 червня 2024 року зарахування переказу коштів на рахунок у сумі 4000, 00 грн; - 12:14 28 червня 2024 року переказ коштів з рахунку через UKR KYIV MOBILE BANKING у сумі 2 000,00 грн; - 12:14 28 червня 2024 року переказ коштів з рахунку через UKR KYIV MOBILE BANKING у сумі 2 000, 00 грн. Згідно з Випискою по рахунку № [NUMBER] з використанням платіжної картки № [NUMBER] у період 12 червня 2024 року, 28 червня 2024 року проведено наступні операції по рахунку: - 17:32 12.06.2024 переказ коштів з рахунку через UKR KYIV MOBILE BANKING y сумі 4000,00 грн.; - 12:11 28.06.2024 переказ коштів з рахунку через UKR KYIV MOBILE BANKING y сумі 29000,00 грн., комісія 295,00 грн.; - 12:12 28.06.2024 переказ коштів з рахунку через UKR KYIV MOBILE BANKING y сумі 13000,00 грн., комісія 135,00 грн. Верифікацію проведені коректно за допомогою введення позивачем даних платіжної картки, зокрема CVC та з використанням власно обраного під час первинної реєстрації 23 квітня 2024 року у системі «Ощад 24/7» коду доступу-паролю, без введення яких операцію щодо перерахунку коштів неможливо завершити. Тобто, код доступу міг бути відомий тільки особі, яка здійснювала операції з платіжною карткою шляхом отримання повідомлення на фінансовий номер, а саме позивачеві. 03 липня 2024 року картки [PERSON] після її звернення, заблоковано банком. Таким чином, встановлено, що 12 червня 2024 року та 28 червня 2024 року позивачем було ініційовано, а банком проведено операції щодо списання грошових коштів з рахунків у сумі 46 430, 00 грн, яке відбулося відповідно до умов договору, на підставі введених особисто позивачем даних платіжних карток та з використанням коду, який надходив після введення даних платіжної картки на фінансовий номер телефону позивача під час реєстрації в системі дистанційного банківського обслуговування. При цьому позивачем особисто було введено дані картки, зокрема CVC та використано код доступу, який надходив після введення даних платіжної картки на фінансовий номер телефону клієнта [NUMBER] , який не змінювався. Крім того, під час розгляду справи, встановлено, що власником платіжної картки № [NUMBER] , на рахунок якої були безпідставно перераховані кошти з рахунку позивача, є [PERSON] , яку в подальшому було залучено до участі в справі в якості третьої особи. Таким чином, вказані кошти можуть бути повернуті позивачем, шляхом пред`явлення вимоги до отримувача коштів [PERSON] про повернення коштів, отриманих без достатньої правової підставі на підставі ст. 1212 ЦК України. Суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність та достатність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що обставини, на які посилався позивач як на підставу позовних вимог, належними доказами не підтверджено, тому позов не підлягає задоволенню. V. Розподіл судових витрат. Відповідно до статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивач у силу положень пункту 9 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору, відтак судовий збір відноситься за рахунок Держави. Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя. Згідно з пунктом 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Європейський Суд з прав людини повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 09 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29). На підставі встановлених судом обставин, що мають юридичне значення у справі,

Outcome: dismissed