Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-19 00:00:00

У січні 2023р. позивач [PERSON] звернувся до Подільського районного суду м. Києва з позовом (а.с. 1-4 т. 1) до відповідачів: ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» (далі по тексту - відповідач 1), [PERSON] (далі по тексту - відповідач 2), в якому просив суд: - стягнути з відповідача 1 на користь позивача несплачену суму страхового відшкодування, згідно полісу № 210070382, в розмірі 21731,97 грн.; моральну шкоду в розмірі 5000,0 грн. - стягнути з відповідача 2 на користь позивача грошовий вираз коефіцієнту фізичного зносу в розмірі 45171,0 грн.; моральну шкоду в розмірі 10000,0 грн.; витрати на проведення автотоварознавчого дослідження 3920,0 грн.; - стягнути з відповідачів 1, 2 на користь позивача судовий збір в розмірі 2147,2 грн. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що 23 жовтня 2021р. об 13:50 год. на перехресті вул. вул. Київська - Б.Ступки в м. Вінниці мала місце дорожньо - транспортна пригода (далі по тексту - ДТП), за участі автомобілів: «Mercedes Benz 609» д.н.з. [NUMBER] під керуванням відповідача 2 та «BMW» д.н.з. [NUMBER] , власником якого є позивач. Зазначена ДТП мала місце з вини відповідача 2, що встановлено постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 31 березня 2022р. по справі № 127/29183/21. В результаті ДТП належний позивачу автомобіль отримав механічні пошкодження. Згідно з Звітом № 06-22-М130 від 10 червня 2022р., проведеного СОД ФОП [PERSON] , за заявою позивача, вартість матеріального збитку завданого власнику автомобіля «BMW» д.н.з. [NUMBER] , в результаті його пошкодження становить 52904,34 грн.; вартість відновлювального ремонту цього автомобіля, без врахування коефіцієнту фізичного зносу становить 98075,34 грн. В досудовому порядку, позивач звернувся, до відповідача 1, у якого на час ДТП була застрахована цивільна відповідальність водія автомобіля «Mercedes Benz 609» д.н.з. [NUMBER] , з заявою про настання страхового випадку та виплати суми страхового відшкодування. 28 жовтня 2022р. відповідачем 1 було сплачено позивачу суму страхового відшкодування у розмірі 31169,37 грн. На думку позивача, зазначена сума страхового відшкодування була розрахована невірно, та сплата відбулася не в повному обсязі. Крім того, відповідачем 2, як особою, яка була визнана винним в ДТП, також не була сплачена позивачу різниця між фактичним розміром шкоди і відповідною сумою страхового відшкодування, враховуючи ліміти відповідальності. Крім того, позивач вказував, що з вини відповідачів 1, 2, йому також було заподіяно і моральну шкоду, яку за своїм внутрішнім переконанням, з урахуванням принципів розумності і справедливості, він оцінив у 5000,0 грн. і 10000,0 грн. відповідно, та наголошував, що належний позивачеві автомобіль зазнав пошкоджень, внаслідок ДТП, що завдало позивачеві душевних страждань та негативно вплинуло на його моральний стан. Ухвалою судді Подільського районного суду м. Києва від 02 лютого 2023р. матеріали цивільної справи були передані до Шевченківського районного суду м. Києва. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями Шевченківського районного суду м. Києва від 17 квітня 2023р. визначено головуючого суддю Волошина В.О. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва від 24 квітня 2023р. відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи. 12 липня 2024р. на адресу суду надійшов відзив на позов відповідача 1 (а.с. 58-63 т. 1), в якому відповідач проти позову заперечував, зазначивши, що відповідачем 1, було складено страховий акт, та визначено суму страхового відшкодування у розмірі 31169,37 грн., зі зменшенням суми страхового відшкодування на розмір ПДВ, при цьому сума страхового відшкодування була сплачена стороні позивача 28 жовтня 2022р. Крім того, на думку сторони відповідача 1, у наданий стороною позивача, в якості письмового доказу Звіт № 06-22-М130, є неналежним доказом, оскільки Законом визначений вичерпний перелік підстав, коли потерпілий має право самостійно обирати експерта для визначення розміру збитку. Також сторона відповідача 1, вважала, що вимога позивача про відшкодування відповідачем 1 моральної шкоди, не ґрунтуються на положеннях ст. 26-1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». 21 липня 2023р. на адресу суду надійшов відзив на позов відповідача 2 (а.с. 88-91 т. 1), в якому сторона відповідач 2, проти позову заперечила, зазначивши, що вимоги позивача про відшкодування матеріальної шкоди є безпідставними, враховуючи ліміт відповідальності за шкоду заподіяну майну, який полісом обов`язкового страхування. Наданий стороною позивача, в якості доказу Звіт № 06-22-М130 є неналежним доказом, оскільки проведений з недотриманням положень Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затверджена Наказом МЮ України, Фондом державного майна України 24 листопада 2003р. № 142/5/2092 (у редакції наказу МЮ України, Фонду державного майна України від 24 липня 2009р.№ 1335/5/1159), зокрема оцінка автомобіля позивача була здійснена не на момент ДТП; оцінювачем був покладений в розрахунок вартості матеріального збитку невірний офіційний курс гривні до долара США, на огляд пошкодженого автомобіля позивача не був запрошений ні представник відповідача 1, ні безпосередньо сам відповідач 2. Також відповідач 2, вважає, що позивачем не підтверджено належними і допустимими доказами заподіяння йому моральної шкоди. 25 липня 2023р. на адресу суду надійшла відповідь на відзив відповідача 1 (а.с. 96-101 т. 1), в якій сторона позивача заявлені позовні вимоги підтримала, і просила суд їх задовольнити, наголошуючи, що доводи та аргументи відповідача 1 є безпідставними, оскільки не враховують висновків Великої Палати Верховного Суду, наведені в постанові від 14 грудня 2021р., по справі № 147/66/17, в постанові від 11 грудня 2019р. по справі № 465/4287/15, як і проігнороване відповідачем 1 положення ст. 34 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». 03 червня 2024р. на адресу суду надійшла заява сторони позивача про зменшення/збільшення позовних вимог (а.с. 158-164 т. 1), яка прийнята судом до розгляду, в якій сторона позивача просила суд: - стягнути з відповідача 1 на користь позивача не сплачене страхове відшкодування, згідно полісу № 210070382, в розмірі 20203,66 грн.; моральну шкоду, в розмірі 5000,0 грн.; - стягнути з відповідача 2 на користь позивача різницю між фактичним розміром шкоди та страховим відшкодуванням, в розмірі 33317,80 грн.; моральну шкоду, в розмірі 10000,0 грн.; в рахунок відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок ДТП, витрати на оплату автотоварознавчого дослідження, в розмірі 3920,0 грн.; - стягнути з відповідачів 1, 2 на користь позивача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, документально підтверджені судові витрати, за сплату судового збору, в розмірі 2147,20 грн.; за сплату послуг експерта, складання висновку експерта від 18 квітня 2024р. № 020/2024, в розмірі 6500,00 грн. Відзиви на заяву про зменшення/збільшення позовних вимог відповідачі 1, 2 на адресу суду не подали. В судове засідання 13 жовтня 2025р. сторони не з`явилися, про час та місце розгляду справи були повідомлені в установленому законом порядку, поважності причин неявки не повідомили. В силу положень ст. ст. 211, 223 ЦПК України, суд вважає за можливе продовжити розгляд справи у відсутність сторін. Суд, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, та не оспорювалося сторонами, що 23 жовтня 2021р. об 13:50 год. на перехресті вул. вул. Київська - Б.Ступки в м. Вінниці мала місце ДТП, за участі автомобілів: «Mercedes Benz 609» д.н.з. [NUMBER] під керуванням відповідача 2 та «BMW» д.н.з. [NUMBER] , власником якого є позивач. Зазначена ДТП мала місце з вини відповідача 2, що встановлено постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 31 березня 2022р. по справі № 127/29183/21, яка набрала законної сили. Станом на час ДТП, цивільно - правова відповідальність відповідача 2, була застрахована, згідно договору обов`язкового страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів Поліс № ЕР-204917291 від 12 липня 2021р., у відповідача 1; ліміт відповідальності за шкоду заподіяну майну - 130000,0 грн.; франшиза - 0,0 грн. (а.с. 84 т. 1). Судом встановлено, що автомобіль «BMW» д.н.з. [NUMBER] належить на праві власності позивачу. Згідно ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Згідно ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, а п. 1) ч. 1 ст. 1188 ЦК України передбачає, що шкода завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. За змістом ч. 2 ст. 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначаються відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. На виконання положень ст. 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», позивачем було надано відповідачу 1, усі необхідні документи, для здійснення виплати суми страхового відшкодування, в тому числі заяву про страхове відшкодування. Судом встановлено, що 28 жовтня 2022р. відповідачем 1 було сплачено позивачу суму страхового відшкодування у розмірі 30169,37 грн. (а.с. 22 т. 1), без врахування суми ПДВ. Згідно з ч. 1 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Відповідно до ч. 2 цієї статті, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. За змістом п. 2) ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Водночас відповідно до ч. 1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі по тексту норми зазначеного Закону наводяться, в редакції, яка діяла на час спірних правовідносин)у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Статтями 28, 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, це шкода, пов`язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху; з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого; з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті дорожньо-транспортної пригоди; з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров`я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця дорожньо-транспортної пригоди. При цьому у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством. Верховний Суд в оцінці обставин справи виходить з того, що якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), були використані нові вузли, деталі, комплектуючі частини іншої модифікації, що випускаються взамін знятих з виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не вправі вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого його вартості (при відшкодуванні збитків). У постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015р. у справі № 6-691цс15 зроблено висновок про те, що правильним є стягнення з винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати). Відповідно до роз`яснень Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, в п.п. 14, 15 Постанови від 01 березня 2013р. за №4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», при визначенні розміру та способу відшкодування шкоди, завданої майну потерпілого, судам слід враховувати положення статті 1192 ЦК. Наприклад, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ такого ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Як при відшкодуванні шкоди в натурі, так і при відшкодуванні реальних збитків потерпілий має право вимагати відшкодування упущеної вигоди. Ухвалюючи рішення про стягнення на користь потерпілого відшкодування вартості майна, що не може використовуватись за призначенням, але має певну цінність, суд з урахуванням принципу диспозитивності, тобто за заявою заподіювача шкоди, одночасно повинен вирішити питання про передачу цього майна після відшкодування збитків особі, відповідальній за шкоду. Якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), було використано нові вузли, деталі, комплектуючі частини, у тому числі іншої модифікації, що випускаються в обмін знятих із виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не має права вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого вартості такого майна (у разі відшкодування збитків). У разі якщо на час виконання рішення суду про відшкодування шкоди, виправлення пошкодження за одержані за рішенням суду кошти зросли ціни на майно або роботи, на придбання чи проведення яких було присуджено відшкодування, потерпілий із цих підстав може заявити додаткові вимоги до особи, відповідальної за шкоду, якщо не було його вини в тому, що виконання проводилося вже після зростання цін і тарифів. Якщо пошкоджений транспортний засіб не може бути відновлено або вартість його відновлювального ремонту з урахуванням зношеності та втрати товарної вартості перевищує його ринкову вартість на момент пошкодження, розмір шкоди визначається за ринковою вартістю транспортного засобу на момент пошкодження. Порядок відшкодування шкоди, пов`язаної з фізичним знищенням транспортного засобу, регламентовано статтею 30 Закону № 1961-IV, який згідно зі статтею 8 ЦК (аналогія закону) може застосовуватись не лише страховиком, а й іншими особами, які здійснюють діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, та відповідають за завдану шкоду. Тобто транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим, а власник транспортного засобу згоден із визнанням транспортного засобу фізично знищеним. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з експертизою, проведеною відповідно до вимог законодавства, витрати на ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди. У разі якщо власник транспортного засобу не згоден із визнанням транспортного засобу фізично знищеним, йому відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати з евакуації транспортного засобу з місця цієї пригоди. Якщо ж транспортний засіб визнано фізично знищеним, відшкодування шкоди виплачується у розмірі, який відповідає вартості транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди та витратам з евакуації транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди. Так позивач, звертаючись до суду з вимогами до відповідачів, зазначав, що відповідачем 1 не було сплачена сума страхового відшкодування у повному обсязі, у зв`язку з чим він просив стягнути на свою користь 20203,66 грн., а з відповідача 2 різницю між фактичним розміром шкоди та страховим відшкодуванням, в розмірі 33317,80 грн. При цьому відповідні редакції остаточних позовних вимог сторона позивача обґрунтовувала висновком за результатами експертного автотоварознавчого дослідження за № 020/2024 від 18 квітня 2024р. (а.с. 173-181 т. 1). При виконанні зазначеної експертизи, судовий експерт керувався «Методикою товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів», затверджена Наказом МЮ України, Фондом державного майна України 24 листопада 2003р. № 142/5/2092 (далі по тексту - Методика 1), а також «Методикою визначення обсягу ремонтних дій при встановленні розміру матеріального збитку, заподіяного власнику колісного транспортного засобу», реєстраційний код у Реєстрі методик проведення судових експертиз 12.2.03 (далі по тексту - Методика 2). Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За змістом ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються, зокрема, письмовими доказами, висновками експертів. Відповідно до ч.ч. 1, 2, 5, 6 ст. 106 ЦПК України учасник справи має право подати до суду висновок експерта, складений на його замовлення. Порядок проведення експертизи та складення висновків експерта за результатами проведеної експертизи визначається відповідно до чинного законодавства України про проведення судових експертиз. У висновку експерта зазначається, що висновок підготовлено для подання до суду, та що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок. Експерт, який склав висновок за зверненням учасника справи, має ті самі права і обов`язки, що й експерт, який здійснює експертизу на підставі ухвали суду. Статтею 110 ЦПК України визначено, що висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні. На підставі ч.ч. 1-3 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Пунктом 5.1. Методики 1 визначено, що технічний огляд КТЗ оцінювачем (експертом) дає змогу за допомогою органолептичних методів визначити ідентифікаційні дані КТЗ; його комплектність; укомплектованість; технічний стан, обсяг і характер пошкоджень; пробіг за одометром, інші показники на момент технічного огляду, необхідні для оцінки майна. Визначення матеріального збитку чи вартості КТЗ без його огляду особисто експертом, який складає висновок, можливе тільки за рішенням органу (особи), який (яка) призначив(ла) експертизу (залучив(ла) експерта), в якому міститься обґрунтування неможливості надання об`єкта дослідження на огляд, у разі надання ним даних, необхідних для проведення дослідження. Згідно з резолютивною частиною «Висновки» висновку за результатами експертного автотоварознавчого дослідження за № 020/2024 від 18 квітня 2024р. (а.с. 173-181 т. 1), експерт зазначив: 1) вартість відновлювального ремонту легкового автомобіля BMW-520i, д.н.з. [NUMBER] , що пошкоджений в результаті ДТП, яка відбулася 23 жовтня 2021р. в цінах станом на дату ДТП складає 101979,93 грн.; 2) вартість матеріального збитку, що нанесений власнику легкового автомобіля BMW-520i, д.н.з. [NUMBER] в результаті ДТП, яка відбулася 23 жовтня 2021р. в цінах станом на дату ДТП складає 91332,8 грн.; 3) відновлення пошкодженого в ДТП, що відбулася 23 жовтня 2021р. автомобіля BMW-520i, д.н.з. [NUMBER] технічно можливе та економічно доцільне з використанням складників вторинного ринку. У вступній частині «Вступ» висновку за результатами експертного автотоварознавчого дослідження за № 020/2024 від 18 квітня 2024р., експерт зазначив, що експертне дослідження проведене на підставі наданих замовником дослідження матеріалів, а саме Акту огляду пошкодженого автомобіля № 06-22М130 від 27 травня 2022р. та фото світлин, що відображають наявні аварійні пошкодження, їх характер та ступінь складності. За змістом п. 5.2 Методики 1, у разі потреби виклик заінтересованих осіб для технічного огляду із зазначенням дати, місця та часу проведення огляду КТЗ (після їх узгодження з виконавцем дослідження) здійснюється замовником дослідження шляхом вручення відповідного виклику під розписку особі, що викликається, або телеграмою з повідомленням про її вручення адресату. У разі відсутності в установлений час на місці огляду осіб, що викликалися, огляд проводиться без їх участі, про що зазначається у звіті (акті), висновку. Замовник повинен забезпечити належні безпечні умови огляду (освітлення, вільний доступ, можливість огляду КТЗ з різних сторін тощо). З матеріалів справи вбачається, що при проведенні огляду пошкодженого автомобіля позивача 27 травня 2022р. (Згідно з Звітом № 06-22-М130 від 10 червня 2022р.), проведеного СОД ФОП [PERSON] та складання Акту огляду № 0622-М130 (а.с. 182, 183 т. 1), на огляд автомобіля позивача не були викликані ні представник страхової компанії (відповідача 1), ні відповідач 2 (другий учасник ДТП), при цьому зазначений Акт огляду був підписаний лише СОД ФОП [PERSON] . У відзиві на позов, відповідач 2, звертав увагу суду, що з невідомих йому причин його не викликали на огляд пошкодженого автомобіля позивача, при цьому наголошував, що ДТП мала місце 23 жовтня 2021р., а огляд автомобіля позивача було здійснено СОД ФОП [PERSON] лише 27 травня 2022р. Відповідно до дослідницької частини «Дослідження» висновку за результатами експертного автотоварознавчого дослідження за № 020/2024 від 18 квітня 2024р., дійсна ринкова вартість автомобіля позивача на момент ДТП становила 91332,8 грн.; вартість відновлювального ремонту, з урахуванням зносу деталей склала 58015,0 грн., однак в п. 1.4 «Дослідження» прописом зазначено інша сума вартості відновлювального ремонту, з урахуванням зносу деталей: «вісімдесят одна тисяча вісімсот три гривні 99 копійок»; вартість відновлювального ремонту - 122375,92 грн. Таким чином, відповідно до п. 30.1 ст. 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» належний позивачу автомобіль вважається фізично знищеним, оскільки його ремонт є економічно необґрунтованим. Разом з тим, даючи відповідь на питання № 3, висновку за результатами експертного автотоварознавчого дослідження за № 020/2024 від 18 квітня 2024р., експерт в категоричній формі зазначає, що відновлення пошкодженого в ДТП, що відбулася 23 жовтня 2021р. автомобіля BMW-520i, д.н.з. [NUMBER] технічно можливе та економічно доцільне з використанням складників вторинного ринку, проте дослідницька частина зазначеного висновку, взагалі не містить відомостей про здійснення експертом дослідження з цього питання. Судом критично оцінюється, наданий стороною позивача, в якості доказу висновок за результатами експертного автотоварознавчого дослідження за № 020/2024 від 18 квітня 2024р., виконаний судовим експертом Кипа С.М., оскільки цей висновок виконаний з явними невідповідностями Методики 1. Відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, зокрема, є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 4, 9 Постанови за № 6 від 27 березня 1992р. «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. Під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав (договору оренди, довіреності тощо). При визначенні розміру відшкодування шкоди, заподіяної майну, судам слід враховувати, що потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості на час розгляду справи втраченого майна, робіт, які необхідно провести, щоб виправити пошкоджену річ, усунути інші негативні наслідки неправомірних дій заподіювача шкоди. Водночас відповідно до ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. Натомість відповідно до ст. 36.2 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту. Якщо у зв`язку з відсутністю документів, що підтверджують розмір заявленої шкоди, страховик (МТСБУ) не може оцінити її загальний розмір, виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється у розмірі шкоди, оціненої страховиком (МТСБУ). Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності суд приходить до висновку, що відсутні правові підстави для задоволення позову, в частині вимог позивача про стягнення на його користь з відповідача 1 - не сплачене страхове відшкодування, в розмірі 20203,66 грн.; з відповідача 2 - різницю між фактичним розміром шкоди та страховим відшкодуванням, в розмірі 33317,80 грн., при цьому судом враховано, що зазначені вище суми складають фактично вартість автомобіля позивача перед ДТП та протягом всього часу розгляду справи в суді стороною позивача, в порушення положень ст. ст. 76-81 ЦПК України не було надано суду належних і допустимих доказів, на підтвердження доводів, що відповідачем 1 невірно було здійснено розрахунок суми страхового відшкодування, як і відсутні належні докази фактичного відновлення пошкодженого автомобіля позивача, та понесення позивачем відповідних витрат. Згідно ч. 1 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до ч. 1 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Частиною 2 цієї статті передбачено, що моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Враховуючи роз`яснення наведені в п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995р. за № 4, суд при визначенні розміру завданої позивачу моральної шкоди враховує, що внаслідок скоєння відповідачем 2 адміністративного правопорушення позивач, зазнав майнових втрат внаслідок пошкодження його автомобіля та душевних страждань, було змінено його звичайний спосіб життя. З урахуванням викладеного, суд вважає, що позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди відповідачем 2 у розмірі 10000,0 грн. підлягають задоволенню, оскільки в судовому засіданні знайшов підтвердження той факт, що діями відповідача 2 позивачу завдано моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків, які вимагають від останнього, додаткових зусиль для організації свого життя, відчуття ним негативних емоцій, перебування у стресовій ситуації, неможливість користуватися автомобілем значний проміжок часу, тому суд вважає вірним, що з відповідача 2 на користь позивача підлягає стягненню у відшкодування моральної шкоди - 10000,0 грн. Стосовно вимог позивача про стягнення на його користь з відповідача 1 у відшкодування моральної шкоди 5000,0 грн., то в цій частині позов не підлягає задоволенню, з наступних підстав. Суд відхиляє доводи відповідача 1 про те, що вимога про стягнення моральної шкоди безпідставна та незаконна, оскільки слід застосовувати положення ст. 26-1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», згідно яких, страховиком відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю. З цього приводу суд зазначає, що позивач, обґрунтовуючи свої вимоги про відшкодування моральної шкоди, не посилався, як на підставу своїх вимог на ушкодження здоров`я під час ДТП, як і не зазначав про завдання моральної шкоди, внаслідок пошкодження його транспортного засобу. Позивач зазначав, що моральна шкода спричинена невиплатою страхового відшкодування, в повному обсязі, у строки визначені законом. Звертаючись до суду з вказаним позовом, зокрема з вимогою про відшкодування моральної шкоди, позивач мотивував небажанням відповідача здійснювати виплату страхового відшкодування в повному обсязі, порушенням зобов`язань за договором страхування і незаконною відмовою у виплаті страхового відшкодування, що, за його твердженнями, змусило звертатись до суду, і як наслідок до отримання страхового відшкодування із затримкою, що призвело до тривалих переживань і душевних страждань та вимагало додаткових зусиль і часу. Наведене узгоджується з правовим висновком викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 грудня 2019р. у справі № 465/4287/15 (провадження № 14-406цс19). Разом з тим, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Моральна шкода - це негативні наслідки (втрати) немайнового характеру, що виникли в результаті душевних страждань, яких фізична особа зазнала у зв`язку з посяганням на її права та інтереси. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Так, деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювача шкоди. Шкода - це зменшення або знищення майнових чи немайнових благ, що охороняються законом. Протиправною є поведінка, що не відповідає вимогам закону або договору, тягне за собою порушення майнових прав та інтересів іншої особи і спричинила заподіяння збитків. Причинний зв`язок як елемент цивільного правопорушення виражає зв`язок протиправної поведінки та шкоди, що настала, при якому протиправність є причиною, а шкода - наслідком. При цьому в деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою. Отже, позивач повинен довести не тільки протиправність поведінки відповідача, а й наявність самої моральної шкоди та причинний зв`язок між поведінкою відповідача та заподіяною шкодою. Таким чином, суд приходить до висновку, що стороною позивача не доведено наявність моральної шкоди завданої відповідачем 1, та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою, а тому у суду відсутні правові підстави для задоволення позову, в частині вимог про стягнення з відповідача 1 на користь позивача у відшкодування моральної шкоди 5000,0 грн. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача 2 на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1211,2 грн. Стосовно вимог позивача про стягнення на його користь вартості проведення автотоварознавчого дослідження, експертного дослідження, то в цій частині витрати не підлягають задоволенню, оскільки судом відмовлено в задоволенні вимог про відшкодування матеріальної шкоди, сплати суми страхового відшкодування.

Outcome: partial