Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-14 00:00:00

До суду надійшла позовна заява [PERSON] , в якій позивач з урахуванням уточнень просить стягнути з Державного підприємства обслуговування повітряного руху України (далі ДПОПРУ) інфляційні втрати в розмірі 29 890,93 грн., 3% річних в розмірі 9 455,86 грн. та пеню в розмірі 35 495,83 грн., всього у розмірі 74 842 грн.62 коп., а також стягнути судові витрати. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що з 12.02.2010 вона працювала у Харківському регіональному структурному підрозділу Державного підприємства обслуговування повітряного руху України «Украерорух», де вона працювала до 28.04.2021 року, що підтверджується записами № 13-22 трудової книжки. Відповідно до наказу від 27.04.2021 року № 114/ її було звільнено з роботи на підставі п. 1 ч. 1\~ст. 40 КЗпП України\~у зв`язку зі скороченням штату працівників 28.04.2021 року. 28.04.2021 року в день звільнення між нею та Державним підприємством обслуговування повітряного руху України був укладений договір № 37 про виплату матеріальної допомоги за Колективним договором, відповідно до умов якого, підприємство зобов`язується виплатити працівнику матеріальну (грошову) допомогу, передбачену п. 2.3.2 Додатку 19 до Колективного договору між адміністрацією підприємства та профспілками. Однак, умов укладеного договору про виплату матеріальної допомоги відповідач не дотримався, у зв`зку з чим рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 20.05.2024 року було задоволені позовні вимоги [PERSON] та стягнуто з Державного підприємства обслуговування повітряного руху України на користь останньої матеріальну допомогу у розмірі 158 597 грн. 00 коп. Постановою Харківського апеляційного суду від 18.11.2024 року, рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 20.05.2024 року залишено без змін. Оскільки відповідач порушив зобов`язання з виплати матеріальної допомоги по договору № 37 від 28.04.2021 року, повинен сплатити на користь позивача суму інфляційних втрат у розмірі 29 890,93 грн. 3% річних у розмірі 9 455,86 грн, та пеню у розмірі 35 495, 83 грн., а всього 74 842 грн.62 коп., у зв`язку з чим, позивач звернулась до суду. Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 12.02.2025 року справу прийнято до провадження та призначено до розгляду за правилами спрощеного провадження з викликом сторін. Представник відповідача подав до суду відзив на позовну заяву, в якому проти стягнення 3% річних, інфляційних втрат та пені заперечував. При цьому посилався, що відповідачем доведено неможливість здійснювати виплати у зв`язку з наявністю форс-мажорних обставин, які не могли бути передбачені відповідачем. Крім того, згідно п. 3.2. Договору підприємство повинно перераховувати працівнику матеріальну допомогу за вирахуванням обов`язкових податків і зборів, чинних на момент виплати певної частини матеріальної допомоги, щодо яких підприємство є податковим агентом, посилався на порядок оподаткування, визначений\~Податковим кодексом України. Зважаючи на те, що Украерорух є податковим агентом щодо позивача при нарахуванні (виплаті ) останній матеріальної допомоги за Договором та повністю виконав вимоги податкового законодавства, дотримався правового механізму оподаткування доходу та, як податковий агент, перерахував до відповідного бюджету в дохід держави податків на доходи фізичних осіб і військовий збір. Отже, суми податків і зборів в загальному розмірі 3765,45, із суми матеріальної допомоги 19 310 грн, та в загальному розмірі 802,82 грн. із суми матеріальної допомоги 4 117,00 грн. не належить позивачеві до отримання. В даному випадку, відповідач вважав, вірною суму з якої нараховується 3% річних у розмірі 6 963,60 грн, інфляційні втрати 21 143,06 грн., пеня у розмірі 13 933,89 грн. Вважав відсутніми підстави для задоволення позовних вимог. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила задовольнити. В подальшому надала суду заяву, в якій просила розглядати справу без участі позивача та її представника, позовні вимоги підтримала, просила задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову, на підставі доводів викладених у відзиві на позовну заяву. Дослідивши матеріали справи, вислухавши сторони, оцінивши наявні докази на підставі свого внутрішнього переконання та за критеріями їх належності, допустимості і достовірності, суд дійшов до наступного. 12.02.2010 року [PERSON] прийнято на роботу до Харківського регіонального структурного підрозділу Державного підприємства обслуговування повітряного руху України, де вона працювала до 28.04.2021 року, що підтверджується записами № 13-22 трудової книжки. Відповідно до наказу від 27.04.2021 року № 114/о її було звільнено з роботи на підставі п. 1 ч. 1\~ст. 40 КЗпП України\~у зв`язку зі скороченням штату працівників 28.04.2021 року. 28.04.2021 року між [PERSON] та Державним підприємством обслуговування повітряного руху України був укладений договір № 37 про виплату матеріальної допомоги за колективним договором, відповідно до умов якого підприємство зобов`язується виплатити працівнику матеріальну (грошову) допомогу, передбачену п. 2.3.2 Додатку 19 до Колективного договору між адміністрацією підприємства та профспілками. Згідно пунктів 2.2 та 2.3 договору про виплату матеріальної допомоги від 28.04.2021 р. № 37 посадовий оклад працівника для розрахунку матеріальної допомоги з урахуванням доплати за знання та постійне використання в роботі іноземної мови, як такої, що збільшує посадовий оклад становить 19 310,00 грн.; стаж безперервної роботи працівника на підприємстві становить 11 років 2 місяці та 17 днів (а.с.60) Розмір матеріальної допомоги склав 216 527,00 грн. Наказом Державного підприємства обслуговування повітряного руху України №141 від 30 березня 2022 року було призупинено дію окремих положень колективного договору з 1 квітня 2022 року на час воєнного стану в Україні, окрім пунктів та їх окремих підпунктів 5.1-5.4, 5.4.1, 5.6, 5.8, 5.10, 5.11, 5.11.1, 5.11.2, 5.15, 5.17, 5.25, 5.27 та 5.28 розділу 5 колективного договору, додатків 2-7, 9 до колективного договору (а.с.76). 20.05.2024 року рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова року задоволені позовні вимоги [PERSON] та стягнуто з Державного підприємства обслуговування повітряного руху України на користь останньої матеріальну допомогу у розмірі 158 597 грн. 00 коп. 18.11.2024 року постановою Харківського апеляційного суду, рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 20.05.2024 року залишено без змін ( а.с.20-24) Спірні правовідносини регулюються главою 47 «Поняття зобов`язання. Сторони у зобов`язанні», главою 48 «Виконання зобов`язання», главою 51 «Правові наслідки порушення зобов`язання. Відповідальність за порушення зобов`язання» розділу І «Загальні положення про зобов`язання» та главою 52 «Поняття та умови договору», главою 53 «Укладення, зміна і розірвання договору» розділу ІІ «Загальні положення про договір» книги п`ятої «Зобов`язальне право», а також главою 52 «Правові наслідки порушення зобов`язання. Відповідальність за порушення зобов`язання» розділу І «Загальні положення про зобов`язання» книги\~п`ятої «Зобов`язальне право» ЦК України. Відповідно до ч.1та ч.2ст.509ЦК\~України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона(боржник)зобов`язана вчинити на користь другої сторони(кредитора)певну дію(передати майно, виконати роботу ,надати послугу, сплатити гроші тощо)або утриматися від вчинення певної дії(негативне зобов`язання),а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.\~Зобов`язання виникають з підстав, встановлених\~статтею 11 цього Кодексу. Згідно зп.1ч.2ст.11ЦК\~України підставою виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є\~договори та інші правочини. Відповідно до ч.1ст.526\~ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог\~відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ч.1\~ст.530 ЦК України\~якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ч.1\~ст.612 ЦК України\~боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно з ч.1\~ст.626 ЦК України\~договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ч.1\~ст.651 ЦК України\~зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ч.1\~ст.654 ЦК України\~зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту. Відповідно до ч.1\~ст.82 ЦПК України\~обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Згідно з ч.1\~ст.610 ЦК України\~порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно доч.1ст.611ЦК\~України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема:\~припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору;\~зміна умов зобов`язання;\~сплата неустойки;\~відшкодування збитків та моральної шкоди. Згідно з ч.2\~ст.141 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні»\~форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади, вторгнення, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, введення комендантської години, карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, експропріація, примусове вилучення, захоплення підприємств, реквізиція, громадська демонстрація, блокада, страйк, аварія, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибух, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, закриття морських проток, ембарго, заборона (обмеження) експорту/імпорту тощо, а також викликані винятковими погодними умовами і стихійним лихом, а саме: епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув ґрунту, інші стихійні лиха тощо. З роз`яснень Верховного Суду у постанові від 17 серпня 2022 року у справі №922/854/21, вбачається, що форс-мажорні обставини не мають преюдиціальний (заздалегідь встановлений) характер. При їх виникненні сторона, яка посилається на дію форс-мажорних обставин, повинна це довести. Сторона, яка посилається на конкретні обставини повинна довести те, що вони є форс-мажорними, в тому числі, саме для конкретного випадку. Верховний Суд у постанові від 31 серпня 2022 року в справі №910/15264/21 наголосив, що між обставинами непереборної сили та неможливістю належного виконання зобов`язання має бути причинно-наслідковий зв`язок. Тобто неможливість виконання зобов`язання має бути викликана саме обставиною непереборної сили, а не обставинами, ризик настання яких несе учасник правовідносин. За правилом з ч.1\~ст.81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до 4.1. договору № 37 від 28.04.2021 року про виплату матеріальної допомоги за колективним договором у разі не виплати матеріальної допомоги у строку передбачені п.3.1. цього Договору Підприємство сплачує працівнику пеню у розмірі облікової ставки НБУ від несвоєчасно виплаченої суми за кожен день затримки починаючи з одинадцятого робочого дня. Зі змісту п.3.1 договору про виплату матеріальної допомоги за колективним договором № 37 від 28 квітня 2021 року, укладеного між Державним підприємством обслуговування повітряного руху України та позивачем, вбачається, що відповідач зобов`язався виплатити [PERSON] матеріальну допомогу в такому порядку: 1 посадовий оклад протягом 10 банківських днів з дати початку дії договору, а залишок суми матеріальної допомоги\~по 1 посадовому окладу кожні 2 місяці, які починають відліковуватись з 12-го місяця з дати підписання договору до повної виплати для матеріальної допомоги за пунктами 6.25.2 та 6.25.4 Колективного договору; 6-го місяця з дати підписання цього Договору до повної виплати для матеріальної допомоги за пунктом 2.3.2 Додатку 19 колективного договору п. 4.2. вищезазначеного договору передбачено, що при порушені підприємством умов Договору сума матеріальної допомоги ( її залишок) та нарахована пеня можуть стягуватися працівником у судовому порядку. ЦК України передбачає спеціальні засоби, які забезпечують захист майнових інтересів кредитора на випадок невиконання чи неналежного виконання своїх зобов`язань боржником, які є видами забезпечення виконання зобов`язання. Одним із видів акцесорного зобов`язання є неустойка, яка, будучи цивільно-правовою санкцією, у всіх випадках є елементом самого забезпеченого зобов`язання. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання (частина перша статті 549 ЦК України). Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. А пенею - неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частини друга та третя цієї статті). При цьому згідно із частиною другою статті 625\~ЦК України в разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом статей626,628\~ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до статті 629\~ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 23 січня 2019 року у справі № 355/385/17 (провадження № 61-30435сво18) міститься висновок, що «устатті 629\~ЦК України закріплено один із фундаментів на якому базується цивільне право - обов`язковість договору. Тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати. Не виконання обов`язків, встановлених договором, може відбуватися при: (1) розірванні договору за взаємною домовленістю сторін; (2) розірванні договору в судовому порядку; (3) відмові від договору в односторонньому порядку у випадках, передбачених договором та законом; (4) припинення зобов`язання на підставах, що містяться в главі 50 ЦК України; (5) недійсності договору (нікчемності договору або визнання його недійсним на підставі рішення суду)». Згідно з частинами першою статті 651\~ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до вимог частин першої, третьої статті 653\~ЦК України у разі зміни договору зобов`язання сторін змінюються відповідно до змінених умов щодо предмета, місця, строків виконання тощо. У разі зміни або розірвання договору зобов`язання змінюється або припиняється з моменту досягнення домовленості про зміну або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни. Згідно статті 654\~ЦК України зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту. На підставі ч. 2\~ст.\~625\~ЦК України у відповідача виник обов`язок сплатити [PERSON] суму інфляції за час прострочення виконання грошового зобов`язання, 3% річних від простроченої суми та пеню. Заперечення відповідача про відсутність умисної вини щодо призупинення виплат на підставі форс-мажорних обставин, суд оцінює критично, та виходить з наступного. З матеріалів справи вбачається, і це встановлено судом, що виплата матеріальної допомоги позивачу обумовлена договором про виплату матеріальної допомоги, укладеним між сторонами 28.04.2021 року, після припинення трудових відносин позивача з відповідачем. Правовідносини, що виникли між сторонами на підставі зазначеного договору про виплату матеріальної допомоги за колективним договором № 103 від 14.05.2021 року, є цивільно-правовими. У зв`язку з тим, що на них не поширюється Закон України « Про організацію трудових відносин в умовах військового стану», тому суд критично оцінює посилання представника відповідача на настання форс-мажорних обставин, адже згідно з ч. 1ст.\~625\~ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Враховуючи, що судом встановлено наявність заборгованості саме в розмірі 158 597,00 грн., суд приходить до висновку про стягнення інфляційних витрат за період з 28.02.2022 року по 27.08.2023 в розмірі 29 890,93 грн., 3 % річних в сумі 9 455,86 грн. та пені у розмірі 35 495,83 грн., а всього у загальному розмірі 74 842 грн.62 коп. Отже,\~аналізуючи зазначені\~норми закону,\~повно та\~всебічно з`ясувавши\~вищевказані обставини,\~які стосуються\~предмету доказування,\~та оцінивши\~належність,\~допустимість,\~достовірність наданих\~доказів,\~суд,\~вважає,\~що позов\~ підлягає задоволенню. Відповідно до частини першої\~статті 141\~ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі\~статті 141\~Цивільного процесуального\~кодексу України з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір в сумі 1211,20 гривень.

Outcome: approved