Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-12 00:00:00

До Уманського міськрайонного суду Черкаської області звернулося Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» в особі представника Савіхіної А.М. з позовною заявою до [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] про стягнення боргу кредитором спадкодавця. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідно до укладеного договору б/н від 23.08.2006 [PERSON] отримав кредит у розмірі 6000,00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом згідно умов договору. [INFO] позичальник [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть від 09.01.2015. У разі смерті фізичної особи, боржника за зобов`язаннями у правовідносинах, що допускають правонаступництво в порядку спадкування, обов`язки померлої особи (боржника) за загальним правилом переходять до іншої особи її спадкоємців, таким чином відбувається передбачена законом заміна боржників за зобов`язанням. Відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу (6 місяців від дня відкриття спадщини), він не заявив про відмову від неї. Отже, спадкоємці [PERSON] мали право подати заяву про прийняття або відмову від спадщини у строк з 07.01.2015 по 07.07.2015. В даному випадку спадкоємцем, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини є [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] .Вказана обставина підтверджується копіями паспортів позичальника та відповідачів, де в якості адреси реєстрації зазначена: [ADDRESS] . \~ \~ \~ \~Відповідно до ч.2 ст.1281 ЦК України кредиторові спадкодавця належить пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, не пізніше шести місяців з дня одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину на все або частину спадкового майна незалежно від настання строку вимоги. На виконання вимог вищезазначеної норми закону позивачем 07.05.2017 була направлена претензія кредитора до Уманської міської державної нотаріальної контори. 06.06.2017 позивачем було отримано відповідь Уманської міської державної нотаріальної контори, в якій зазначалось, що спадкоємці померлого [PERSON] із заявами про прийняття чи відмову від спадщини до нотаріальної контори не звертались та спадкова справа після смерті спадкодавця була заведена на підставі претензій АТ КБ «Приватбанк». Таким чином, відповідачі прийняли спадщину до складу якої входить, у тому числі, кредитні зобов`язання померлого позичальника. Спадкування обов`язків відбулось відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України, так як відповідачі не відмовились від спадщини у передбачені цивільним законодавством строки, а саме 6 місяців від дня відкриття спадщини. При цьому, позивач зазначає, що згідно ч.3 ст.1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. 28.10.2017 до спадкоємців, [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] було направлено лист-претензію, згідно якого позивач пред`явив свої вимоги, але ніяких дій не було виконано. Частиною 1 статті 1282 ЦК України передбачено, що спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Станом на дату смерті заборгованість позичальника перед банком за кредитним договором б/н від 23.08.2006 року становить 5723,10 грн., яка складається з наступного: 5564,73 грн. за боргованість за кредитом; 158,37 грн. заборгованість за відсотками. Враховуючи викладене, просить стягнути з [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість у розмірі 5723,10 грн. за кредитним договором № б/н від 23.08.2006 та вирішити питання щодо розподілу судових витрат. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] на адресу суду направили відзив на позовну заяву, відповідно до якого вважають, що позов не підлягає до задоволення у повному обсязі оскільки вважають, що позивач не надав до суду достатньо доказів, що саме відповідачі є спадкоємцями померлого [PERSON] , що згідно паспортів вони були приписані за однією адресою з спадкодавцем, не підтверджує реального проживання осіб у вказаному житлі. Також вважають, що докази на які посилається позивач, не підтверджують факту укладення [PERSON] з позивачем кредитного договору саме на тих умовах, на які посилається позивач. В матеріалах справи відсутні докази отримання позичальником кредитної картки та не зрозуміло, яким чином був здійснений розрахунок заборгованості на кошти, які нібито отримував і користувався спадкодавець. Вважають, що позивач зловживає своїм правом на звернення до суду з вказаним позовом, оскільки це є третє звернення позивача до суду до одних і тих самих відповідачів і з однією і тією ж позовною вимогою. Перше звернення позивача відбулось у 2018 році, позовна заява була повернута позивачу, як неподана. Вдруге звернення відбулось 20.05.2019 і позовна заява позивача була залишена без розгляду в зв`язку з повторною неявкою представника позивача. Крім того, звертають увагу, що позивачем пропущений строк позовної давності передбачений ст.256 ЦК України для звернення до суду з вказаним позовом. Відповідно до листа Уманської міської державної нотаріальної контори від 10.05.2017, позивач станом на 04 лютого 2016 року знав про смерть [PERSON] , а отже відповідно до ст.1281 ЦК України у позивача виникло право вимоги до спадкоємців. Але позивач з вказаним позовом звернувся до суду лише 25.09.2019, тобто після понад три роки з часу виникнення права вимоги. Також вважають, що позивач не надав до суду розміру спадкового майна, не визначив їх частки та вартості, не визначив міру відповідальності кожного спадкоємця боржника, тому суд позбавлений можливості розглядати такі позовні вимоги. Представник АТ КБ «ПриватБанк» надав до суду відповідь на відзив, в якому зазначив, що докази, які містяться в матеріалах справи підтверджують той факт, що [PERSON] під час оформлення кредитного договору б/н від 23.08.2006 розумів умови договору і отримав кредитну картку «Універсальна» зі встановленням кредитного ліміту ліміт. [PERSON] помер [INFO] , тому діючи в межах цивільного законодавства банк звернувся у строки та в передбаченому порядку до спадкоємців позичальника. Всі розрахунки про суму боргу здійснені на підставі умов договору, з якими погодився спадкодавець підписавши анкету-заяву разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, що і склало між ним та Банком договір про надання банківських послуг. Стосовно посилань відповідачів на попереднє звернення Банку з позовом до суду зауважують, що зазначені позови не було розглянуто. Отже, предмети спору за вказаними справами є різними, а застосування ч.1 п.3 ст.255 ЦПУ України у даному випадку є безпідставним. Просить суд позов задовольнити та стягнути на користь банку борг та судові витрати. Під час розгляду справи представник позивача подав до суду заяву про зменшення позовних вимог, згідно якої просив стягнути зі спадкоємців борг за кредитним договором Б/Н від 19.08.2006 в розмірі 5669,41 грн. Представник позивача в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи в його відсутність, зазначив, що позовні вимоги підтримує та просить позов задовольнити. Відповідачі в судове засідання не з`явилися, про день та час розгляду справи повідомлялися належним чином, про причини неявки суд не повідомляли. Суд, врахувавши процесуальну позицію представника позивача, дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. \~ \~ \~ \~Згідно з ч.1 ст.15, ч.1 ст.16 ЦК кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. У відповідності до вимог ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з приписами ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що 19.08.2006 [PERSON] підписав анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку (далі - анкета- заява), згідно якої виявив бажання на отримання кредитної картки «Універсальна» з кредитним лімітом в розмірі 2500 гривень 00 копійок. Згідно розрахунку заборгованості, складеному АТ КБ «Приватбанк» вбачається, що за кредитним договором № б/н від 19.08.2006, позичальником за яким є [PERSON] , станом на 28.01.2021 наявна заборгованість у загальній сумі 5669,41 грн. [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] виданого 09 січня 2015 року, виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Умані реєстраційної служби Уманського міськрайонного управління юстиції у Черкаській області, актовий запис № 32. Позивач після отримання відомостей про те, що [PERSON] помер [INFO] , звернувся до Уманської міської державної нотаріальної контори з претензією кредитора від 22.01.2016 за № SAMDN34000008826880, на підставі якої 04.02.2016 була відкрита спадкова справа, що підтверджується листом Уманської міської державної нотаріальної контори від 10.05.2015 року за №783. Згідно копії паспортів відповідачів [PERSON] серії [NUMBER] , [PERSON] [NUMBER] та [PERSON] [NUMBER] , вказані особи з 03.12.2003 зареєстровані за адресою: [ADDRESS] . У відповідності до листів виконкому Уманської міської ради від 28.08.2019, станом на 23.08.2019 місце проживання відповідачів [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] зареєстровано за адресою: [ADDRESS] . 20.10.2017\~представником ПАТ\~КБ «Приватбанк»\~на адресу\~спадкоємців [PERSON] ,\~ [PERSON] ,\~ [PERSON] \~направлено лист-претензію\~про погашення\~заборгованості [PERSON] \~в розмірі\~5723,10\~грн. У відповідності до положень частин 1, 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 1 статті 1048\~ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Відповідно до ч. 1 ст. 1049\~ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобов`язання є правовідношення, в яких одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається. Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором. Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно з частинами першою, другою статті 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина перша статті 1270 ЦК України). Згідно приписів ч. 1 та ч. 3 ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п`ята статті 1268 ЦК України). Згідно з частиною першою статті 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Однак відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частина третя статті 1296 ЦК України). Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що хоч отримання спадкоємцем, який прийняв спадщину, свідоцтва про право на спадщину відповідно до статті 1296 ЦК України є його правом, а не обов`язком, однак відсутність у спадкоємця такого свідоцтва не може бути підставою для відмови в задоволенні вимог кредитора. Оскільки після смерті боржника зобов`язання з повернення кредиту входять до складу спадщини, то умови кредитного договору щодо строків повернення кредиту чи сплати його частинами не застосовуються, а підлягають застосуванню норми статті 1282 ЦК України щодо обов`язку спадкоємців задовольнити вимоги кредитора у порядку, передбаченому частиною другою цієї статті. Таким чином, у разі смерті спадкодавця спадкоємці, які прийняли спадщину, не відмовились від її прийняття, замінюють його особу у всіх правовідносинах, що існували на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок смерті спадкодавця. Спадкування є способом безоплатного набуття майна, а тому стягнення боргів спадкодавця з його спадкоємців в межах вартості отриманої спадщини є справедливим по відношенню до законних інтересів та правомірних очікувань кредитора. Судом встановлено, що відповідачі [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] є спадкоємцями після смерті [PERSON] , які прийняли спадщину за законом, оскільки на день смерті спадкодавця проживали разом з ним. Верховний Суд у постанові від 20.02.2019 (справа №755/7730/16-ц) зазначив, що правовідносини, що виникли між банком і боржником (який помер), після його смерті трансформуються в зобов`язальні правовідносини, що виникли між кредитодавцем і спадкоємцем боржника й вирішуються в порядку положень\~ст. 1282 ЦК України. Саме на підставі положень статей 1281, 1282 ЦК України позивач заявив вимоги до спадкоємця. Згідно зі статтею 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі. Згідно приписів ст. 540 ЦК України якщо у зобов`язанні беруть участь кілька кредиторів або кілька боржників, кожний із кредиторів має право вимагати виконання, а кожний із боржників повинен виконати обов`язок у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або актами цивільного законодавства. Положення ст. 1282 ЦК України застосовуються у випадку дотримання кредитором приписів статті 1281 ЦК України щодо строків пред`явлення ним вимог до спадкоємців. Недотримання цих строків, які є присічними (преклюзивними), позбавляє кредитора права вимоги до спадкоємців. Статтею 1281 ЦК України передбачено, що спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від дня настання строку вимоги. Кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги. Також, згідно приписів ст.1281 ЦК України в редакції, що діяла на час звернення позивача до суду з даним позовом, визначено, що якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, протягом шести місяців з дня, коли він дізнався про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину. Кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги. Отже, встановлені статтею 1281 ЦК України строки це строки, у межах яких кредитор, здійснюючи власні активні дії, може реалізувати своє суб`єктивне право. Сплив визначених статтею 1281 ЦК України строків пред`явлення кредитором вимоги до спадкоємців має наслідком позбавлення кредитора права вимоги за зобов`язанням, а також припинення такого зобов`язання. Відповідно до висновку Верховного Суду у постанові від 20.02.2019 року (справа № 755/7730/16-ц, провадження № 61-2935св18) при вирішенні даної категорії справ (правовідносини, що виникли між банком і боржником, який помер), суд повинен перш за все встановити чи пред`явлено вимогу кредитором спадкодавця до спадкоємців боржника у строки, визначені ст. 1281 ЦК України. Так, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 17 квітня 2018 року (справа № 522/407/15-ц) зазначає, що: «оскільки зі смертю боржника зобов`язання з повернення кредиту включаються до складу спадщини, то строки пред`явлення кредитором вимог до спадкоємців, а також порядок задоволення цим вимог регламентується статтями 1281 і 1282 ЦК України. Тобто, стаття 1281 ЦК України, яка визначає преклюзивні строки пред`явлення таких вимог, застосовується і до кредитних зобов`язань». Як вбачається з матеріалів справи, позивач чітко не зазначає, коли йому стало відомо про смерть боржника [PERSON] , але згідно листа Уманської міської державної нотаріальної контори вказано дату звернення кредитора до нотаріуса з претензією до спадкоємців, а саме 22.01.2016. За таких обставин, можна дійти висновку, що станом на вказану дату позивач достовірно знав про смерть боржника, а отже й про відкриття спадщини. У своєму відзиві відповідачі зазначають, що позов не підлягає до задоволення, оскільки позивачем пропущено строк позовної давності для звернення до суду з відповідною позовною заявою, оскільки з моменту, коли позивач дізнався про право вимоги за кредитним договором до спадкоємців до моменту звернення до суду з вказаним позовом минуло три роки. Статтею 256 ЦК України передбачено, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Поняття «строк пред`явлення кредитором спадкодавця вимог до спадкоємців» не тотожне поняттю «позовна давність». Так, частина четверта статті 1281 ЦК України визначає наслідком пропуску кредитором спадкодавця строків пред`явлення вимог до спадкоємців позбавлення права вимоги такого кредитора, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті. Тоді як згідно з частиною четвертою статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. \~ \~ \~ \~Відтак, визначені статтею 1281 ЦК України строки пред`явлення кредитором вимоги до спадкоємців і позовна давність є різними строками. Сплив перших має наслідком позбавлення кредитора права вимоги (припинення його цивільного права), а отже, і неможливість вимагати у суді захисту відповідного права. Натомість, сплив позовної давності не виключає наявність у кредитора права вимоги та є підставою для відмови у позові за умови, якщо про застосування позовної давності у суді заявила одна зі сторін. Згідно з ч. 3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. У відповідності до ч. 4 ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові. Відповідно до частини 5 цієї ж статті якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Позивач вважає, що ним не пропущено строк позовної давності для звернення до суду оскільки предметом спору є борг, який виник під час користування спадкодавцем кредитними коштами за кредитною карткою. Цей продукт має певні особливості та відмінності від інших кредитних договорів, оскільки в загально прийнятих договорах істотні умови мають чіткий строк виконання та точний щомісячний платіж, то відповідно до правил користування карткою строк дії картки вказано на лицевій стороні картки. Картка діє до останнього календарного дня вказаного місяця. Отже строк перевипущеної картки до останнього дня 06.2017 року, а тому позивач вважає, що звернувся до суду з позовом до спливу строку позовної давності 18.06.2019, що підтверджено відповідною відміткою на конверті поштового відправлення, яким надійшла позовна заява. Разом із цим, як вбачається з матеріалів справи та не заперечується сторонами, позивач двічі звертався до суду з позовами про стягнення боргу кредитором спадкодавця. Перше звернення відбулося в 2018 році та ухвалою Уманського міськрайонного суду від 18 червня 2018 року позовна заява ПАТ КБ «Приватбанк» до [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] про стягнення боргу кредитором спадкодавця повернута позивачу. Також, у 2019 році ПАТ КБ «Приватбанк» звернулося до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості, але в зв`язку з неявкою представника позивача ухвалою Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 20 травня 2019 року позов залишено без розгляду. Відповідач вважає, що вказані звернення не є підставою для переривання строку позовної давності. Разом з тим слід врахувати, що відповідно до положень статті 265 ЦК України перебіг позовної давності у разі залишення позову без розгляду не зупиняє перебігу позовної давності, але якщо частина строку, що залишилася, є меншою ніж шість місяців, вона подовжується до шести місяців. За вказаних обставин, після залишення судом попереднього позову АТ КБ «Приватбанк» без руху ухвалою від 20.05.2019, з урахуванням доведеної обізнаності кредитора про смерть боржника, а отже й про відкриття спадщини з 22.01.2016 у зв`язку з його зверненням до нотаріуса з відповідною претензією до спадкоємців, частина строку позовної давності, що залишилася, є меншою ніж шість місяців, а тому має бути продовжена до 20.11.2019. Отже позивачем, як кредитором спадкодавця, своєчасно вжито заходів для стягнення заборгованості зі спадкоємців [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , а саме з дотриманням строку передбаченого Цивільним кодексом України, а отже позивач не був позбавлений права вимоги, а також звернення з даним позовом до суду відбулось із дотриманням строків позовної давності. Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до ст. ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За вказаних обставин, оцінивши, відповідно до ст. 89 ЦПК України, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів, наявних в справі в їх сукупності, суд вважає, що відповідачі як спадкоємці боржника, не виконали належним чином зобов`язання спадкодавця з повернення кредитних коштів та сплати процентів за кредитним договором № б/н від 19.08.2006, що є\~порушенням грошового\~зобов`язання, а тому з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню заборгованість у розмірі 5669 гривень 41 копійка в рівних частках з кожного оскільки згідно матеріалів справи відсутні відомості про отримання відповідачами свідоцтва про право на спадщину та відповідно відсутні\~відомості про\~частку у\~спадщині кожного відповідача. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню сплачений судовий збір в розмірі 1921 гривня 00 копійок. На підставі викладеного,

Outcome: approved