Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-09 00:00:00

27 серпня 2025 року [PERSON] звернувся до суду із заявою про усиновлення. В обґрунтування своїх вимог заявник зазначив, що 26 березня 2025 року він уклав шлюб із [PERSON] , однак фактично вони проживають разом з 2014 року, а [INFO] у них народилась спільна дитина - [PERSON] . Заявник вказував, що його дружина - [PERSON] має малолітню дитину - [PERSON] , [INFO] . З дитиною у заявника склалися дуже гарні стосунки, він займається її вихованням, матеріально забезпечує, опікується дитиною та її здоров`єм. [PERSON] та батько дитини - [PERSON] надали нотаріальну згоду на усиновлення своєї дитини заявником. Стан здоров`я, матеріальне забезпечення, житлові умови є таким, що відповідають вимогам закону і дозволяють бути усиновлювачем. З наведених підстав [PERSON] просив ухвалити рішення про усиновлення ним [PERSON] , [INFO] , із внесенням відповідних змін в актовий запис цивільного стану про народження дитини (а.с. 1-7). У судовому засідання [PERSON] підтримав подану ним заяву про усиновлення дитини. [PERSON] не заперечувала проти усиновлення дитини [PERSON] , просила його заяву задовольнити. Представник Управління-служби у справах дітей адміністрації Соборного району Дніпровської міської ради - Голик О.І. не заперечувала проти задоволення заяви, оскільки це відповідає інтересам дитини. Представник Соборного відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) у судове засідання не з`явився, про день, місце та час розгляду справи повідомлявся належним чином. Суд, розглянувши подані заявником матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, дійшов наступних висновків. Відповідно до ст.55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Відповідно до ч.2 ст.124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи. У відповідності з п.1 ст.6 Європейської Конвенції «Про захист прав людини та основоположних свобод», ратифікованої Україною, Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Згідно з ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч.1 ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно з ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 293 Цивільного процесуального кодексу України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Згідно з п.4 ч.2 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про усиновлення. У відповідність до ч.4 ст.313 Цивільного процесуального кодексу України суд перевіряє законність підстав для усиновлення. В даній справі судом встановлені такі факти та визначені відповідні до них правовідносини. Судом встановлено, що заявник [PERSON] є громадянином України, що підтверджується копією його паспорту (а.с.8). З 26 березня 2025 року [PERSON] та [PERSON] перебувають у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим Соборним відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), актовий запис № 233 (а.с. 10). Однак, як зазначив позивач, фактично вони з [PERSON] проживають разом з 2014 року. [INFO] у [PERSON] та [PERSON] народилась спільна дитина - [PERSON] (а.с.15). Дружина заявника - [PERSON] від першого шлюбу з [PERSON] (а.с. 18) має неповнолітню дитину - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження, серії [NUMBER] , виданим Жовтневим відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 1248 (а.с.14). Сім`я проживає у трикімнатній квартирі за адресою: [ADDRESS] , в якій є все необхідне для комфортного проживання, в наявності необхідні меблі та побутова техніка, що підтверджується актом обстеження умов проживання від 18 серпня 2025 року (а.с.32). [PERSON] має стабільний щомісячний прибуток, працює на посаді заступника директора з юридичних питань ТОВ «ПРИЗМА» з 01 квітня 2023 року по теперішній час що підтверджується довідкою з місця роботи (а.с.27). На обліку у психіатра та нарколога заявник не перебуває, за станом здоров`я може бути усиновлювачем, що вбачається з медичних документів (а.с. 23, 25). На території України до кримінальної відповідальності не притягувався, не знятої чи не погашеної судимості не має, в розшуку не перебуває, що підтверджується витягом з інформаційно-аналітичної системи «Облік відомостей про притягнення особи до кримінальної відповідальності та наявності судимості» (а.с.26). [PERSON] надала свою згоду, посвідчену приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Мельнічук В.І. і зареєстровану у реєстрі за № 498, на усиновлення [PERSON] своєї дочки - [PERSON] , [INFO] (а.с.21). Батько дитини - [PERSON] також надав свою згоду, посвідчену державним нотаріусом Четвертої дніпровської державної нотаріальної контори Циганко О.В. і зареєстровану у реєстрі за № 4-160, на усиновлення [PERSON] своєї дочки - [PERSON] , [INFO] (а.с.22). У висновку Адміністрації Соборного району Дніпровської міської ради від 20 серпня 2025 року № 5/6-102 зазначено про доцільність усиновлення [PERSON] неповнолітньої [PERSON] , [INFO] (а.с.40-41). Відповідно до статті 207 СК України усиновленням є прийняття усиновителями у свою сім`ю особи на правах дочки чи сина, що здійснене на підставі рішення суду. Усиновлення дитини провадиться у її найвищих інтересах для забезпечення стабільних та гармонійних умов її життя. Усиновлення дитини здійснюється за вільною згодою її батьків (стаття 217 СК України). Згідно пункту 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення і поновлення батьківських прав"вирішуючи заяву по суті, суд зобов`язаний перевірити наявність передбачених законом підстав для усиновлення, зокрема: чи дали батьки дитини згоду на це (якщо вона необхідна); чи може заявник бути усиновлювачем; чи є дитина відповідно до законодавства суб`єктом усиновлення і чи виконано вимоги ч.1-3 статті 218 СК України щодо наявності згоди дитини; чи відповідають висновок органу опіки та піклування і дозвіл на усиновлення уповноваженого органу виконавчої влади необхідним вимогам. За змістом статей 211, 217-219, 283 СК України, усиновлювачем дитини може бути дієздатна особа віком не молодша двадцяти одного року, що старша за дитину, яку вона бажає усиновити, не менше як на п`ятнадцять років. Усиновлення дитини здійснюється за її згоди, якщо вона досягла такого віку та рівня розвитку, що може її висловити, а також за вільною згодою її батьків. Згода дитини на усиновлення не потрібна, якщо вона проживає в сім`ї усиновлювачів і вважає їх своїми батьками. Відповідно до статті 219 СК України, усиновлення дитини провадиться без згоди батьків, якщо вони: невідомі; визнані безвісно відсутніми; визнані недієздатними; позбавлені батьківських прав щодо дитини, яка усиновлюється; протягом двох місяців після народження дитини не забрали її на виховання до себе в сім`ю та запис про них у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до статті 135 цього Кодексу. Згідно зі статтею 8 Європейської конвенції про усиновлення дітей (ETS N58), прийнятої 24 квітня 1967 року в Страсбурзі, і яка, відповідно до статті 9 Конституції України, є складовою частиною національного законодавства України, компетентний орган приймає рішення про усиновлення лише тоді, коли впевниться, що воно здійснюється в інтересах дитини. Кожного разу компетентний орган звертає особливу увагу на те, щоб це усиновлення забезпечило дитині стабільні та гармонійні домашні умови. [PERSON] відповідає вимогам до осіб, які можуть бути усиновлювачами, встановленим статтею 211 СК України, так як спроможний виховати і дати дитині належне виховання, освіту, забезпечити нормальний фізичний та духовний розвиток. За таких обставин суд вважає, що усиновлення буде відповідати інтересам малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , а тому заява [PERSON] , про усиновлення є обґрунтованою та підлягає задоволенню. Принцип 6 Конвенції "Про права дитини" від 20 листопада 1959 року, Генеральної Асамблеї ООН проголошує що дитина для повного та гармонійного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона повинна, коли є можливість, рости під піклуванням та відповідальністю своїх батьків і у всякому випадку в атмосфері любові й моральної і матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли мають місце виключні обставини, бути розлученою зі своєю матір`ю. На суспільство і на органи публічної влади повинен лежати обов`язок здійснювати особливе турбування про дітей, немаючих сім`ї та про дітей немаючих достатніх засобів до існування. Статтею 20 Конвенції "Про права дитини" від 20 листопада 1959 року, Генеральної Асамблеї ООН відзначає, що одним з власних як найкращих інтересів дитини є її усиновлення. З аналізу статей 229-233 СК України, вбачається, що при усиновленні, особа, яка подала заяву про усиновлення, може виявити бажання бути записаною у Книзі реєстрації народжень матір`ю, батьком дитини, а також змінити відомості про місце народження та дату народження дитини, зміни прізвища та по батькові дитини. Дані зміни вносяться до актового запису про народження дитини, яка усиновлена. З моменту здійснення усиновлення припиняються особисті та майнові права і обов`язки між батьками та особою, яка усиновлена, а також між нею та іншими її родичами за походженнями. Відповідно до постанови Пленуму Верховного суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ухвалюючи рішення згідно зі статтею 255 ЦПК України та статтею 224 СК України, суд повинен обґрунтовувати задоволення чи відхилення заяви про усиновлення в разі її задоволення в резолютивній частині рішення необхідно навести відомості про заявника (заявників), повністю зазначивши його прізвище, ім`я, по батькові, день місяць і рік народження а також його громадянство. За наявності клопотання заявників суд вирує питання про зміну прізвища імені та по батькові, дати і місця народження відповідно до статей 229-231 СК України. При цьому слід мати на увазі, що зміни вносяться не до свідоцтва про народження, а до актового запису про народження дитини. Таким чином, враховуючи вищевикладене та те, що заявником створені усі мови як для найкращого розвитку і виховання дитини, їх спільне проживання однією родиною досить тривалий час, відсутність об`єктивних причин, через які усиновлення не може бути здійсненим, а також

Outcome: approved