Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-08 00:00:00

[PERSON] звернулася до Заводського районного суду м. Миколаєва з заявою, в якій просила встановити факт, що має юридичне значення, а саме: що [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , проживала зі спадкодавцем [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , який помер [INFO] , однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Заява обґрунтована тим, що [PERSON] з 12.09.1975 перебувала у шлюбі з [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим повторно 12.02.2025 відділом ДРАЦС у місті Миколаєві ПМУМЮ (м. Одеса). Рідним братом її чоловіка є [PERSON] , [INFO] , який за рішенням суду Заводського району м. Миколаєва від 04.09.2003 визнаний недієздатним. Рішенням виконавчого комітету Миколаївської міської ради від 28.11.2003 № 1785 заявницю призначено опікуном над недієздатним [PERSON] . Внаслідок хронічного захворювання та психічних розладів [PERSON] до 2004 року мав постійне місце проживання та був зареєстрований за адресою розташування Миколаївської психіатричної лікарні по [ADDRESS] . Протягом дев`яти років до 2009 року [PERSON] постійно відвідувала [PERSON] , надавала йому усю необхідну допомогу, доглядала за ним, забезпечувала їжею, лікуванням, витрачаючи на це їх з чоловіком кошти, оскільки через свій стан [PERSON] не міг працювати і заробляти на себе і свої потреби. В подальшому вона зайнялася приватизацією його квартири, в якій [PERSON] проживав за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] став власником цієї квартири (свідоцтво про право власності на житло від 21.09.2004) та мав у ній зареєстроване місце проживання. Заявниця сплачувала і продовжує сплачувати комунальні платежі за квартиру. Через погіршення стану здоров`я [PERSON] його небезпечно було залишати одного без нагляду, тому у 2009 році вони з чоловіком забрали [PERSON] проживати разом з ними у квартиру за адресою: [ADDRESS] , де створили йому нормальні побутові умови та доглядали за ним. Оскілки вони з чоловіком хотіли, щоб у [PERSON] були гідні побутові умови для проживання і у його власній квартирі, яка з роками стала непридатною для проживання, у 2018 році вони взяли кредит і відремонтували квартиру, в якій раніше проживав [PERSON] , замінивши вікна, двері, балкон, підлогу, сантехніку. У 2020 році помер чоловік заявниці - [PERSON] , і у [PERSON] з родини залишилася тільки заявниця, більше нікому було доглядати за ним, а віддавати його до притулку чи інтернату вона не хотіла. Після смерті чоловіка [PERSON] продовжила проживати удвох з підопічним однією сім`єю, була опікуном [PERSON] і залишалась йому єдиною близькою особою, яка не відмовилась від нього протягом всіх цих років. У її будинку за адресою: [ADDRESS] вони проживали 15 років, з 2009 до 2024. [INFO] [PERSON] помер у неї вдома. Завниця зазначає, що займалась похованням [PERSON] , оплативши ФОП [PERSON] 17 300 грн за ритуальні послуги. Для оформлення спадкових прав після смерті [PERSON] заявниця звернулася до нотаріуса Третьої миколаївської державної нотаріальної контори, проте постановою нотаріуса від 20.05.0025 відмовлено у вчиненні нотаріальної дії у зв`язку з відсутністю у неї документів, що надають право на спадування, зокрема, підтверджують відносини зі спадкодавцем. Для прийняття спадщини, що залишилась після смерті [PERSON] , необхідно встановити факт проживання однією сім`єю не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини. Ухвалою суду від 21.07.2025 відкрито провадження у справі з призначенням її до розгляду в порядку окремого провадження. В судовому засіданні 29.09.2025 заявниця [PERSON] та її представник - адвокат Ютовець О.О. надали пояснення, аналогічні змісту заяви, просили її задовольнити. В подальшому заявниця та її представник в судовому засіданні не були присутніми, подали заяву про розгляд справи за їх відсутності. Представник Миколаївської міської ради, належним чином повідомлена про дату, час і місце судового засідання, не з`явилась, подала заяву про розгляд справи за її відсутності за наявними матеріалами. В судовому засіданні свідок [PERSON] показала, що заявниця [PERSON] , яка є її сусідкою, проживала за адресою: [ADDRESS] з 2009 року разом з братом [PERSON] , як члени сім`ї. А оскільки [PERSON] був інвалідом, самостійно не міг пересуватися, у будинку [PERSON] були створенні усі умови для його проживання, була виділена окрема кімната. Заявниця доглядала за [PERSON] , оформила йому пенсію, викликала лікарів за потреби, робила покупки, готувала їжу. Їй відомо, що у [PERSON] була квартира, де заявниця разом з чоловіком робили ремонт, купували сантехніку. Похованням [PERSON] займалась заявниця. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] показав, що [PERSON] знає з 1974 року, товаришував з ним. Спочатку [PERSON] проживав у квартирі по [ADDRESS] , та коли його побили, він захворів. У 2009 році [PERSON] забрали проживати до себе [PERSON] з чоловіком, вони доглядали за [PERSON] , оскільки за станом здоров`я йому важко було пересуватися. [PERSON] отримував пенсію, кошти розподіляла заявниця, як його опікун, викликала швидку допомогу. Коли помер [PERSON] , його похованням також займалася заявниця. Суд, заслухавши заявницю та її представника, свідків, дослідивши матеріали справи, вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. В силу статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до положень ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Згідно з частиною другою статті 315 ЦПК України в судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Як роз`яснено у п. 1 постанови Пленуму Верховного суду України № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», розгляд в порядку окремого провадження справи про встановлення факту можливий, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення, заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до частини першої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до статей 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України). Згідно зі статтею 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Відповідно до статті 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Пленум Верховного Суду України у пункті 21 постанови від 30.05.2008 № 7 "Про судову практику у справах про спадкування" роз`яснив судам, що при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки. Тлумачення вказаних норм права дає підстави для висновку, що для набуття права на спадкування за законом на підставі статті 1264 ЦК України необхідне встановлення двох юридичних фактів, а саме: 1) проживання однією сім`єю із спадкодавцем; 2) на час відкриття спадщини має сплинути щонайменше п`ять років, протягом яких спадкодавець та особа (особи) проживали однією сім`єю. Статтею 3 СК України встановлено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. В пункті 6 рішення Конституційного Суду від 03.06.1999 № 5-рп/99 зазначено, що до членів сім`ї належать особи, які постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, а й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання осіб членами сім`ї, крім факту спільного проживання, є наявність спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у спільних витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Зазначене узгоджується з правовим висновком, викладеним Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 22.08.2018 у справі № 644/6274/16-ц (провадження № 14-283цс18), та Верховним Судом у таких постановах: від 21.03.2019 у справі № 461/4689/15-ц (провадження № 61-43735св18); від 10.10.2019 у справі № 520/8495/17 (провадження № 61-7058св19); від 17.10.2019 у справі № 712/1294/17 (провадження № 61-34351св18); від 09.01.2020 у справі № 186/421/17 (провадження № 48280св18); від 09.06.2021 у справі № 346/5702/18 (провадження № 61-17111св20). Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі з 12.09.1975 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, серії [NUMBER] . Чоловік та дружина були зареєстровані та проживали за адресою. [ADDRESS] . Рішенням виконавчого комітету Миколаївської міської ради від 28.11.2003 № 1785 [PERSON] призначено опікуном над недієздатним [PERSON] , 1954 року народження, про що видано посвідчення № 6. [PERSON] є рідним братом [PERSON] - чоловіка заявниці [PERSON] . [PERSON] на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS] , що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 03.02.2022, сідоцтвом про право власності на житло від 21.09.2004. За вказаною вище адресою з 2004 року було зареєстровано місце проживання [PERSON] . [INFO] помер чоловік заявниці [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , яке видано 26.10.2020 органом ДРАЦС. У 2024 році помер [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про смерть серії [NUMBER] , видане 04.12.2024 Миколаївським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Миколаївському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса). З матеріалів спадкової справи № 111/2025, заведеною Третьою миколаївською державною нотаріальною конторою Миколаївської області після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , слідує, що з заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] звернулася заявниця [PERSON] . Заяви інших осіб, які мають намір отримати спадщину після смерті [PERSON] , матеріали спадкової справи не містять. 20.05.2025 за вих. № 521/02-31 державним нотаріусом Третьої Миколаївської державної нотаріальної контори Миколаївської області Білецькою О. винесено постанову, відповідно до якої [PERSON] відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, оскільки в матеріалах спадкової справи відсутні документи, що надають право на спадкування (заповіт, рішення суду та інші), зокрема, документи, які підтверджують відносини зі спадкодавцем. В матеріалах справи наявні докази, які дають суду правові підстави для висновку, що [PERSON] та [PERSON] за життя були пов`язані спільним побутом, вели спільне господарство, мали взаємні права та обов`язки, тобто проживали однією сім`єю. Це, зокрема показання свідків, чеки та квитанції про утримання квартири [PERSON] , квитанція про оплату ритуальних послуг, акт, підписаний сусідами заявниці [PERSON] , [PERSON] . Встановлення в судовому порядку факту проживання однією сім`єю з [PERSON] необхідно заявниці для вирішення питання щодо прийняття спадщини після смерті останнього, а отже, від його встановлення залежить виникнення особистих прав заявниці, діючим законодавством не передбачений інший порядок його встановлення, воно не пов`язано з наступним вирішенням спору про право і встановити його іншим шляхом неможливо. На підставі вищевикладеного, суд дійшов висновку, що зібрані докази є належними та допустимими, які у своїй сукупності є достатніми для доведенення факту спільного проживання заявниці з померлим [PERSON] однією сім`єю в період з 2009 року по день смерті останнього, а за такого, заява [PERSON] підлягає задоволенню.

Outcome: approved