Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-19 00:00:00

Заявник 24.03.2025 звернулася до суду з заявою про оголошення померлим [PERSON] , [INFO] , уточнила заявлені вимоги заявою від 12.05.2025, зазначивши день вірогідної смерті [PERSON] [INFO] . Заява мотивована тим, що син заявниці [PERSON] був призваний на військову службу у Збройних силах України, яку проходив у військовій частині [NUMBER] на посаді бойовий медик. Згідно висновків службового розслідування проведеного комісією за фактом зникнення безвісті 13.03.2023 під час відбиття збройної агресії рф на території України в н/п Бахмут Донецької області військовослужбовців в/ч [NUMBER] , встановлено, що при виконанні бойового завдання в населеному пункті Бахмут Донецької області 13.03.2023 особовий склад 2 спеціальної роти ВЧ [NUMBER] поніс втрати, а саме зникли безвісті військовослужбовці, зокрема, солдат [PERSON] . Наказом командира ВЧ [NUMBER] від 12.05.2023 №52 [PERSON] визнаний таким, що зник безвісті. Від встановлення факту загибелі сина заявниці [PERSON] при виконанні військової служби під час бойових дій залежить виникнення та реалізація особистих та майнових прав заявниці, як члена сім`ї загиблого військовослужбовця. Ухвалою Приморського районного суду м.Одеси від 26.03.2025 відкрито провадження у справі, судове засідання призначено на 15.04.2025. Витребувано інформацію від державних органів з метою підтвердження чи спростування обставин, викладених у заяві. Згідно протоколу автоматичного визначення присяжних від 27.03.2025 визначено для розгляду справи присяжних Галіва П.І. та Сташко Р.В. До суду 11.04.2025 надійшли заперечення представника Міністерства оборони України Дубчака Д.В., згідно яких заінтересована особа вказує, що в матеріалах справи немає відомостей, інформації, що свідчить про ймовірну загибель [PERSON] . У матеріалах справи відсутній висновок Уповноваженого про наявність обставин, що свідчить про смерть військовослужбовця, як це передбачено ст.21 Закону «Про правовий статус осіб, зниклих безвісти за особливих обставин». Також відсутня інформація щодо перебування в полоні [PERSON] . Крім того, м.Бахмут Донецької області є тимчасово окупованою територією. У судовому засіданні 15.04.2025 проведеному за участі [PERSON] , з метою ознайомлення заявника з запереченням Міністерства оборони України, розгляд справи відкладено на 21.05.2025. [PERSON] подала до суду 12.05.2025 відповідь на заперечення Міністерства оборони України, у якій вказує, що службове розслідування є належним доказом, яке підтверджує вірогідну смерть [PERSON] . Посилання Міністерства на відсутність даних з Єдиного реєстру зниклих безвісти та про розшук та перебування в полоні є безпідставними, адже судом в ухвалі від 26.03.2025 витребувано всю необхідну інформацію. Стаття 21 Закону України «Про правовий статус осіб, зниклих безвісти за особливих обставин» регулює позасудовий порядок визнання особи померлою. Надання висновку Уповноваженого при розгляді питання про оголошення померлим в судовому порядку не є обов`язковим. У судовому засіданні 21.05.2025 проведеному за участі [PERSON] , прийнято до розгляду уточнення заяви та відповідь на заперечення заявниці. З метою надання часу заінтересованим особам для підготовки заперечення на уточнену заяву розгляд справи відкладено на 03.07.2025. Ухвалою від 02.07.2025 замінено, визначену автоматизованою системою присяжну [PERSON] , у зв`язку з увільненням присяжної [PERSON] від виконання обов`язків присяжних Приморського районного суду м.Одеси. Згідно протоколу автоматизованого визначення присяжних від 02.07.2025, присяжними для розгляду справи обрано Галіва П.І. та Нікіташ С.Л. У судовому засіданні 03.07.2025 проведеному за участі [PERSON] , ухвалено витребувати докази від Слідчого управління ГУНП в Донецькій області щодо стадії розслідування кримінального провадження та повторно направити ухвалу про витребування до ГУР для виконання, у зв`язку з чим розгляд справи відкладено на 11.08.2025. У результаті проведеного судового засідання 11.08.2025 за участі [PERSON] , відкладено розгляд справи на 15.09.2025 внаслідок сповіщення залученої за заявою Міністерства оборони України заінтересованої особи військову частину [NUMBER] . До суду 27.08.2025 надійшли пояснення від представника військової частини [NUMBER] [PERSON] , у яких вказує, що в ході проведеного службового розслідування, зокрема показань солдата [PERSON] , солдат [PERSON] був смертельно уражений ручними гранатами в траншеї між позиціями «5.1» та «5.3». За результатами службового розслідування встановлено, що бойовий медик [PERSON] зник безвісти. До справи не долучені відповіді від деяких органів щодо наявності інформації про можливе перебування [PERSON] у полоні. [PERSON] зазначив у демографічній довідці військовослужбовця дружину [PERSON] , яка не була залучена до участі у справі. Представник військової частини просив заучити [PERSON] до участі у справі. У судовому засіданні 15.09.2025 задоволено клопотання Військової частини [NUMBER] про залучення [PERSON] в якості заінтересованої особи, з метою її сповіщення, розгляд справи відкладено на 14.10.2025. У судовому засіданні 14.10.2025 [PERSON] підтримала заяву просила її задовольнити. Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися, про час, дату та місце судового розгляду повідомлені належним чином. [PERSON] подала до суду 13.10.2025 заяву про розгляд справи за її відсутності, не заперечує щодо задоволення вимог. Представник Міністерства оборони України Дубчак Д.В. 09.09.2025 звернувся до суду з заявою про розгляд справи за його відсутності, з врахування письмових заперечень. У судовому засіданні 14.10.2025 суд перейшов до стадії ухвалення рішення та оголосив, що проголошення судового рішення відбудеться 20.10.2025 о 12:45 год. Згідно ч.1 ст.244 ЦПК України після судових дебатів суд оголошує про перехід до стадії ухвалення судового рішення та час його проголошення в цьому судовому засіданні. У виняткових випадках залежно від складності справи суд може відкласти ухвалення та проголошення судового рішення на строк не більше десяти днів з дня переходу до стадії ухвалення судового рішення, оголосивши дату та час його проголошення. Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників справи, оцінивши наявні докази в сукупності, прийшов висновку про наявність підстав для задоволення заяви, з огляду на наступне. Судом встановлено, що [INFO] у батьків [PERSON] та [PERSON] народився син [PERSON] , про що свідчить свідоцтво про народження серії [NUMBER] (а.с.6). 16.02.2023 наказом командира військової частини [NUMBER] (по стройовій частині) № 47 солдата [PERSON] було зараховано до списків особового складу та на всі види забезпечення (а.с.7, 131). 24.02.2023 наказом командира військової частини [NUMBER] (по стройовій частині) № 55 солдата [PERSON] призначено на посаду бойового медика кулеметного взводу 2 спеціальної роти (а.с.131 на звороті). 26.02.2023 згідно з наказом командира військової частини [NUMBER] (по стройовій частині) № 57 солдата [PERSON] , бойового медика кулеметного взводу 2 спеціальної роти, відряджено до м. Дружківка Донецької області для участі в бойових діях та у забезпеченні заходів з національної безпеки і оборони, відсічі та стримування збройної агресії російської федерації (а.с.8, 132). Протягом 27.02.2023 по 13.03.2023 [PERSON] брав участь у бойових діях та виконував бойові завдані в районі населеного пункту Бахмут Донецької області, про що вказано у витязі з журналу бойових дій та довідка військової частини [NUMBER] від 21.05.2023 (а.с.9, 10). Як пояснив представник військової частини у своїх поясненнях у ході службового розслідування встановлено, що після відходу особового складу з позицій «5.1», «5.2» та «5.3» старший лейтенант [PERSON] , солдат [PERSON] , солдат [PERSON] та молодший сержант [PERSON] на визначені позиції не прибули, їхнє місцезнаходження залишилось невідомим. За свідченнями солдата [PERSON] , солдат [PERSON] був смертельно уражений ворожими ручними гранатами в траншеї між позиціями «5.1» та «5.3». З витягу з наказу командира військової частини [NUMBER] (з основної діяльності) №52 від 12.05.2023 вбачається, що за результатами службового розслідування встановлено, що солдат [PERSON] , бойовий медик кулеметного взводу 2 спеціальної роти, будучи вірним Військовій присязі на вірність Українському народові, під час виконання обов`язків військової служби та бойового завдання з відбиття збройної агресії російської федерації, 13 березня 2023 року зник безвісти внаслідок бойового зіткнення в районі м. Бахмут Донецької області (а.с.12). Згідно витягу з наказу командира військової частини [NUMBER] (по строковій частині) №138 від 18.05.2023 солдата [PERSON] , бойового медика кулеметного взводу 2 спеціальної роти військової частини [NUMBER] з 13 березня 2023 вважати таким, що зник безвісти (а.с.132 на звороті). 09.04.2023 за заявою [PERSON] внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань кримінальне провадження №12023163520000218 щодо зникнення [PERSON] (а.с.14). Відтак, згідно наданої суду інформації щодо [PERSON] : - в період з 2023 по 27.03.2025 не виявлено інформації про перетин державного кордону України (а.с.36); - відсутні відомості про перебування в полоні (а.с.38, 75); - відсутня інформація про збіги за Електронним реєстром геномної інформації людини ДНК-профілю мати зниклого безвісти [PERSON] з ДНК-профілю невпізнаних трупів з ДНДЕКЦ МВС України (а.с.106); - відсутня інформація у ГУР МО України (а.с.118). Заявниця стверджує, що [PERSON] на зв`язок не виходить. Відповідно до абзацу 12, частини 1, статті 1 Закону України "Про правовий статус осіб, зниклих безвісти за особливих обставин" визначено, що особа, зникла безвісти за особливих обставин - це особа, яка зникла безвісти у зв`язку із збройним конфліктом, воєнними діями, тимчасовою окупацією частини території України, надзвичайними ситуаціями природного чи техногенного характеру. Відповідно до частини 1, 2 статті 4 Закону України "Про правовий статус осіб, зниклих безвісти за особливих обставин" передбачено, що особа набуває статусу такої, що зникла безвісти за особливих обставин, з моменту внесення про неї відомостей, що містяться у заяві про факт зникнення, до Єдиного реєстру осіб, зниклих безвісти за особливих обставин, у порядку, передбаченому цим Законом, та вважається такою, що зникла безвісти за особливих обставин, з моменту подання заявником заяви про факт зникнення особи. Особа вважається зниклою безвісти за особливих обставин до моменту припинення її розшуку у порядку, передбаченому цим Законом. Згідно п. 3 ч. 2 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про визнання фізичної особи безвісно відсутньою чи оголошення її померлою. Згідно з частиною першою статті 306 ЦПК України у заяві про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою повинно бути зазначено: для якої мети необхідно заявникові визнати фізичну особу безвісно відсутньою або оголосити її померлою: обставини, що підтверджують безвісну відсутність фізичної особи, або обставини, що загрожували смертю фізичній особі, яка пропала безвісти, або обставини, що дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку. Суд зазначає, що оголошення фізичної особи померлою (смерть in absentia) - це судове визнання померлою фізичної особи, щодо якої за місцем її постійного проживання немає будь-яких відомостей про місце перебування протягом встановленого законом строку. У правовому контексті оголошення фізичної особи померлою є припущенням її смерті (praesumptio mortis), що має наслідком припинення правосуб`єктності. Суд під час оголошення фізичної особи померлою достеменно не може встановити факт її смерті, а лише припускає це на підставі непрямих доказів або у зв`язку із тривалою безвісною відсутністю. Оголошення фізичної особи померлою є юридичною фікцією, техніко-правовим прийомом, за якого суд визнає дійсними юридичні факти і обставини, які не підтверджуються неспростовними доказами через брак останніх або їх недостатність. Відповідно до частин другої - четвертої статті 46 ЦК України, фізична особа, яка пропала безвісти у зв`язку з воєнними діями, збройним конфліктом, може бути оголошена судом померлою після спливу двох років від дня закінчення воєнних дій. З урахуванням конкретних обставин справи суд може оголосити фізичну особу померлою і до спливу цього строку, але не раніше спливу шести місяців. Фізична особа оголошується померлою від дня набрання законної сили рішенням суду про це. Фізична особа, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави припустити її загибель від певного нещасного випадку або у зв`язку з воєнними діями, збройним конфліктом, може бути оголошена померлою від дня її вірогідної смерті. Порядок оголошення фізичної особи померлою встановлюється Цивільним процесуальним кодексом України. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 11 грудня 2024 року по справі № 755/11021/22 виснує, що шість місяців, які визначені в реченні другому частини другої статті 46 ЦК України, мають відраховуватися від дня закінчення активних бойових дій на місці (на території) ймовірної загибелі фізичної особи, що дозволятиме надати правову охорону людям, які постраждали від війни та у яких у зв`язку з вірогідною смертю зниклої фізичної особи виникають певні цивільні права та правомірні інтереси, і забезпечуватиме правову справедливість. Також Велика Палата Верховного Суду звернула увагу, що з урахуванням конкретних обставин справи суд може розпочати відлік шестимісячного строку для оголошення особи померлою від дня настання події, яка спричинила загибель фізичної особи, у разі якщо ця подія відбулася за межами території ведення активних бойових дій, проте є наслідком воєнних дій. У такому випадку у разі подій (наприклад, авіаударів, ракетних обстрілів, терактів, підривів на мінах, загибелі під час евакуації чи гуманітарної місії) на територіях, які формально не є зоною активних бойових дій, але мають прямий зв`язок з воєнними діями, збройним конфліктом, суд має право розпочати відлік шестимісячного строку з моменту такої події. Якщо докази, як-от: відеоматеріали, документи або показання свідків тощо, дозволяють з високим ступенем вірогідності припустити ймовірну загибель особи, зволікання у визнанні фізичної особи померлою стає невиправданим і не відповідає принципу правової визначеності. Згідно з переліком територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, затверджений Наказом Міністерства розвитку громад та територій України 28 лютого 2025 року № 376, м. Бахмут Бахмутської міської територіальної громади, де [PERSON] зник безвісти, відносилася до складу території активних бойових дій у період з 24.02.2022 по 12.12.2023. місто Бахмут тимчасово окуповане з 13.12.2023 до теперішнього часу. За таких обставин в цьому випадку, шестимісячний строк слід обраховувати з 13 березня 2023 дати, коли [PERSON] зник безвісти внаслідок бойового зіткнення в районі м. Бахмут Донецької області. Оголошення фізичної особи померлою пов`язується з виникненням у її родичів та інших заінтересованих осіб прав і законних інтересів, як-то: право на спадкування майна, отримання соціальних виплат, призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника, припинення шлюбу, припинення зобов`язань, пов`язаних із такою особою, або інші матеріальні чи нематеріальні інтереси, пов`язані зі смертю цієї особи, тощо. Зазначене рішення також має важливе значення для правового статусу членів сім`ї, їх соціального забезпечення та можливості розпоряджатися майном особи, яка була оголошена померлою. Це оголошення має наслідки й для договірних зобов`язань, кредитних відносин і будь-яких інших правочинів, у яких брала участь особа, оскільки це може вплинути на вимоги кредиторів та інші правовідносини, пов`язані із зобов`язаннями. У відповідності до пункту 13 постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» громадянин може бути оголошений в судовому порядку померлим у разі встановлення обставин, на підставі яких суд робить вірогідне припущення про смерть громадянина. Як роз`яснено у п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року за №5 "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення", слід звернути увагу суду на необхідність відрізняти оголошення особи померлою від встановлення факту смерті особи. Оголошення фізичної особи померлою - це ствердження судовим рішенням припущення про смерть даної особи, тобто констатація високого ступеня ймовірності смерті. Встановлення факту смерті можливо, якщо суд на підставі незаперечних доказів ствердить, тобто доведе обставини, які вірогідно свідчать про смерть особи у точно визначений час, обставини, за яких настала смерть і факт неможливості реєстрації органом державної РАЦС факту смерті. Статтею 47 ЦК України визначено, що правові наслідки оголошення фізичної особи померлою прирівнюються до правових наслідків, які настають у разі смерті. Слід зазначити, що суд не констатує смерть фізичної особи, а оголошує фізичну особу померлою у судовому порядку у разі встановлення обставин, зазначених у ч. 2 ст. 46 ЦК України, на підставі яких суд робить вірогідне припущення про смерть громадянина, оголошення судом громадянина померлим усуває невизначеність у правовідносинах за участю особи, яка тривалий час є відсутньою. Водночас ч. 2 ст. 20 Закону України «Про правовий статус осіб, зниклих безвісти за особливих обставин» передбачено, якщо особа, зникла безвісти за особливих обставин, оголошена померлою, але її останки не знайдено, проведення розшуку не припиняється до встановлення її місцеперебування, місця поховання чи місцезнаходження останків такої особи. Такої правової позиції дотримується Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 29 травня 2024 року у справі № 127/28463/23 (провадження № 61-4764св24). Згідно з ч. 1 ст.15, ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. За правилами доказування, визначеними ст.12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Матеріали справи свідчать про те, що інформація про [PERSON] відсутня, після зникнення безвісти 13.03.2023 [PERSON] не виходить на зв`язок. Тому, долучені докази до заяви про оголошення фізичної особи померлою та отримані судом, не містять жодних суперечностей щодо обставин зникнення безвісти військовослужбовця [PERSON] та дають можливість зробити вірогідне припущення про його смерть в м.Бахмут Донецької області. Заявниця має особисту, у тому числі цивільно-правову заінтересованість, у зміні правового статусу її сина, якого просить оголосити померлим. У демографічній довідці на військовослужбовця вказано, що [PERSON] перебував у «громадянському шлюбі» з [PERSON] (а.с.130). З урахуванням положення частини третьої статті 46 ЦК України, суд вважає за можливе оголосити [PERSON] померлим від дня його вірогідної смерті, а саме [INFO] . При тому, суд не приймає до уваги доводи Міністерства оборони України про відсутність висновку Уповноваженого, згідно ст.21 Закону України «Про правовий статус осіб, зниклих безвісти за особливих обставин», адже як правильно вказує заявниця, такий висновок видається, по-перше, у разі наявності достовірної інформації про те, що особа, яка зникла безвісти за особливих обставин, померла, тоді як оголошення особи померлою є вірогідним припущенням смерті, по-друге, у частині 2 ст.21 цього Закону, вказано, що висновок Уповноваженого про наявність обставин, що свідчать про смерть особи, не є фактом, від якого залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, що встановлюються в судовому порядку. Слід зазначити, якщо фізична особа, яка була оголошена померлою, з`явилася або якщо одержано відомості про місце її перебування, суд за місцем перебування цієї особи або суд, що постановив рішення про оголошення її померлою, за заявою цієї особи або іншої заінтересованої особи скасовує рішення суду про оголошення фізичної особи померлою (ч.1 ст. 48 ЦК України). Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Outcome: approved