Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-16 00:00:00

Стислий зміст позовних вимог та доводів позивача Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» в особі представника - адвоката Усенка М.І. через підсистему «Електронний суд» звернувся до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором №4869929 від 09.07.2021 в загальній сумі 30 082,50 гривень. Також просить суд стягнути з відповідача на свою користь сплачений судовий збір у сумі 2422,40 гривень та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 7 000,00 гривень. В обґрунтування пред`явлених позовних вимог позивач зазначив, що 09.07.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» та [PERSON] було укладено Договір про споживчий кредит № 4869929, відповідно до умов якого відповідачу було надано грошові кошти в гривні (далі - кредит) у розмірі 7000 грн на умовах, визначених кредитним договором, а позичальник зобов`язався повернути кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом на умовах та в строки/терміни, що визначені Договором. Посилався, що Товариство свої зобов`язання за кредитним договором виконало в повному обсязі, а саме надало відповідачу грошові кошти в обсязі та у строк, визначений умовами кредитного договору. Посилався, що відповідач не виконав свої зобов`язання - не вносив платежі, передбачені умовами кредитного договору, на повернення отриманих коштів, також сплату процентів за користування кредитом. У зв`язку із відсутністю здійснення платежів на виконання умов кредитного договору у відповідача утворилася заборгованість за кредитним договором. Зауважував, що кредитний договір укладений відповідно до вимог чинного законодавства в електронній формі. Зазначив, що 18.10.2021 ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» уклали Договір відступлення прав вимоги №77-МЛ, згідно з яким ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» набуло статусу нового кредитора та отримало право грошової вимоги по відношенню до осіб, які являлись боржниками ТОВ «Мілоан», включно і до [PERSON] за кредитним договором №4869929 від 09.07.2021. Зазначив, що станом на дату подання позову заборгованість відповідача перед позивачем становить 30 082,50 грн, а саме: заборгованість за тілом кредиту - 7000 грн; заборгованість за процентами - 22 312,50 грн; заборгованість за комісією - 770 грн. Аргументи учасників справи 04 серпня 2025 року через підсистему «Електронний суд» від представника відповідача [PERSON] - адвоката Лисенка А.О. надійшов відзив на позовну заяву, в якому сторона відповідача просить відмовити в задоволенні позовних вимог ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» в повному обсязі. В обґрунтування обраної позиції зазначено, що Кредитний договір №4869929 від 09.07.2021 не відповідає послідовності при укладенні Кредитного договору, яка передбачена Законом України «Про електронну комерцію». Звертав увагу, що у довідці про ідентифікацію «час відправки ідентифікатору позичальнику - 09.07.2021 14:04», а у анкеті-заявці на кредит № 4869929 в розділі «процес оформлення та розгляду заявки 4869929» - «підтвердження умов 2021-07-09 04:03:48 -2021-07-09 04:03:58». Посилався, що матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці правила надання фінансових кредитів ТОВ «Міолан», які позивачем надані до позовної заяви, розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи анкету-заяву 4869929. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Правила, надані ТОВ «Міолан» правила надання фінансових кредитів, на думку відповідача, не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного з відповідачем договору, оскільки достовірно не підтверджує вказаних обставин. Зазначив, що матеріали справи не містять жодних підтверджень, що кредитний договір, який укладено 09.07.2021 о 14:04, був акцептований сторонами в порядку, передбаченому Законом України «Про електронну комерцію», що саме цей договір підписав відповідач, що саме цей договір розумів відповідач та ознайомився і погодився з отриманням грошових коштів на умовах, визначених у договорі, що договір взагалі містив умови щодо кредиту, сплати процентів за користування кредитними коштами, неустойки у зазначеному в цьому договорі розмірах і порядках нарахування. Посилався, що договір про споживчий кредит №4869929 від 09.07.2021, додаток №1 графік платежів до договору про споживчий кредит №4869929 від 09.07.2021, додаток №2 паспорт споживчого кредиту до договору про споживчий кредит № 4869929 від 09.07.2021, не містять підпису відповідача. Посилався, що позивачем надано в якості доказу Довідку про ідентифікацію, де зазначено, що нібито прийняття та підтвердження умов договору, його підписання позичальником здійснено шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Проте зазначена довідка не може сприйматися судом як належний та допустимий доказ, адже він повністю залежить від волевиявлення позивача і кредитор міг додати до позовної заяви копію зазначеного документу у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. Також звертав увагу, що у довідці про ідентифікацію «час відправки ідентифікатору позичальнику - 09.07.2021 14:04», а у анкеті-заявці на кредит №4869929 в розділі процес оформлення та розгляду заявки 4869929 «підписання договору 2021-07-09 04:04:03 -2021-07-09 04:04:25». Тобто, у довідці про ідентифікацію час підписання договору 14:04, а у анкеті-заявці на кредит № 4869929 час підписання 04:04. Зауважував, що на даному етапі докази між собою протирічать і неможливо встановити, який договір і у який час був підписаний. Посилався, що незрозуміло, яким чином позивачем було нараховано відсотки, позаяк строк кредитування, зазначений в договорі становить 15 днів, а відсотків нараховано ще за 60 днів. Зауважував, що закінченням строку договору припиняється нарахування процентів за договором. Тому нараховані позивачем 21000, 00 грн не відповідають ні наданим доказам, ні судовій практиці, ні законодавству. Також заперечував проти нарахованої комісії за надання кредиту у розмірі 700,00 грн. Посилався, що позивачем фактично не підтверджено жодним належним та допустимим доказом наявність заборгованості та розмір такої заборгованості, який зазначено позивачем. Надав суду контрозрахунок: 30 082,50 - 21 000 - 700 = 8382,50 грн. Зазначив, що ймовірна сума, яка може бути задоволена судом, становить 8 382,50 грн. Також зауважував, що факт надання кредиту має доводитись первинними документами, а не платіжним дорученням від фінансово-розрахункової установи, яка, по-перше, не є первинним бухгалтерським документом, а по-друге, позивачем не надано доказів того, що зазначена установа взагалі має право видавати зазначені платіжні доручення та перераховувати грошові кошти від імені позивача будь-кому. 29 серпня 2025 року через підсистему «Електронний суд» від представника позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» - адвоката Усенка М.І. надійшла відповідь на відзив, в якій представник позивача посилався, що аргументи, наведені у відзиві на позовну заяву є безпідставними та такими, що спрямовані на уникнення відповідальності за невиконання зобов`язання за кредитним договором. Зазначив, що кредитодавець розміщує на своєму офіційному вебсайті інформацію, необхідну для отримання кредиту. Споживач перед укладенням договору має можливість самостійно ознайомитися з такою інформацією для прийняття усвідомленого рішення. Посилався, що на час укладання кредитного договору, діяли правила надання фінансових кредитів «Мілоан» від 13.05.2021, з чим можна ознайомитись на офіційному вебсайті. Зазначив, що вся необхідна інформація для укладення кредитного договору розміщена на сайті Кредитодавця та, зокрема, в Особистому кабінеті Позичальника, Правилах надання грошових коштів у позику та безпосередньо у кредитному договорі, після ознайомлення з якою відповідач, погодившись на умови, підписав кредитний договір. Зазначив, що позивачем було надано до суду копію кредитного договору, який укладався в електронній формі. Щодо розбіжності в часі у довідці про ідентифікацію та анкеті заяві при передачі кредитних документів по даній справі посилався, що ТОВ «Мілоан» доводить до відома та підтверджує, що під час формування Анкет-заяв на кредит використовується час за Грінвічем (UTC), що обумовлено технічними особливостями роботи серверного програмного забезпечення. Натомість, при підписанні Кредитних договорів, дата та час фіксуються відповідно до місцевого часу - за часовим поясом місця реєстрації Позичальника, тобто за Київським часом (Kyiv Time), який змінюється протягом року. Посилався, що твердження відповідача про відсутність ідентифікації та неукладеності договору спростовуються наявними в матеріалах справи доказами, які додані до позовної заяви. Всупереч твердженням відповідача, в матеріалах справи наявна довідка про ідентифікацію клієнта, яка підтверджує, що клієнт [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , з яким укладено договір №4869929 від 09.07.2021, отримав одноразовий ідентифікатор W13844, та вказано номер телефону, на який відправлено ідентифікатор. Крім того, у Довідці про ідентифікацію передбачено усі персональні дані відповідача, зокрема РНОКПП та дату народження, що дає можливість його ідентифікувати. Зазначив, що оскільки ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» не мало інших доказів, які б підтверджували перерахування коштів на рахунок [PERSON] , одночасно з позовною заявою було подано клопотання про витребування необхідних документів. Однак в данному клопотанні було відмовлено, у зв`язку з ненаданням позивачем доказів вжиття заходів для отримання цього доказу самостійно. Товариство вважає є об`єктивні причини звернутися з клопотанням про витребуванням доказів повторно із доказами звернення до АТ «ПриватБанк» самостійно. Посилався, що умова Договору про комісійну не суперечить вимогам законодавства України. Тому, сплачені кошти по комісії не підлягають поверненню відповідачу та не можуть бути зараховані як кошти щодо погашення тіла та відсотків кредиту. Щодо нарахованих відсотків зазначив, що умовами кредитного договору сторони передбачили порядок продовження строку кредитування та умови і строк нарахування процентів за користування кредитом. Відповідно до п. 2.4.1 Договору позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом не пізніше терміну, передбаченого п. 1.4 (у даному випадку - 24.07.2021), а у випадку пролонгації - не пізніше дати завершення періоду, на який продовжено строк кредитування. Зазначив, що матеріали справи не містять доказів, які б свідчили про виконання відповідачем своїх зобов`язань з повернення коштів за тілом кредиту у строк, визначений договором, тобто до 24.07.2021. Відповідно, останній продовжив користуватись кредитними коштами, а тому пролонгація дії кредитного договору відбулась автоматично, що відповідає п. 2.3 договору. Таким чином, у період з 09.07.2021 по 24.07.2021, що є строком кредитування, нарахування процентів на залишок кредиту здійснювався кредитором за ставкою 1,25% відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом (сума процентів за користування кредитом у визначений договором строк кредитування становить 1312,50 грн, що відповідає п. 1.5.2 та відомості про щоденні нарахування). У зв`язку з продовження користування відповідачем кредитними коштами, у періоди з 25.07.2021 по 22.09.2021, строк кредитування продовжився на підставі п. 2.3.1.2 Договору, і нарахування процентів здійснювалось кредитором за процентною ставкою 5,00% від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом. Відповідно до п. 2.3.1.2. кредитного договору, позичальник може збільшити строк кредитування на 1 (один) день шляхом продовження користування кредитними коштами після завершення строку кредитування (з урахуванням всіх пролонгацій). Таке збільшення (продовження) строку кредитування відбувається кожен раз коли позичальник продовжує користуватись кредитними коштами після спливу раніше визначеного строку кредитування, але загалом не може перевищувати 60 днів. У зв`язку із продовження користування відповідачем кредитними коштами, у періоди з 24.07.2021 по 22.09.2021, строк кредитування був продовжений на підставі п. 2.3.1.2 Договору, і нарахування процентів здійснювалось кредитором за стандартною (базовою) процентною ставкою 5,00% від фактичного залишку кредиту за кожен день користування (пролонгації) кредитом. Отже, на думку представника позивача, твердження відповідача є помилковим, оскільки згідно з п. 2.3.1.2 Договору строк кредитування не закінчився 15.07.2021, у зв`язку з продовженням позичальником користування кредитними коштами. 09 вересня 2025 року через підсистему «Електронний суд» від представника відповідача [PERSON] - адвоката Лисенка А.О. надійшли заперечення на відповідь на відзив, в яких останній зазначив, що відповідач підтримує свою позицію, викладену у відзиві на позовну заяву. Рух справи Салтівський районний суд міста Харкова ухвалою від 30 червня 2025 року відкрив провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін, призначив судове засідання, відмовив у задоволенні клопотання позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» про витребування доказів. Представником позивача до відповіді на відзив було додано клопотання про витребування доказів, яке суд залишає без задоволення з огляду на таке. За правилами ч. 1 ст. 84 ЦПК України учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений у частинах другій та третій статті 83 цього Кодексу. Якщо таке клопотання заявлено з пропуском встановленого строку, суд залишає його без задоволення, крім випадку, коли особа, яка його подає, обґрунтує неможливість його подання у встановлений строк з причин, що не залежали від неї. Положеннями ч. 2, 3 ст. 83 ЦПК України унормовано, що позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи. У клопотанні представника позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» про витребування доказів від 29 серпня 2025 року відсутні обґрунтування неможливості подання такого клопотання у встановлений строк з причин, що не залежали від нього. З огляду на те, що представником позивача ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» не заявлено клопотання про поновлення строку на подачу клопотання про витребування доказів, то відповідно до вимог ч. 1 ст. 84 ЦПК України клопотання представника відповідача про витребування доказів належить залишити без задоволення. Участь у справі сторін та інших учасників справи Представник позивача в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином та своєчасно, 13 жовтня 2025 року через підсистему «Електронний суд» від представника позивача - адвоката Усенка М.І. надійшла заява про розгляд справи за відсутності представника ТОВ Фінансова Компанія «Кредит-Капітал». Відповідач та його представник - адвокат Лисенко А.О. у удове засідання, призначене на 13.10.2025 на 09-00 годину не з`явилися, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялися належним чином та своєчасно, про причини неявки суду не повідомили. Згідно з ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. З огляду на те, що в справі є достатні дані про права і взаємовідносини сторін, учасники справи належним чином та своєчасно повідомлені про дату, час і місце судового засідання, представник позивача надав заяву про розгляд справи за його відсутності, відповідач скористався процесуальним правом на подання відзиву на позов, суд вважає за можливе проводити розгляд справи за відсутності сторін. Ураховуючи, що в судове засідання не з`явились всі учасники справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. За правилами ч. 4, 5 ст. 268 ЦПК України у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. З урахуванням положень ч. 4, ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення цього рішення суду є 17 жовтня 2025 року. Фактичні обставини справи, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин 09.07.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» та [PERSON] укладено Договір про споживчий кредит №4869929, згідно якого Кредитодавець зобов`язується на умовах визначених цим Договором, на строк визначений п.1.3. Договору надати Позичальнику грошові кошти у сумі визначеній у п.1.2. Договору, а Позичальник зобов`язується повернути Кредитодавцю кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом у встановлений п. 1.4 Договору термін та виконати інші зобов`язання у повному обсязі на умовах та в строки/терміни, що визначені Договором. Кредит надається з метою задоволення потреб Позичальника не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю та виконанням обов`язків найманого працівника. Типом кредиту є кредит. Сума (загальний розмір) кредиту становить 7000,00 гривень. Кредит надається строком на 15 днів з 09.07.2021 (строк кредитування). Термін (дата) повернення кредиту і сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом (дата платежу): 24.07.2021. Загальні витрати Позичальника за кредитом, що включають загальну суму зборів, платежів та інших витрат позичальника, пов`язаних з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, включаючи проценти за користування кредитом та комісії складають 2082,50 грн в грошовому виразі та 56,430.00 відсотків річних у процентному значенні (орієнтовна реальна річна процентна ставка), і включає в себе складові, визначені у п.п. 1.5.1-1.5.2 Договору. Орієнтовна загальна вартість кредиту для Позичальника, що складається з суми загального розміру кредиту та загальних витрат за кредитом складає 9082,50 грн. Комісія за надання кредиту: 770, 00 грн, яка нараховується за ставкою 11.00 відсотків від суми кредиту одноразово. Проценти за користування кредитом: 1312,50 грн, які нараховуються за ставкою 1,25 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. Стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5.00 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом. Тип процентної ставки за цим Договором: фіксована. Особливості нарахування процентів визначені п.п.2.2, 2.3 цього Договору. У розділі 2 Договору сторонами погоджено, що кредитні кошти надаються Позичальнику шляхом переказу на Картковий рахунок. Згідно з п. 6.3 Договору, приймаючи пропозицію Товариства про укладення цього кредитного Договору Позичальник також погоджується з усіма додатками та невід`сєними частинами (у т.ч. Правилами, Паспортом споживчого кредиту та Графіком платежів) Договору в цілому. Цей договір, що складається з Правил та індивідуальної частини (з додатками № 1 та № 2), набуває чинності з моменту його укладення в електронній формі, а права та обов`язки сторін, що ним обумовлені, з моменту отримання кредиту, який визначається згідно Правил та відповідно до способу надання кредиту, визначеному у п.2.1 цього договору. Строк дії цього договору складає період, що обчислюється з моменту його укладення і до моменту повного фактичного виконання сторонами своїх зобов`язань. Сторони домовились, що повне виконання зобов`язань повинно відбутись не пізніше дати встановленої п.1.4 договору (п. 7.1 Договору). Відтак, Договір про споживчий кредит № 4869929 від 09.07.2021, паспорт споживчого кредиту №4869929, що є Додатком №2 до Договору про споживчий кредит, Додаток №1 до Договору про споживчий кредит №4869929 від 09.07.2021 - Графік платежів за Договором про споживчий кредит, складають єдиний кредитний договір (а.с. 28 зворот-33). Відповідно до даних, які містяться у довідці про ідентифікацію, [PERSON] , з якою укладено договір №4869929 від 09.07.2021, ідентифікований ТОВ «Мілоан». Акцепт договору позичальником (підписання аналогом ЕЦП у формі одноразового ідентифікатора): одноразовий ідентифікатор W13844, час відправки ідентифікатора позичальнику 09.07.2021 14:04, номер телефону [NUMBER] (а.с. 34). Згідно з даними, які містяться у платіжному дорученні 50831701 від 09.07.2021, ТОВ «Мілоан» перерахувало 7000,00 гривень [PERSON] , з призначенням платежу: кошти згідно договору 4869929 (а.с. 34 зворот). 18 жовтня 2021 року ТОВ «Мілоан» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» уклали договір відступлення прав вимоги № 77-МЛ, на умовах якого ТОВ «Мілоан» передає (відступає) ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» за плату, а ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» приймає належні ТОВ «Мілоан» права грошової вимоги (Права Вимоги) до Боржників за Кредитними Договорами вказаними у Реєстрі Боржників, укладеними між Кредитором і Боржниками (Портфель Заборгованості) (а.с. 36-40). Згідно з п. 7.1 Договору відступлення прав вимоги №77-МЛ, в якості компенсації (відступлення) Прав Вимоги, ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» протягом 5 робочих днів з моменту підписання цього Договору сплачує ТОВ «Мілоан» плату в розмірі, що станом на дату підписання сторонами цього Договору складає 3 104 629,65 грн без ПДВ. До позовної заяви додано копію Акту приймання-передачі Реєстру Боржників від 18 жовтня 2021 року по Договору відступлення прав вимоги №77-МЛ від 18 жовтня 2021 року, укладений між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал», згідно з яким ТОВ «Мілоан» передав, а ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» прийняв Реєстр Боржників Кредитора від 18 жовтня 2021 року, кількість боржників - 3 690, загальна сума заборгованості: 82 523 710,17 грн (а.с. 41). Відповідно до Витягу з реєстру боржників до договору відступлення прав вимог №77-МЛ від 18.10.2021 ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» набуло права грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №4869929 від 09.07.2021 в сумі 30 082,50 грн, з яких залишок по тілу кредиту - 7000,00 грн; залишок по відсотках - 22 312,50 грн; залишок по комісії - 770,00 грн (а.с. 40 зворот). Згідно з копією платіжного доручення № 47756 від 19 жовтня 2021 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» сплатив Товариству з обмеженою відповідальністю «Мілоан» на виконання вимог договору відступлення прав вимоги №77-МЛ від 18 жовтня 2021 року в сумі 3 104 629,65 грн (а.с. 41 зворот). До позовної заяви позивачем додано Відомість про щоденні нарахування та погашення за кредитним договором №4869929, складеною ТОВ «Мілоан», згідно з якою 09.07.2021 [PERSON] нараховано кредит в сумі 7000,00 грн та комісію за оформлення кредиту в сумі 770,00 грн. З 10.07.2021 по 24.07.2021 нараховано проценти згідно з п. 1.5.2 договору, з 25.07.2021 по 22.09.2021 нараховано відсотки згідно з п.п. 1.6, 2.3.1.2 договору (а.с. 35). Мотиви, з яких виходив суд, застосовані норми права та висновки суду За правилами ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Правилами ч. 1 ст. 1054 ЦК України унормовано, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Положеннями ч. 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). За змістом ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Вимогами ст. 639 ЦК України визначено, що якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Правові відносини у сфері електронної комерції під час вчинення електронних правочинів в Україні регулюються Законом України «Про електронну комерцію», який визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції. Положеннями ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» унормовано, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Згідно зі ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Положеннями ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Правилами ч. 1 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» закріплено, що електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору; одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. За змістом ч. 1, 2 ст. 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувача електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. Лише наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх. Згідно з ч. 3 ст. 207 ЦК України використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. Як це унормовано вимогами ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); правонаступництва; виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); виконання обов`язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом. Правилами ст. 513 ЦК України визначено, що правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні, яке виникло на підставі правочину, що підлягає державній реєстрації, має бути зареєстрований в порядку, встановленому для реєстрації цього правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до вимог ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням, як це визначено положеннями ст. 516 ЦК України. Правилами ст. 517 ЦК України закріплено, що первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні. Відповідно до ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, як це закріплено вимогами ст. 526 ЦК України. Положеннями ст. 610 ЦК України унормовано, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, що закріплено вимогами ст. 611 ЦК України визначає. За змістом ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином, що визначено положеннями ст. 599 ЦК України. З договору про споживчий кредит №4869929 від 09 липня 2021 року укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» та [PERSON] вбачається, що у відповідності до вимог частини 1 статті 638 ЦК України між сторонами досягнуто згоди щодо всіх істотних умов договору, який оформлено в електронній формі з використанням одноразового ідентифікатору W13844, і такі дії сторін відповідають приписам чинного законодавства. Також матеріали справи містять належні докази щодо надання кредиту 09 липня 2021 року, зокрема платіжне доручення № 50831701 від 09 липня 2021 року. Виходячи з викладеного, позивачем надано належні та допустимі докази укладення договору про споживчий кредит №4869929 від 09 липня 2021 року та отримання [PERSON] коштів в сумі 7 000,00 грн. Відтак, позовні вимоги ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» в частині стягнення з відповідача заборгованості за тілом кредиту в сумі 7000,00 грн підлягають задоволенню. У свою чергу, вирішуючи питання щодо розміру заборгованості за процентами, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, суд керується таким. Позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за процентами в сумі 22 312,50 грн, посилаючись у відповіді на відзив на те, що відбулася пролонгація дії кредитного договору автоматично, позаяк відповідач продовжив користуватись кредитними коштами, що відповідає п. 2.3 договору. Таким чином, у період з 09.07.2021 по 24.07.2021, що є строком кредитування, нарахування процентів на залишок кредиту здійснювався кредитором за ставкою 1,25% відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом, у зв`язку з продовження користування відповідачем кредитними коштами, у періоди з 25.07.2021 по 22.09.2021, строк кредитування продовжився на підставі п. 2.3.1.2 Договору, і нарахування процентів здійснювалось кредитором за процентною ставкою 5,00% від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом. Щодо таких доводів позивача, суд зазначає таке. Пролонгація строку кредитування визначена пунктом 2.3. кредитного договору №4869929. Відповідно до п. 2.3.1 пролонгація вказаного в п. 1.3 Договору строку кредитування може відбуватися на пільгових або стандартних (базових) умовах, таким чином: Пролонгація на пільгових умовах: позичальник має право неодноразово продовжувати строк кредитування за умови, що кредитодавцем надана така можливість позичальнику відповідно до розділу 6 Правил надання фінансових кредитів (послуг) товариством, що розміщені на вебсайті товариства miloan.ua і є невід`ємною частиною цього договору. Для продовження строку кредитування за цим пунктом позичальник має вчинити дії, передбачені розділом 6 Правил, у т.ч. сплатити комісію за управління та обслуговування кредиту та певну частку заборгованості по кредиту. Якщо позичальник здійснює продовження строку кредитування (пролонгацію) на пільгових умовах, проценти за користування кредитом протягом періоду, на який продовжено строк кредитування, нараховуються за ставкою, визначеною пунктом 1.5.2. договору (пункт 2.3.1.1.). Пролонгація на стандартних (базових) умовах: позичальник може збільшити строк кредитування на 1 (один) день шляхом продовження користування кредитними коштами після завершення строку кредитування (з урахуванням всіх пролонгацій). Таке збільшення (продовження) строку кредитування відбувається кожен раз коли Позичальник продовжує користуватися кредитними коштами після спливу раніше визначеного строку кредитування, але загалом не може перевищувати 60 днів (п. 2.3.1.2). Як убачається з Відомості про щоденні нарахування та погашення за кредитним договором №4869929, складеною ТОВ «Мілоан», та наданою позивачем в обґрунтування позовних вимог, нарахування процентів за період з 10.07.2021 по 24.07.2021 здійснювалося за процентною ставкою, визначеною у п. 1.5.2 договору; за період з 25.07.2021 по 22.09.2021 - за процентною ставкою, визначено у п. 1.6 договору, а також згідно з п. 2.3.1.2 договору, який стосується саме «Пролонгації на стандартних (базових умовах)» та стягнення процентів за користування кредитом. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. За правилами ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Як дійшла висновку Велика Палата Верховного Суду у постанові від 28 березня 2018 року, прийнятій у справі № 444/9519/12, провадження № 14-10цс18), право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи в разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Велика Палата Верховного Суду відхилила аргументи позивача про те, що на підставі статті 599 та частини четвертої статті 631 ЦК України він мав право нараховувати передбачені договором проценти до повного погашення заборгованості за кредитом. При цьому вказала, що зі спливом строку кредитування припинилося і право позивача нараховувати проценти за кредитом. Аналогічного змісту правові висновки також викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року, прийнятій у справі №202/4494/16-ц, провадження №14-318цс18. Велика Палата Верховного Суду в постанові від 04 лютого 2020 року, прийнятій у справі №912/1120/16, провадження № 12-142гс19, дійшла висновку, що «у межах кредитного договору позичальник отримує позичені кошти у своє тимчасове користування на умовах повернення, платності і строковості. У постановах Великої Палати Верховного Суду уже неодноразово вказувалося на те, що цивільне законодавство передбачає як випадки, коли боржник правомірно користується наданими йому коштами та має право не сплачувати кредитору свій борг протягом певного узгодженого часу, так і випадки, коли боржник повинен сплатити борг кредитору, однак не сплачує коштів, користуючись ними протягом певного строку неправомірно. Зокрема, відносини щодо сплати процентів за одержання боржником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу врегульовані частиною першою статті 1048 ЦК України. Такі проценти є звичайною платою боржника за право тимчасово користуватися наданими йому коштами на визначених договором та законодавством умовах, тобто у межах належного та добросовісного виконання сторонами договірних зобов`язань, а не у випадку їх порушення. Натомість наслідки прострочення грошового зобов`язання (коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх) також урегульовані законодавством. У випадках, коли боржник порушив умови договору, прострочивши виконання грошового зобов`язання, за частиною першою статті 1050 ЦК України застосуванню у таких правовідносинах підлягає положення статті 625 цього Кодексу. Проценти, встановлені статтею 625 ЦК України, підлягають стягненню саме при наявності протиправного невиконання (неналежного виконання) грошового зобов`язання. Тобто, проценти, що стягуються за прострочення виконання грошового зобов`язання за частиною другою статті 625 ЦК України є спеціальним видом відповідальності за таке порушення зобов`язання. На відміну від процентів, які є звичайною платою за користування грошима, зокрема за договором позики, до них застосовуються загальні норми про цивільно-правову відповідальність. Оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма частини першої статті 1048 ЦК України і охоронна норма частини другої статті 625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно. Тому за період до прострочення боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та частини першої статті 1048 ЦК України як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні проценти відповідно до частини другої статті 625 ЦК України як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання». Суд звертає увагу, що доказів на підтвердження тих обставин, що після 24.07.2021 кредитний договір було автоматично пролонговано та строк користування кредитом було продовжено до 22.09.2021, позивачем суду не надано, як і не містять таких доказів матеріали справи, а несплата та/або несвоєчасна сплата позичальником кредитних платежів не може слугувати належною підставою для продовження строку користування кредитом без наявності волевиявлення сторін, зокрема вчинення відповідних дій. Таким чином, вирішуючи питання щодо позовних вимог ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» про стягнення з відповідача на користь позивача процентів за користування кредитними коштами відповідно до умов кредитного договору №4869929 від 09.07.2021, як плати за надану позику (кредит) за стандартною процентною ставкою 1,25% в день, та яка, відповідно, становить 87,50 гривень в день (1,25 х 7 000,00 = 87,50), то, в розумінні вимог ч. 1 ст. 1048 ЦК України, заборгованість відповідача за період з 09.07.2021 по 24.07.2021 (15 днів), тобто в межах строку кредитування, становить 1 312,50 гривень (87,50 грн х 15 = 1 312,50). Відтак, з відповідача [PERSON] на користь позивача підлягають стягненню проценти за користування кредитними коштами в сумі 1 312,50 грн. З огляду на наведене вище, суд доходить висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача [PERSON] на користь ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» заборгованості в сумі 8 312,50 грн, з яких: 7000,00 грн - заборгованість за тілом кредиту, 1312,50 грн - заборгованість за процентами. У свою чергу, що стосується заявлених позивачем ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» вимог щодо стягнення з відповідача комісії, суд керується таким. Згідно з абз. 3 ч. 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції станом на 01 січня 2017 року - остання редакція до набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування») кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною. 10 червня 2017 року набрав чинності Закон України «Про споживче кредитування» від 15 листопада 2016 року №1734-VІІІ. Цей Закон визначає загальні правові та організаційні засади споживчого кредитування в Україні відповідно до міжнародно-правових стандартів у цій сфері, у зв`язку з чим, у Законі України «Про захист прав споживачів» текст статті 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування». Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит. Правилами ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування» визначено, що умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Таким чином, Законом України «Про споживче кредитування» безпосередньо передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту. На виконання вимог, у тому числі, п. 4 ч. 1 ст. 1 та ч. 2 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» Правління Національного банку України постановою від 08 червня 2017 року №49 затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі - Правила про споживчий кредит). Цією ж постановою визнано такою, що втратила чинність, постанову Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року №168 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту». Відповідно до п. 5 Правил про споживчий кредит банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, - щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил. Банк має право обчислювати загальні витрати за споживчим кредитом, базуючись на припущенні, що платежі за послуги банку залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит, якщо договір про споживчий кредит містить умови, що дозволяють зміну процентної ставки та/або інших платежів за послуги банку, включених до загальних витрат за споживчим кредитом, і така зміна не може бути визначена на момент обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки (пункт 8 Правил про споживчий кредит). Згідно з додатком 1 до Правил про споживчий кредит загальні витрати за споживчим кредитом, тобто витрати споживача, уключаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги банку (у тому числі за ведення рахунків) та кредитного посередника (за наявності), які сплачуються споживачем і пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту. З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» (10 червня 2017 року), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у пункті 31.29 постанови від 13 липня 2022 року у справі №496/3134/19 (провадження № 14-44цс21). Як виснував Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 31.07.2025, прийнятій у справі №199/441/21, провадження №61-9002св23, положення договору про надання споживчого кредиту, які передбачають здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні Закону «Про споживче кредитування», є нікчемними. Верховний Суд України у постанові від 16 листопада 2016 року у справі №6-1746цс16 вказав, що відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року №168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо). Вказане відповідає правовій позиції, викладеній у постанові Верховного Суду від 11.03.2020 року у справі №708/195/19. Як уже зазначалося судом вище, умовами укладеного між ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» та [PERSON] договору встановлено комісію за надання кредиту, тобто фактично встановлено плату позичальника за дії, які не є послугою в розумінні Закону України «Про споживче кредитування». Ураховуючи наведене, умови щодо обов`язку позичальника сплачувати комісію за обслуговування кредиту, є нікчемними. Частиною четвертою статті 42 Конституції України передбачено, що держава захищає права споживачів, здійснює контроль за якістю і безпечністю продукції та усіх видів послуг і робіт, сприяє діяльності громадських організацій споживачів. Згідно з положеннями ч. 1 ст. 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком. Банкам забороняється вимагати від клієнта придбання будь-яких товарів чи послуг від банку або від спорідненої чи пов`язаної особи банку як обов`язкову умову надання банківських послуг, як це закріплено вимогами ч. 3 ст. 55 вказаного Закону. Як унормовано положеннями ч. 3 ст. 13 ЦК України, не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. Правилами ч. 1, ч. 2 ст. 228 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним. За змістом ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Таким чином, суд доходить висновку про те, що послуга з надання споживчого кредиту є діяльністю банку або іншої фінансової установи з передачі споживачу коштів на придбання продукції для його особистих потреб, а тому встановлення кредитором будь-яких зборів, комісій, платежів за інші дії, ніж надання коштів на придбання продукції, не відповідає змісту кредитних правовідносин. Виходячи із принципів справедливості та добросовісності, на позичальника не може бути покладено обов`язок сплачувати платежі за послуги, які ним фактично не замовлялись і які банком фактично не надавались, а встановлення платежів за такі послуги заборонено нормативно-правовими актами. З огляду на викладене вище, положення Договору №4869929 від 09.07.2021 про сплату позичальником на користь банку комісії за надання кредиту (пункт 1.5.1. Договору) суперечать положенням ч. 1, ч. 2 ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування» і є нікчемними з моменту укладення цього правочину. За таких обставин, ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» без належних на те правових підстав нарахована комісія за надання кредиту на загальну суму 770,00 гривень, а відтак, позовні вимоги ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» про стягнення з [PERSON] заборгованості за комісією є необґрунтованими з наведених вище підстав та задоволенню не підлягають. Розподіл судових витрат Згідно з платіжною інструкцією №12298 від 23 червня 2025 року при пред`явленні позову до суду через підсистему «Електронний суд» позивачем були понесені витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 422,40 гривень. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, а саме судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог позивача - на 27,63% (в сумі 8 312,50 гривень), з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору в сумі 669,31 гривень (8 312,50 гривень (сума задоволених позовних вимог) х 100% : 30 082,50 гривень (загальна сума позовних вимог) = 27,63% х 2 422,40 гривень (сума сплаченого судового збору). Крім зазначеного, у пред`явленому позові позивач просить стягнути з відповідача на свою користь витрати на професійну правничу допомогу адвоката в сумі 7 000,00 гривень. У відзиві на позов, представник відповідача зазначив, що, на їх думку, підстави для стягнення витрат на правничу допомогу відсутні у зв`язку з їх завищеністю та необґрунтованістю. Посилався, що по своїй суті дана справа не є складною за її змістом, за складання позовної заяви, яка є по суті шаблоном, що підтверджує додаткова угода до договору про надання правничої допомоги, де вбачається низка позичальників, по яким провадяться однакові дії щодо стягнення заборгованості, а отже представником позивача виставлена значно завищена ціна, яка є не співмірною зі складністю справи. Суд, вивчивши матеріали справи, аргументи відповідача щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу адвоката, викладені у відзиві на позовну заяву, доходить таких висновків. Так, судом встановлено, що між позивачем ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» та Адвокатським об`єднанням «Апологет» 02 червня 2025 року було укладено договір про надання правової (правничої) допомоги №0206. Відповідно до Акту №347 наданих послуг (правової (правничої) допомоги) від 16.06.2025, сторони підтвердили факт надання Адвокатським об`єднанням «Апологет» та прийняття ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» послуг відповідно до положень укладеного ними Договору про надання правової (правничої) допомоги №0206 від 02 червня 2025 року: боржник: [PERSON] , РНОКПП: [NUMBER] , кредитний договір: 4869929, сума наданих послуг відповідно до Договору складає: 7000,00 грн. У п. 6 Акту зазначено, що ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» зобов`язаний зробити перерахунок суми наданих послуг на рахунок АО «Апологет» протягом 1 року з моменту підписання Акту. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. За змістом ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини. Разом із тим чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу. Відповідно до положень частини першої, пункту 1 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі №826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) вказано, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Велика Палата Верховного Суду вже вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, та постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18. Крім того, у постанові Верховного Суду від 20 січня 2021 року у справі № 750/2055/20 вказано, що саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони. Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності. У постанові Об`єднаної палати Верховного Суду від 03.10.2019 року у справі №922/445/19 висловлено правову позицію, згідно з якою розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою. При визначенні суми відшкодування понесених особою витрат на професійну правничу допомогу суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їх дійсності та необхідності), а також критерію розумності їх розміру, виходячи із конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Витрати на правничу допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правничу допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесені витрати на правничу допомогу, а саме: надано договір на правничу допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (наприклад, квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження або інший розрахунковий документ). При цьому, матеріали справи повинні містити докази на підтвердження виконаних об`ємів робіт, їх кількості та видів. У справі «East/West Alliance Limited проти України», заява №19336/04 від 23.01.2014 Європейський суд з прав людини вказав, що заявник має право на компенсацію судових витрат та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим. У справі «Лавентс проти Латвії», заява №58442/00 від 28.11.2002 Європейський суд з прав людини дійшов висновку, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. За змістом пункту 1 частини 2 статті 137 ЦПК України визначена процедура відшкодування витрат на професійну правову допомогу, однією з особливостей якої є те, що відшкодуванню підлягають витрати, незалежно від того, чи їх фактично сплачено стороною на момент вирішення судом питання про розподіл судових витрат, чи тільки має бути сплачено. На думку суду, відсутність доказів оплати вказаних послуг не свідчить про наявність підстав для відмови у задоволенні заяви позивача, враховуючи позицію ВС, що викладена у постановах від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, від 21 січня 2021 року у справі №280/2635/20, від 19 травня 2021 року у справі № 754/12116/18. Правилами ч. 2 ст. 141 ЦПК України унормовано, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. В розумінні п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Суд, ураховуючи обсяг виконаної адвокатом Усенком М.І. роботи, беручи до уваги, що справа, яка розглядається судом, за своєю категорією в розумінні п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України відноситься до малозначних справ, беручи до уваги обсяг правової допомоги, наданої адвокатом, доходить висновку, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати на професійну правничу допомогу адвоката пропорційно розміру задоволених позовних вимог на 27,63% - в сумі 1 934,10 гривень (27,63% х 7 000,00 гривень / 100 = 1934,10). Крім того, у відзиві на позов представником відповідача зазначено, що розмір витрат на правничу допомогу, понесених відповідачем, орієнтовно складає 10 000,00 грн. Докази будуть долучені до справи до ухвалення рішення суду або протягом 5-ти днів з дня його ухвалення. Виходячи з наведеного та, враховуючи вимоги ч. 8 ст. 141 ЦПК України, суд вважає необхідним призначити судове засідання для вирішення питання про витрати на професійну правничу допомогу та встановити відповідачу [PERSON] строк для подання доказів щодо розміру понесених ним витрат на професійну правничу допомогу. На підставі викладеного,

Outcome: partial