Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-14 00:00:00

у травні 2025 року [PERSON] звернувся до Дарницького районного суду міста Києва з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики. В обгрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 21 листопада 2022 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір про надання грошових коштів на суму 38600,00 грн. [PERSON] мав повернути зазначені кошти до 15 грудня 2022 року, однак станом на день подачі даного позову до суду кошти так і не були повернуті. У зв`язку із викладеним позивач просить суд стягнути із [PERSON] вказані грошові кошти та суму сплаченого судового збору. Відповідно до протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 16 червня 2025 року позовну заяву було передано для розгляду судді Шаповаловій К.В. Відповідно до інформації з електронного реєстру територіальної громади м. Києва «ГІОЦ/КМДА», [PERSON] , значиться зареєстрованим за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою суду від 19 червня 2025 року було відкрито провадження у справі та вирішено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження із проведенням судового засідання 05 серпня 2025 року о 12:00 год. 04 серпня 2025 року до суду надійшла заява представника позивача про розгляд справи за її відсутності. У судове засідання призначене на 05 серпня 2025 року учасники справи не з`явилися, про час, дату та місце розгляду справи повідомлялися належним чином. Ухвалою суду від 05 серпня 2025 року було визнано обов`язковою явку позивача у судове засідання для надання для огляду суду оригіналу розписки від 21 листопада 2022 року. Судове засідання було відкладено на 02 вересня 2025 року на 11:00 год. Судове засідання призначене на 02 вересня 2025 року не відбулося у зв`язку із тривалою повітряною тривогою, та згодом було призначено на 08 жовтня 2025 року на 10:00 год. У судове засідання 08 жовтня 2025 року з`явилася представник позивача, відповідач до суду не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про що свідчать матеріали справи. Представником позивача було надано суду для огляду оригінал розписки від 21 листопада 2022 року. Дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані у справі докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, заслухавши пояснення представника позивача, суд дійшов наступного висновку. Судом було встановлено, що між позивачем та відповідачем 22 листопада 2022 року було укладено договір позики у вигляді розписки, відповідно до якої [PERSON] надав [PERSON] кошти у розмірі 38 600,00 грн, а [PERSON] , в свою чергу, зобов`язався повернути вказані кошти у строк до 15 грудня 2022 року. Станом на день подачі позовної заяви до суду кошти не були повернуті позикодавцю. За правилами частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Так, в постанові Верховного Суду України від 02 липня 2014 року у справі №6-79цс14 зазначено, що «відповідно до норм статей 1046, 1047 ЦК України договір позики (на відміну від договору кредиту) за своєю юридичною природою є реальною односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобов`язанням повернення) певної грошової суми, так і дати її отримання». Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За частиною першою статті 16 ЦК України, частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 525 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із статтею 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Частиною першою статті 530 ЦК України передбачено, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). В силу частини першої статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Судом встановлено, що відповідач не виконував умови договору та станом на 13 травня 2025 року (день подання позову до суду) не виконав свої зобов`язання за договором позики, зокрема не повернув суму позики у визначений строк. Враховуючи встановлені судом обставини та докази надані позивачем до позову, зважаючи на те, що судом встановлено, що кошти фактично були передані від позивача відповідачу, відповідач не спростував належними, достатніми та достовірними доказами факт отримання коштів від позивача в розмірі 36 800,00 грн а також не довів відсутність у нього обов`язку щодо повернення таких коштів, суд дійшов висновку, що позовні вимоги щодо стягнення з відповідача на користь позивача суми позики в розмірі 36 800,00 грн підлягають задоволенню. Згідно із частиною третьою статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Отже, зважаючи на встановлені обставини та наведені положення Закону, суд дійшов висновку про обґрунтованість і доведеність позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики у розмірі 36 800,00 грн, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до статті 141 ЦПК України суд присуджує з відповідача на користь позивача судовий збір у сумі 1211,20 грн.

Outcome: approved