Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-14 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із вищевказаною заявою, відповідно до вимог якої просив: встановити факт загибелі (смерті) в Донецькій області, Покровського району, с. Новоолександрівка військовослужбовця Збройний Сил України [PERSON] , під час дії воєнного стану, під час захисту Батьківщини, внаслідок збройної агресії російської федерації проти України. В обґрунтування заяви зазначає, що [PERSON] є рідним братом [PERSON] , який проходив військову службу в військові частині [NUMBER] . 26.07.2024 року солдат [PERSON] зник безвісти під час виконання завдань з оборони Держави в Донецькій області, Покровського району, с. Новоолександрівка. 26.07.2024 року під час виконання бойового завдання в районі проведення бойових дій в Донецькій області, Покровського району, с. Новоолександрівка, зв?язок з [PERSON] було втрачено. З цього часу місце його перебування невідоме, жодної інформації про нього не надано ні підрозділом, в якому він служив, ні відповідними державними органами. Згідно з документами, які були надані військовою частиною [NUMBER] (матеріали службового розслідування), його вважають зниклим безвісти з 26.07.2024 року. У ході проведення службового розслідування Військовою частиною [NUMBER] встановлено, що стрілець 3 відділення стрілецького взводу 1 стрілецької роти військової частини [NUMBER] солдат [PERSON] , стрілець 2 відділення 2 стрілецького взводу 1 стрілецької роти військової частини [NUMBER] солдат [PERSON] та стрілець-помічник гранатометника 3 відділення 2 стрілецького взводу 1 стрілецької роти військової частини [NUMBER] солдат [PERSON] перебували на позиції «[INFO]» поблизу н.п. Новоолександрівка Донецької області і внаслідок штурмових дій та мінометних обстрілів противника перестали виходити на зв?язок. Дана подія пов?язана зведенням бойових дій та діями збоку противника сталася під час виконання завдання військовослужбовцями під час здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації. Незважаючи на проведені пошукові заходи, жодних достовірних відомостей про місце перебування чи можливе повернення [PERSON] не встановлено. Таким чином, у відповідності до вимог ст. 46 Цивільного кодексу України та ст. 273 Цивільного процесуального кодексу України, є підстави для встановлення факту смерті особи, яка зникла безвісти за особливих обставин, зокрема - під час виконання військового обов?язку у зоні бойових дій. Встановлення факту смерті [PERSON] необхідне для: внесення відомостей до Єдиного державного реєстру актів цивільного стану; врегулювання питань спадкування, майнових та інших правових відносин. Для заявника встановлення факту, що має юридичне значення, а саме факту смерті брата, є необхідним для державної реєстрації смерті в органах РАЦСУ, оскільки від цього залежить виникнення особистих, сімейних, цивільних, соціально правових та майнових прав, зокрема, щодо спадкування, отримання статусу членів сім?ї загиблого військовослужбовця, допомоги сім?ї загиблого військовослужбовця, та Прошу суд врахувати, що з дня зникнення пройшло понад 10 місяців, активні бойові дії в зазначеному районі унеможливили його виживання, і враховуючи обставини та надані докази, всі підстави визнати [PERSON] померлим. Від встановлення факту загибелі військовослужбовця при виконанні військової служби внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України залежить виникнення та реалізація особистих та майнових прав заявника як члена сім?ї загиблого військовослужбовця. Тобто, відповідний юридичний факт має індивідуальний характер, оскільки породжує правові наслідки лише для заявника, а саме: отримання виплат передбачених законодавством, оформлення спадщини. Сторона заявника в судове засідання не з`явився, в прохальній частині заяви просили проводити розгляд справи за відсутності заявника та його представника. Також, 15.10.2025 року через ЄСІТС до суду від заявника надійшла заява про розгляд справи за відсутності заявника та його представника; вимоги заяви підтримують в повному обсязі. Заінтересовані особи в судове засідання не з`явилися, про час і місце розгляду справи повідомлені належним чином. Відповідно до частини другої статті 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов таких висновків. Згідно з наданих заявником [PERSON] доказів, він є рідним братом [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 22.07.1975 року та свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 28.06.2023 року. 15.08.2024 [INFO] [PERSON] було надіслано сповіщення сім`ї, відповідно до якого, "Ваш брат, солдат [PERSON] , [INFO] , стрілець-помічник гранатометника 3 відділення 2 стрілецького взводу 1 стрілецької роти військової частини [NUMBER] . зник безвісти 26.07.2024 року під час виконання завдань з оборони Держави в Донецькій області, Покровського району. с. Новоолександрівка". Із листа військової частини [NUMBER] № 2084/2400/4/9/842 від 10.06.2025 року вбачається, що "На Вашу адвокатську скаргу від 21.05.2025 року щодо невиплати грошового забезпечення [PERSON] , що належить до виплати його рідному брату - солдату [PERSON] , [INFO] , який зник безвісти 26.07.2024 року за особливих обставин під час захисту батьківщини, повідомляємо, що відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», постанови Кабінету Міністрів України від 30.11.2016 року N? 884 "Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або зниклих безвісти" (в редакціях, що були чинні до 31 січня 2025 року включно) Виплата грошового забезпечення, що належала до виплати безвісно зниклим військовослужбовцям, - братам (незалежно від ступеня споріднення) не була передбачена…У зв?язку із вищезазначеним, підставою для виплати рідному брату належного грошового забезпечення його брата, який зник безвісти, є умова, що [PERSON] був законним представником [PERSON] за відсутності особистого розпорядження першого на випадок полону (зникнення безвісти) та відсутності осіб першої черги, що мають право на отримання коштів (дружини, опікунів, піклувальників його можливих малолітніх, неповнолітніх дітей відповідно та батьків)…Тобто, враховуючи те, що [PERSON] не складав особисте розпорядження на випадок полону (зникнення безвісти) - дієздатний повнолітній брат з 1 лютого 2025 року не набуває права на отримання грошового забезпечення свого рідного брата, який зник безвісти, а може претендувати на отримання відповідних коштів у порядку спадкування за законом або заповітом у встановленому законодавством України порядку". Також судом досліджено копію матеріалів службового розслідування, проведеного відповідно до наказу командира військової частини [NUMBER] від 28.07.2024 № 505 «Про призначення службового розслідування за фактом безвісти зникнення солдата [PERSON] » з якого вбачається, що "…У ході проведення розслідування частиною [NUMBER] встановлено, що стрілець 3 відділення 1 стрілецького взводу 1 стрілецької роти військової частини [NUMBER] солдат [PERSON] , стрілець 2 відділення 2 стрілецького взводу 1 стрілецької роти військової частини [NUMBER] солдат [PERSON] стрілець-помічник гранатометника 3 відділення 2 стрілецького взводу 1 стрілецької роти військової частини [NUMBER] солдат [PERSON] перебували на позициї « [PERSON] » поблизу н.п. Новоолександрівка Донецької області і внаслідок штурмових дій та мінометних обстрілів противника перестали виходити на зв?язок. Дана подія пов?язана з веденням бойових дій та діями збоку противника та сталася під час виконання завдання зазначеними вище військовослужбовцями під час здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації. Неправомірних дій військовослужбовців, причинного зв`язку між діями військовослужбовців та подією, що трапилась, не встановлено…". Згідно з витягом із наказу командира військової частини [NUMBER] (по стройовій частині) № 253 від 31.08.2024, вважати таким, що зникли безвісти і станом на 31.08.2024 року не прибули: солдата [PERSON] . Відповідно до витягу з ЄРДР долученого до матеріалів справи, відомості про події зникнення безвісти [PERSON] було належним чином внесено в ЄРДР за № 12024270360000297 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України. Згідно з п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Згідно з частинами третьою-четвертою статті 49 ЦК України, державній реєстрації підлягають народження фізичної особи та її походження, громадянство, шлюб, розірвання шлюбу у випадках, передбачених законом, зміна імені, смерть. Реєстрація актів цивільного стану провадиться відповідно до закону. Народження фізичної особи та її походження, усиновлення, позбавлення та поновлення батьківських прав, шлюб, розірвання шлюбу, зміна імені, смерть підлягають обов`язковому внесенню до Державного реєстру актів цивільного стану громадян в органах юстиції в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Відповідно частини першої статті 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою; рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Водночас, пункт 1 розділу 5 Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18 жовтня 2000 року № 52/5, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 18 жовтня 2000 року за № 719/4940, деталізує положення статті 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» та встановлює, що підставою для державної реєстрації смерті є: а) лікарське свідоцтво про смерть (форма № 106/о) установленої форми; б) фельдшерська довідка про смерть (форма № 106-1/о) установленої форми; в) лікарське свідоцтво про перинатальну смерть; г) рішення суду про оголошення особи померлою; ґ) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час; д) повідомлення державного архіву або органів Служби безпеки України у разі реєстрації смерті осіб, репресованих за рішенням несудових та судових органів; е) повідомлення установи виконання покарань або слідчого ізолятора, надіслане разом з лікарським свідоцтвом про смерть. Отже, чинний ЦПК України містить чотири процедури, наслідком якої є ухвалення судового рішення, на підставі якого органами Державної реєстрації актів цивільного стану може бути видано свідоцтво про смерть, зокрема: встановлення факту смерті особи в певний час в разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті (пункт 8 частини першої статті 315 ЦПК України); встановлення факту смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру (пункт 9 частини першої статті 315 ЦПК України); встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України або на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан (стаття 317 ЦПК України); визнання фізичної особи померлою (статті 305 - 309 ЦПК України). Пунктом 8 частини статті 315 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи про встановлення факту, зокрема, смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. В постанові від 25.09.2024 в справі № 759/980/24 Верхвний Суд зазначив, що у постановах від 26 квітня 2023 року у справі № 337/3725/22, від 29 березня 2023 року у справі № 753/8033/22 Верховний Суд дійшов висновків, що підставою для встановлення факту смерті є підтверджені доказами обставини, які свідчать про смерть громадянина в певний час і за певних обставин. Доказами, що підтверджують факт смерті особи в умовах воєнного стану або на тимчасово окупованій території України, можуть бути зокрема письмові докази; речові докази, у тому числі звуко- і відеозаписи; висновки експертів; копії лікарського свідоцтва/довідки про смерть; показання свідків, що можуть підтвердити ті обставини, на які посилається заявник; довідки з військкомату або від командира військової частини (у випадку загибелі військовослужбовців); заяви до правоохоронних органів про зникнення особи, в тому числі при обставинах, що загрожували їй смертю. Вочевидь вказаний перелік доказів не є вичерпним та може бути конкретизований у кожній справі залежно від встановлених у ній обставин. При цьому Верховний Суд вважав за необхідне звернути увагу заявника на те, що за наявності припущень про факт смерті фізичної особи, у тому числі у зв`язку з воєнними діями, без достовірних доказів, які свідчать про цей факт, правильним буде звернення до суду із заявою про оголошення судом особи померлою (частина друга статті 46 ЦК України), а не із заявою про встановлення факту смерті цієї фізичної особи (пункт 8 частини першої статті 315 ЦПК України). Вказані висновки застосовані Верховним Судом у постановах від 13 березня 2024 року у справі № 204/7924/23 (провадження № 61-16728св23), від 06 червня 2024 року у справі № 188/56/24 (провадження № 61-6215св24). Отже, встановлення факту смерті фізичної особи на підставі пункту 8 частини першої статті 315 ЦПК України можливе лише тоді, якщо суд на підставі незаперечних доказів ствердить, тобто доведе обставини, які вірогідно свідчать про смерть особи у точно визначений час, за яких обставин настала смерть, і факт неможливості реєстрації органом державної влади факту смерті. Натомість, за наявності обставин зникнення особи, що загрожували їй смертю або дають підстави припустити її загибель від певного нещасного випадку або у зв`язку з воєнними діями, збройним конфліктом, особа може бути оголошена померлою, в тому числі від дня її вірогідної смерті (ст. 46 ЦК України). Відповідно до змісту ст. 305 ЦПК України заява про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою подається до суду за місцем проживання заявника або за останнім відомим місцем проживання (перебування) фізичної особи, місцеперебування якої невідоме, або за місцезнаходженням її майна. Згідно з частиною першою статті 306 ЦПК України у заяві про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою повинно бути зазначено: для якої мети необхідно заявникові визнати фізичну особу безвісно відсутньою або оголосити її померлою: обставини, що підтверджують безвісну відсутність фізичної особи, або обставини, що загрожували смертю фізичній особі, яка пропала безвісти, або обставини, що дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку. Тому оголошення фізичної особи померлою - це ствердження судовим рішенням припущення про смерть цієї особи, тобто констатація високого ступеня ймовірності смерті. Підставою для оголошення особи померлою є не факти (докази), які напевне свідчать про її загибель, а обставини, що дають підставу припускати смерть такої особи. У своїй постанові від 28.02.2024 по справі № 506/358/22, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку про те, що за наявності припущень про факт смерті фізичної особи, у тому числі у зв`язку з воєнними діями, без достовірних доказів, які свідчать про цей факт, правильним буде звернення до суду із заявою про оголошення судом особи померлою, а не із заявою про встановлення факту смерті цієї фізичної особи. Аналіз змісту заяви [PERSON] свідчить про те, що заявник фактично просить суд встановити факт смерті його рідного брата [PERSON] під час дії воєнного стану, під час захисту Батьківщини, внаслідок збройної агресії російської федерації проти України. Вказані заявником докази у своїй сукупності достовірно не свідчать про смерть [PERSON] , а лише можуть давати підстави для обґрунтованого припущення смерті за обставин, що підтверджені цими доказами, які можуть свідчити про смерть останнього. Отже, на думку суду, заявник не надав достовірних доказів, що свідчать про смерть [PERSON] , оскільки внаслідок службового розслідування було встановлено обставини, які дають підстави припускати смерть особи під час виконання бойового завдання, але достовірних доказів його смерті здобуто не було, згідно матеріалів службового розслідування вбачається, що військовослужбовці перебувавши на позиції і внаслідок штурмових дій та мінометних обстрілів противника перестали виходити на зв`язок, у певний час - 26.07.2024, тому [PERSON] був визнаний безвісти зниклим за особливих обставин під час воєнних дій. У зв`язку з викладеним, заява [PERSON] , подана на підставі п. 8 ч. 1 статті 315 ЦПК України, не підлягає задоволенню.

Outcome: dismissed