Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-08 00:00:00

ФОП [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача завдані збитки в порядку регресу в розмірі 32 062,47 грн., 1211, 20 грн. сплаченого судового збору, 76,67 грн. за виготовлення адміністративних матеріалів та 12793,30 грн. витрат на правову допомогу. В обгрунтування позовних вимог покликається на те, що між ПАТ «СК «ВУСО» та [PERSON] було укладено Поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №215919652 за яким страховик зобов`язується відшкодувати шкоду заподіяну обєктом страхування автомобілем «Fiat Marea Weekend 2.0» державний номерний знак [NUMBER] . 10.03.2024 року о 15.03 год., в м. Трускавці по вул. Дрогобицькій, водій [PERSON] керуючи автомобілем «FIAT MAREA WEEKEND 2.0» д.н.з. « [NUMBER] » під час обгону транспортного засобу марки «Peugeot 407» д.н.з. « [NUMBER] » не врахував дорожньої обстановки, не дотримався безпечного бокового інтервалу, що призвело до зіткнення з автомобілем, який рухався у попутному напрямку, внаслідок цього автомобілі отримали механічні пошкодження. Своїми діями [PERSON] порушив вимоги п. 13.3 Правил дорожнього руху України, за що передбачена відповідальність за ст. 124 КУпАП. Та будучи причетним до ДТП залишив місце пригоди, чим порушив п. 2.10.а ПДР. В судовому засіданні [PERSON] вину у вчиненому правопорушенні визнав, суду пояснив, що вчинив дорожньо-транспортну пригоду, після чого залишив місце пригоди. 06 жовтня 2024 року був зупинений працівниками поліції, оскільки автомобіль перебував у розшуку. В результаті вищевказаної дорожньо-транспортної пригоди було пошкоджено транспортний засіб «Peugeot 407» д.н.з. « [NUMBER] », що підтверджується постановами Трускавецького міського суду Львівської області від 04 листопада 2024 року по та постановою Трускавецького міського суду Львівської області від 28 жовтня 2024 року по справі №457/1911/24. Потерпіла особа від вищезазначеної ДТП - [PERSON] звернувся до страхової компанії ПрАТ «СК «ВУСО» із заявою на виплату страхового відшкодування. Співробітниками ПрАТ «СК «ВУСО» 15.03.2024 року було здійснено огляд автомобіля «Peugeot 407» д.н.з. « [NUMBER] » та складено акт огляду ТЗ - заява на виплату, ремонтна калькуляція, фото-таблицю пошкоджень. Факт ДТП від 15.03.2024 року визнаний ПрАТ «СК «ВУСО» страховим випадком, що підтверджується Страховими актами: № 2352549-1 від 15.10.2024 року. Виконуючи взяті на себе зобов?язання по Полісу обов?язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № 215919652 від 25.07.2023 р. співробітниками ПрАТ «СК «ВУСО» було проведено розрахунок суми страхового відшкодування та здійснено виплату страхового відшкодування на користь потерпілої особи у сумі 32 062 грн. 47 коп., що підтверджується платіжним дорученням про виплату страхового відшкодування №61396 від 15 жовтня 2024 року. Згідно страхового акту: № 2352549-1 від 15.10.2024 року, сума страхового відшкодування в розмірі 32 062 грн. 47 коп., перерахована на рахунок потерпілої особи задля проведення відновлення транспортного засобу. Враховуючи вищенаведене, загальний розмір фактично понесених витрат ПрАТ «СК «ВУСО» склав: 32 062 грн. 47 коп. 26 грудня 2024 року між ПрАТ «СК «ВУСО» (Первісний кредитор) та ФОП [PERSON] (Новий кредитор) укладено Договір №26/12/2024 про відступлення права вимоги від 26 грудня 2024 року, відповідно до якого Первісний кредитор відступає (передає), а Новий кредитор отримує право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків завданих Первісному кредитору по договорам страхування. В тому числі, Новий кредитор отримав право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків у вигляді виплаченого страхового відшкодування за Поліс обов?язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № 215919652 від 25.07.2023 р. З метою досудового врегулювання спору, 06.01.2025 року Відповідачу було направлено Вимогу про відшкодування збитків в порядку регресу (рекомендований лист №010212802121). Попередній розмір судових витрат 14 004,50 грн. (1 211,20 грн., що являє собою судовий збір сплачений за подання даної позовної заяви, а також витрати у розмірі 12793,30 грн. на оплату правової (правничої) допомоги адвоката відповідно до Договору про надання правової (правничої) допомоги та додаткової угоди № 88/актом приймання - передачі правової (правничої) допомоги від 12.03.2025року). Позивач в судове засідання не з`явився, однак подав до суду клопотання, в якому підтримує позовні вимоги в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує та просить суд розглядати справу у його відсутності Відповідач у судове засідання не з`явився з невідомих суду причин, хоча належним чином повідомлявся про час та місце розгляду справи, однак його представник адвокат Потічна Н.Ю. подала до суду заяву заперечення щодо позовних вимог та про зменшення судових витрат і у випадку задоволення позовної вимоги задоволити розмір стягнення витрат на правничу допомогу у розмірі не більше 5000 грн. Просить розгляд справи проводити без участі сторони відповідача. У відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши представлені сторонами докази по справі, оцінивши їх в сукупності, суд приходить до наступних висновків. Відповідно дост. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є невід`ємною частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд. За ч.1 ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з ч.1 ст. 4, ч.1 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право у порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. В силу положень ч.1ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цьогоКодексу, у межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що 10.03.2024 року о 15 год. 03 хв. у м. Трускавці по вул. Дрогобицькій, водій [PERSON] , керуючи транспортним засобом марки «FIAT MAREA WEEKEND 2.0», державний номерний знак [NUMBER] під час обгону транспортного засобу марки «Peugeot 407», державний номерний знак [NUMBER] не врахував дорожньої обстановки, не дотримався безпечного бокового інтервалу, що призвело до зіткнення з автомобілем, який рухався у попутному напрямку, внаслідок цього автомобілі отримали механічні пошкодження.. Відповідно до постанови Трускавецького міського суду Львівської області від 28 жовтня 2024 року, відповідача було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбачених ст. 124 КУпАП. Крім цього, [PERSON] 10.03.2024 року о 15.03 год., в м. Трускавці по вул. Дрогобицькій, керуючи транспортним засобом Fiat Marea Weekend д.н.з. [NUMBER] , скоїв ДТП та залишив місце пригоди, чим порушив п. 2.10.а ПДР та відповідно до постанови Трускавецького міського суду Львівської області від 04 листопада 2024 року відповідача було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбачених ст. 122-4 КУпАП. Відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. 25 липня 2023 року між ПрАТ «СК «ВУСО» та [PERSON] укладено Поліс обов`язкового страхування № 215919652. Відповідно до умов якого страховик зобов`язується відшкодувати шкоду заподіяну транспортним засобом «FIAT MAREA WEEKEND 2.0» д.н.з. « [NUMBER] ». ПрАТ «СК «ВУСО» взяло на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку сплатити на користь Страхувальника страхове відшкодування. Потерпілий [PERSON] 11 березня 2024 року, який є власником транспортного засобу «Peugeot 407» д.н.з. « [NUMBER] », звернувся до ПрАТ «СК «ВУСО» із заявою на виплату страхового відшкодування, відповідно до якої ПрАТ «СК «ВУСО» для встановлення вартості відновлюваного ремонту пошкодженого транспортного засобу «Peugeot 407» д.н.з. « [NUMBER] », був організований огляд автомобіля. Відповідно до страхового акту №2352549-1 від 15.10.2024 року ПрАТ СК «ВУСО» визнало, що подія, яка мала місце 10.03.2024 року о 15:11 год., у м.Трускавець, кваліфікована відповідно до умов договору страхування наземного транспорту як страховий випадок. Згідно з договором про погодження розміру та умов здійснення страхового відшкодування Поліс ОСЦП88НТЗ №215919652 від 25.07.2023, сторони узгодили, що розмір матеріального збитку, завданого потерпілому у зв`язку з пошкодженням належному йому т/з становить 32062,47 грн. Згідно з Рахунком суми страхового відшкодування за договором страхового відшкодування № 215919652 вартість відновлюваного ремонту склала: 32062,47 гривень. ПрАТ «СК «ВУСО» виплатило суму страхового відшкодування у розмірі 32062,47 гривень, що підтверджується платіжною інструкцією № 61396 від 15.10.2024 року на суму 32062,47 грн. У відповідності до ст.27 Закону України «Про страхування» та ст.993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток. У ч.2 ст.1187 ЦК України передбачено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до ст.1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. У відповідності до п.1 ч.2 ст.22 Цивільного кодексу України збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Статтею 1 Закону України «Про страхування» передбачено, що страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів. Відповідно до статті 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату). Відповідно до статті 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Крім того, відповідно до ч.1 ст.1191 ЦК України передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Як роз`яснено у пункті 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року №6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Для наявності деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення: а) наявність шкоди, б) протиправна поведінка заподіювача шкоди, в) причинний зв`язок між шкодою та поведінкою заподіювача, г) вина. 26 грудня 2024 між ПрАТ «СК «ВУСО» та ФОП [PERSON] укладено Договір про відступлення права вимоги №26/12/2024, відповідно до якого Первісний кредитор відступає, а новий кредитор отримує право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків завданих Первісному кредитору по договорам страхування, перелік яких наведений у Додатку №1 до Договору. В тому числі, новий кредитор отримав право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків у вигляді виплаченого страхового відшкодування за Договором страхування №215919652. Відповідно до ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: 1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); 2) правонаступництва; 3) виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); 4) виконання обов`язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом. Згідно із ч.1 ст.513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Статтею 514 ЦК України визначено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно із ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Статтею 517 ЦК України визначено, що первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні. З метою досудового врегулювання спору 06 січня 2025 відповідачу було направлено повідомлення про відступлення права вимоги та вимогу про відшкодування збитків в порядку регресу, але відповідач не проводив жодних платежів. Предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення, як встановлено ч.2 ст.77 ЦПК України. Згідно з ч.1 ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Відповідно до ч.5 ст.12 ЦПК України, суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: керує ходом судового процесу; сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків. Відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Таким чином, доказуванням є процесуальна і розумова діяльність суб`єктів доказування, яка здійснюється в урегульованому цивільному процесуальному порядку і спрямована на з`ясування дійсних обставин справи, прав і обов`язків сторін, встановлення певних обставин шляхом ствердження юридичних фактів, зазначення доказів, а також подання, прийняття, збирання, витребування, дослідження і оцінки доказів; докази і доказування виступають процесуальними засобами пізнання в цивільному судочинстві. Суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність та достатність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню у повному обсязі. Щодо вимоги позивача про стягнення витрат по сплаті судового збору та витрат на професійну правничу допомогу, суд зазначає наступне. Відповідно до частин 1, 3 статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу. Згідно норм ч. 2 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. З матеріалів справи вбачається, що позивач скористався правовою допомогою, уклавши договір про надання правової допомоги №88 від 01.02.2024 з Адвокатом Трикоз Дмитром Євгеновичем. Згідно з додатковою угодою №1 Актом приймання- передачі правової допомоги витрати за яку згідно детальний опис розміру правничої (правової) допомоги становлять 12793,30 грн., з яких: вивчення матеріалів 1059,80 грн., підготовка та відправка адвокатських запитів 1059,80 грн., підготовка позовної заяви про відшкодування шкоди 6056,00грн., підготовка процесуальних документів для подачі позову 1059,80 грн., підготовка заяви та клопотання до суду 529,9 грн., представництво інтересів в суді 3028 грн. Суд зазначає, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/WestAllianceLimited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Велика Палата Верховного Суду вказала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі N 755/9215/15-ц). Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що позов в цій частині слід задоволити частково, зважаючи на те, що розгляд справи проведено у відсутності представника позивача, складність справи та виконання адвокатами робіт, час, витрачений адвокатом, ціну позов, а тому витрати на відшкодування правничої допомоги слід зменшити та стягнути з відповідача 9 765,30 грн. витрат на правову допомогу, відмовивши в частині стягнення коштів за представництво інтересів позивача в суді в розмірі 3028 грн. так як розгляд проведено без його участі. Крім цього, як вбачається з матеріалів позовної заяви, позивачем було сплачено судовий збір у сумі 1287,87 грн., а тому вказана сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, відповідно до ст.141 ЦПК України. На підставі наведеного та

Outcome: approved