Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-14 00:00:00

Позивач ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за комунальні послуги, посилаючись на те, що підприємство «Полтаватеплоенерго» надавало послуги з постачання теплової енергії за адресою: [ADDRESS] . Покладені законодавством зобов`язання щодо оплати послуг з постачання теплової енергії відповідач не виконував належним чином, у зв`язку з чим утворилась заборгованість. Позивач просив суд стягнути з відповідача заборгованість за отримані послуги за період з 01.11.2017 по 01.03.2025 року у сумі 18016,64 грн. та за період із 21.11.2017 по 01.03.2025 індекс інфляції у сумі 3636,75грн. та 3% річних у сумі 1213,2 грн та судові витрати. Згідно з ухвалою судді від 16.06.2025 року відкрито провадження в даній справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 09.07.2025 року відповідач надав заяву, в якій просив у задоволенні позову відмовити, вважає, що позовні вимоги є необґрунтованими та недоведеними належними та допустимими доказами. Також вказував, що він є неналежним відповідачем (а.с. 32-34). 07.08.2025 року до суду надійшла заява позивача про уточнення особи відповідача, у якій зазначили, що належним відповідачем у справі є [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а.с. 37). Також надали письмові пояснення, в яких зазначили, що відповідач [PERSON] є споживачем послуги з постачання теплової енергії, що надається підприємством за адресою: [ADDRESS] . На нього за цією адресою на підприємстві відкрито особовий рахунок № [NUMBER] . Згідно статті 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (далі Закон №2189-VІІІ) споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. З 01.11.2017 р. до 01.12.2021 р. між ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» та [PERSON] діяли зобов`язальні відносини, що регулювались ст. 509 ЦК України, яка передбачає, що одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку, а з 01.12.2021 набули чинності нові публічні договори приєднання зі споживачем. Станом на 01.12.2021 співвласники багатоквартирного будинку за адресою: [ADDRESS] згідно Закону №2189-VІІІ не повідомили ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» про прийняття рішення про вибір моделі договірних відносин і не уклали з підприємством відповідні договори на послугу, тому з цього часу між ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» та споживачем [PERSON] діє індивідуальний договір приєднання на послугу з постачання теплової енергії. У житловому будинку за адресою: [ADDRESS] , підприємством надається послуга з постачання теплової енергії. У будинку встановлено вузол комерційного обліку теплової енергії, що підтверджується копіями актів про прийняття на абонентський облік вузла комерційного обліку теплової енергії №1040Ж, який обліковує фактично спожиту теплову енергію, використану на опалення приміщень будинку. У лютому 2005 року дана квартира [ADDRESS] була оснащена автономним джерелом опалення. Відповідно до пункту 28 Правил №630, при відключенні квартири в багатоквартирному будинку від централізованого опалення, споживач оплачував послуги за опалення місць загального користування (далі - МЗК) будинку. Починаючи з 01.12.2021, розподіл обсягів спожитої теплової енергії між споживачами у багатоквартирному будинку проводиться відповідно до положень Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» № 2119-VIII (далі - Закон № 2119-VIII), Правил № 830 та Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженої наказом Мінрегіону від 22.11.2018 № 315 (далі - Методика). Також, відповідно до статті 13 Закону №2189-VІІІ з 01.12.2021 споживачам послуги щомісяця проводиться нарахування плати за абонентське обслуговування у фіксованому розмірі на один особовий рахунок, незалежно від кількості мешканців у квартирі і становить на послугу з постачання теплової енергії - 29,38 грн/міс. Таким чином, підприємством здійснюється нарахування за послугу з постачання теплової енергії споживачу [PERSON] за адресою: [ADDRESS] відповідно до чинного законодавства (а.с. 41-44). Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Пояснила, що [PERSON] є споживачем у розумінні Закону України «Про житлово-комунальні послуги». Після набрання чинності вказаним Законом, власники багатоквартирного будинку за адресою: [ADDRESS] не повідомили підприємство про вибір моделі договірних відносин і не уклали з підприємством відповідні договори на послугу, тому з цього часу між ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» та споживачем [PERSON] діє індивідуальний договір приєднання на послугу з постачання теплової енергії. У квартирі, в якій зареєстрований [PERSON] , встановлено автономне опалення, проте він є споживачем послуг з постачання теплової енергії щодо місць загального користування. До 01.12.2021 р. між ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» та [PERSON] діяли зобов`язальні відносини, що регулювались ст. 509 ЦК України, а з 01.12.2021 набули чинності нові публічні договори приєднання зі споживачем. Починаючи з 01.12.2021, розподіл обсягів спожитої теплової енергії між споживачами у багатоквартирному будинку проводиться відповідно до положень Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання», згідно якого обсяг теплової енергії, витраченої на опалення місць загального користування та допоміжних приміщень будівлі, а також на забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення та гарячого водопостачання, розподіляється також на власників (співвласників) приміщень, обладнаних індивідуальними системами опалення та/або гарячого водопостачання. Відокремлення (відключення) від мереж (систем) централізованого опалення (теплопостачання) та постачання гарячої води не звільняє власників квартир та нежитлових приміщень від обов`язку відшкодування витрат за обсяг теплової енергії, витраченої на опалення місць загального користування та допоміжних приміщень та на функціонування внутрішньобудинкових систем опалення будівлі/будинку. Відповідач [PERSON] будучи належним чином повідомле\-\-ним про час та місце судового розгляду, заяви про розгляд справи за його відсутністю суду не надав, про причини неявки не інформував, відзив на позовну заяву та будь-які клопотання до суду не подавав. Заслухавши представника позивача, дослідивши і проаналізувавши докази, які містяться в матеріалах справи, суд приходить до таких висновків. Судом встановлено, що відносини, що виникають у процесі надання та споживання житлово-комунальних послуг, врегульовані Законом №2189-VІІІ. Відповідно до п.п. 3, 4 ч. 2 ст. 6 вказаного Закону №2189-VІІІ ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» є виконавцем послуги з постачання теплової енергії та послуги з постачання гарячої води. Відповідно до п. 6 ст. 1 Закону №2189-VІІІ індивідуальний споживач фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги. Відповідно до повідомлення Управління реєстрації, зняття з реєстрації місця проживання фізичних осіб Департаменту з питань реєстрації Полтавської міської ради від 17.04.2025 за № 01-12-05-09/5254 [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Позивач ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» в період з\~01.11.2017 по 01.03.2025 року надавав послуги з постачання теплової енергії за адресою:\~ [ADDRESS] , але плата за послуги в повному обсязі не вносилася, існує заборгованість за вказаний період в розмірі\~18016,64 грн. та за період із 21.11.2017 по 01.03.2025 нарахований індекс інфляції у сумі 3636,75грн. та 3% річних у сумі 1213,2 грн. Згідно статті 9 Закону №2189-VІІІ споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Відповідно до частини 1 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до статті 12 Закону №2189-VІІІ надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах. Договори про надання житлово-комунальних послуг укладаються відповідно до типових або примірних договорів, затверджених Кабінетом Міністрів України або іншими уповноваженими законом державними органами відповідно до закону. Договори про надання комунальних послуг можуть затверджуватися окремо для різних моделей організації договірних відносин (індивідуальний договір, індивідуальний договір з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем, колективний договір) та для різних категорій споживачів (індивідуальний споживач (співвласник багатоквартирного будинку, власник будівлі, у тому числі власник індивідуального садибного житлового будинку), колективний споживач). Порядок та особливості укладання, зміни і припинення договорів про надання житлово-комунальних послуг визначаються статтями 13-15 Закону №2189-VІІІ. Відповідно до ч. 5 ст. 13 Закону №2189-VІІІ у разі якщо співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали з виконавцем комунальної послуги відповідний договір (крім послуг з постачання та розподілу природного газу і послуг з постачання та розподілу електричної енергії), з ними укладається індивідуальний договір про надання комунальної послуги, що є публічним договором приєднання. Такі договори вважаються укладеними, якщо протягом 30 днів з дня опублікування тексту договору на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та/або на веб-сайті виконавця послуги співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали відповідний договір з виконавцем комунальної послуги. При цьому розміщується повідомлення про місце опублікування тексту договору у загальнодоступних місцях на інформаційних стендах та/або рахунках на оплату послуг. Враховуючи положення Закону №2189-VІІІ, відповідач [PERSON] як особа, яка зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , є споживачем комунальних послуг за вказаною адресою. Квартира [ADDRESS] , знаходиться у багатоквартирному будинку, на її власника, або іншу особу, яка користується вказаним майном, покладено обов`язок нести витрати з утримання та обслуговування будинку спільно з іншими власниками квартир цього будинку. За положеннями частини другої статті 382 ЦК України усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної суспільної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав. Засади забезпечення комерційного, у тому числі розподільного, обліку послуг з постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання та забезпечення відповідною обліковою інформацією споживачів таких послуг визначаються Законом України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» (далі Закон № 2119-VIII). Згідно з визначеннями, які закріплені в статті 1 Закону № 2119-VIII вузлом комерційного обліку визнається вузол обліку, що забезпечує загальний облік споживання відповідної комунальної послуги в будівлі, її частині (під`їзді), обладнаній окремим інженерним вводом. В свою чергу, розподільним обліком комунальних послуг є визначення за допомогою вузла розподільного обліку (приладу - розподілювача теплової енергії) та/або за встановленими правилами (методиками) у передбачених цим Законом випадках кількісних показників отриманої споживачем комунальної послуги, на підставі яких здійснюється розподіл показань вузла комерційного обліку між споживачами в будівлях, де налічуються два та більше споживачів. У житловому будинку за адресою: [ADDRESS] , підприємством надається послуга з постачання теплової енергії. У будинку встановлено вузол комерційного обліку теплової енергії, що підтверджується копіями актів про прийняття на абонентський облік вузла комерційного обліку теплової енергії №1040Ж, який обліковує фактично спожиту теплову енергію, використану на опалення приміщень будинку (а.с. 46-48). До 01.12.2021 у житлових будинках споживачам категорії «Населення» підприємством надавалися послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води. У лютому 2005 року дана квартира за адресою: [ADDRESS] , була оснащена автономним джерелом опалення. Відповідно до пункту 28 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води та водовідведення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року № 630, споживачі, які встановили у квартирі багатоквартирного будинку індивідуальні (автономні) системи опалення, квартирні засоби обліку теплової енергії, оплачують послуги з централізованого опалення місць загального користування (далі - МЗК) будинку відповідно до методики, що затверджується центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства. Порядок визначення плати за опалення МЗК по квартирі [ADDRESS] проводився у відповідності з Методикою розрахунку кількості теплоти, спожитої на опалення місць загального користування багатоквартирних будинків, затвердженою наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 31.10.2006 № 359 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 27.11.2006, за № 1237/13111 (далі Методика № 359). Отже, при відключенні квартири в багатоквартирному будинку від централізованого опалення, споживач повинен оплачувати послуги за опалення МЗК будинку. При визначенні розміру плати за послугу опалення МЗК враховувалась кількість теплової енергії, що припадає на квартиру з індивідуальним джерелом опалення, відповідно до пункту 2.1.4 Методики № 359. Розрахунок кількості теплової енергії, спожитої на опалення МЗК, яка припадала на квартиру [ADDRESS] , у відповідності до пункту 1.3 Методики № 359, проводився з врахуванням фактичної теплової потужності приладів опалення, що знаходяться на сходових клітинах під`їзду. Нарахування за опалення МЗК проводилися щомісячно, протягом опалювального періоду, з урахуванням фактичної середньомісячної температури за даними центру з гідрометеорології (по формулі 2.6 Методики № 359). Відповідно до розрахунку кількості теплової енергії, спожитої на опалення МЗК багатоквартирного будинку за адресою: [ADDRESS] за опалювальний період, що припадав на квартиру [ADDRESS] , витрати теплової енергії на опалення МЗК складали 1,83 Гкал/опал. період. Нарахування за МЗК проводились з жовтня 2017 року по квітень 2020 року включно. Починаючи з 01.12.2021, розподіл обсягів спожитої теплової енергії між споживачами у багатоквартирному будинку проводиться відповідно до положень Закону № 2119-VIII, Правил надання послуг з постачання теплової енергії, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.08.2019 № 830 (далі Правил № 830) та Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженої наказом Мінрегіону від 22.11.2018 № 315 (далі - Методика). Пунктом 6 статті 10 Закону № 2119-VIII передбачено, що обсяг теплової енергії, витраченої на опалення місць загального користування та допоміжних приміщень будівлі, а також на забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення та гарячого водопостачання, розподіляється відповідно до правил, встановлених цією статтею, також на власників (співвласників) приміщень, обладнаних індивідуальними системами опалення та/або гарячого водопостачання. Згідно з пунктом 14 Правил № 830 відокремлення (відключення) від мереж (систем) централізованого опалення (теплопостачання) та постачання гарячої води не звільняє власників квартир та нежитлових приміщень від обов`язку відшкодування витрат за обсяг теплової енергії, витраченої на опалення місць загального користування та допоміжних приміщень та на функціонування внутрішньобудинкових систем опалення будівлі/будинку. Враховуючи вищевикладене, а також те, співвласники багатоквартирного будинку по [ADDRESS] не повідомили позивача про вибір моделі договірних відносин, не уклали з підприємством відповідних договорів на послуги, то з 01.12.20221 року зі споживачем [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , та ПОКВПТГ «Полтаватеплоененрго» діє індивідуальний договір приєднання на послугу з постачання теплової енергії. Фактом приєднання споживача до умов індивідуального договору (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які свідчать про його бажання укласти договір, зокрема надання виконавцю підписаної заяви-приєднання, сплата рахунка за надані послуги, факт отримання послуги. Пункт 52 Індивідуального договору про надання послуги з постачання теплової енергії від 01.12.2021 визначено порядок відмови споживача від Договору. Своє право споживач має реалізувати виключно за один місяць до закінчення строку дії такого Договору. Відмови від договору про надання послуг з теплової енергії за адресою: [ADDRESS] від [PERSON] до підприємства не надходило. Таким чином, суд приходить до висновку, що з 01.11.2017р. до 01.12.2021р. між ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» та [PERSON] діяли зобов`язальні відносини щодо сплати за надану комунальну послугу, а з 01.12.2021 набули чинності нові публічні договори приєднання зі споживачем. Відповідно до статті 13 Закону № 2189-УІІІ з 01.12.2021 споживачам послуги щомісяця проводиться нарахування плати за абонентське обслуговування у фіксованому розмірі на один особовий рахунок, незалежно від кількості мешканців у квартирі і становить на послугу з постачання теплової енергії - 29,38 грн/міс. Зважаючи на викладене вище, суд приходить до висновку, що нарахування за послугу з постачання теплової енергії споживачу [PERSON] за адресою: [ADDRESS] проводиться підприємством відповідно до вимог чинного законодавства. У зв`язку з невиконанням відповідачем зобов`язання по оплаті за спожиті послуги теплопостачання за адресою: [ADDRESS] , внаслідок чого утворилася заборгованість за надані послуги з постачання теплової енергії за період\~01.11.2017 по 01.03.2025 року у сумі 18016,64 грн. Наданий позивачем розрахунок заборгованості є належним та допустимим доказом наявності вказаної заборгованості за адресою: [ADDRESS] , особовий рахунок № [NUMBER] . Правовідносини, які склалися між сторонами на підставі договору про надання послуг з постачання теплової енергії, є грошовим зобов`язанням, у якому, серед інших прав і обов`язків сторін на боржника покладено виключно певний цивільно-правовий обов`язок з оплати отриманих комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (ч. 1\~ст. 509 ЦК України) вимагати сплату грошей за надані послуги. Згідно з ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (частина 2 цієї статті). У статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Такий правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц, який у силу ч.4 ст.264 ЦПК України враховується судом при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин. Таким чином, виходячи з юридичної природи правовідносин як грошових зобов`язань, на них поширюється дія ч. 2 ст. 625 ЦК України як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання. Таким чином, суд вважає обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за надані послуги з урахуванням індексу інфляції та 3% річних. Отже, суд приходить до висновку, що з відповідача підлягає стягненню сума заборгованості за послуги з постачання теплової енергії за період\~01.11.2017 по 01.03.2025 року у сумі 18016,64 грн та за період із 21.11.2017 по 01.03.2025 індекс інфляції у сумі 3636,75 грн та 3% річних у сумі 1213,2 грн, а всього 22866,59 грн. Статтею 133 ЦПК України\~встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно з п. 1 ч. 2\~ст. 141 ЦПК України, у разі задоволення позову, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача, а тому суд стягує з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 3028,00 грн. за подання позовної заяви. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved