Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-09 00:00:00

17 січня 2025 року представник [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] - адвокат Григорук С.В. звернувся в суд з позовом до Старокостянтинівської міської ради Хмельницької області, в якому просить визнати, а саме: за [PERSON] право власності на 1/3 частину на житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, які знаходяться за адресою: [ADDRESS] ; за [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] право власності по 1/9 частини кожному на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, які знаходяться за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування заявленого позову посилається на те, що житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, які знаходяться за адресою: [ADDRESS] , відноситься до суспільної групи «колгоспний двір». Станом на 15.04.1991 року головою двору був [PERSON] та членами двору були: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Проте [PERSON] право власності на будинок не зареєстровано і правовстановлюючий документ не отримано. [INFO] [PERSON] помер. Після його смерті спадщина відкрилась на 1/9 частку вказаного будинковолодіння. [INFO] померла [PERSON] . Після її смерті спадщина відкрилась на 1/9 частку вказаного будинковолодіння, та спадщину прийняла її дочка [PERSON] . Старокостянтинівською державною нотаріальною конторою відмовлено позивачу [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок в [ADDRESS] , через відсутність правовстановлюючого документа та зареєстрованого права власності на нього. В судове засідання представник позивачів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] - адвокат Григорук С.В. подав заяву про розгляд справи у його відсутності, підтримує позовні вимоги у повному обсязі та просить позов задоволити. Відповідач - Старокостянтинівська міська рада Хмельницької області, яка належним чином повідомлена про час і місце розгляду справи, подала до суду заяву про розгляд справи у відсутності свого представника та справу вирішити на розсуд суду, відповідно до вимог чинного законодавства. Оскільки сторони в судове засідання не з`явились, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою технічних засобів не здійснюється. Дослідивши надані докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований в [ADDRESS] побудований 1946 році та відноситься до суспільної групи - колгоспний двір. Станом на 15.04.1991 року головою колгоспного двору був [PERSON] та членами двору були його: дружина [PERSON] , дочка [PERSON] , внук [PERSON] , внучка [PERSON] , внук [PERSON] , зять [PERSON] , внук [PERSON] , внучка [PERSON] , що підтверджується випискою з погосподарської книги за 1991-1995 року, виданої виконавчим комітетом Старокостянтинівської міської ради Хмельницької області від 03.01.2025 року за № 14-10/2. Крім того, встановлено, що позивач [PERSON] зареєструвала шлюб 10.08.2002 року з [PERSON] у зв`язку із чим змінила дошлюбне прізвище « [PERSON] », що підтверджується копією свідоцтва про одруження серії [NUMBER] від 10.08.2002 року. Крім того, встановлено, що позивач [PERSON] зареєструвала шлюб 10.11.2007 року з [PERSON] у зв`язку із чим змінила дошлюбне прізвище « [PERSON] », що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 10.11.2007 року. Згідно довідки комунального підприємства «Старокостянтинівське бюро технічної інвентаризації Старокостянтинівська міська рада Хмельницька область» №854 від 29.07.2021 року, право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований в [ADDRESS] , не зареєстрований в Старокостянтинівському БТІ. Отже, як вбачається з матеріалів справи, під час проведення паспортизації житлових будинків [PERSON] свідоцтва про право власності не оформляв та вказаний будинок в органах БТІ не реєстрував. Вказані обставини сторонами не оспорюються та підтверджуються письмовими доказами, наявними в матеріалах справи. Відповідно до ч.1 ст.563 ЦК УРСР в разі смерті члена колгоспного двору спадкоємство в майні двору не відкривається. Правовідносини щодо будівництва житлових будинків і набуття прав на них до 15 квітня 1991 року регламентувалися нормами ЦК УРСР в редакції 1963 року. Відповідно до ст.86 ЦК УРСР 1963 року право власності - це врегульовані законом суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження майном. Відповідно до положень ч.1 ст.120 ЦК УРСР 1963 року майно колгоспного двору належить його членам на праві спільної сумісної власності. Відповідно до роз`яснень, даних в п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України №20 від 22 грудня 1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», до правовідносин, які виникли до 15 квітня 1991 року, тобто до набрання чинності Законом України «Про власність», застосовується діюче на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватись за нормами, що регулювали власність цього двору, зокрема: - право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглось після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні; - розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних; - згідно зі ст.4 Постанови ВРУ «Про введення в дію Закону «Про власність» загальні правила спадкування щодо частки члена колгоспного двору в майні двору застосовуються з 01 липня 1990 року. Оскільки житловий будинок [ADDRESS] належить до суспільної групи - колгоспний двір й станом на 15.04.1991 року членами цього колгоспного двору були [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , тому спірний будинок є спільною сумісною власністю усіх його членів, кожен з яких має рівну частку у цьому будинку - по 1/9 частині (1 : 9 = 1/9). Згідно з пунктом 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України правила Книги шостої ЦК України застосовуються також до спадщини, яка відкрилась, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом. Відповідно до роз`яснень, даних в п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30.05.2008 року, відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилась не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу УРСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилась до набрання чинності ЦК України і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом. З огляду на вищезазначені нормативні положення, норми ЦК України застосовуються до спадщини, яка відкрилась, але була прийнята спадкоємцями після 1 січня 2004 року, а якщо спадщина була прийнята до 1 січня 2004 року - застосовуються норми ЦК УРСР 1963 року. Відповідно до ст.524 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) спадкування здійснюється за законом і за заповітом. При спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого (ч.1 ст.529 ЦК УРСР в редакції 1963 року). Статтею 548 ЦК УРСР 1963 року встановлено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини, яким згідно ст. 525 цього Кодексу є день смерті спадкодавця. За змістом частин першої та другої статті 549 ЦК УРСР 1963 року спадкоємець визнається таким, що прийняв спадщину, як у разі подання ним у шестимісячний строк відповідної заяви до державної нотаріальної контори, так і в разі фактичного його вступу в управління або володіння спадковим майном, що означає можливість спадкоємця мати майно у своєму віданні, вчинення ним відповідних дій стосовно зазначеного майна до закінчення шестимісячного строку з часу відкриття спадщини. Судом встановлено, що [INFO] помер в с. Лисинці Старокостянтинівського району Хмельницької області [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 01.04.2001 року. Позивач [PERSON] є дочкою померлого [PERSON] , що підтверджується копією її свідоцтва про народження [NUMBER] від 07.05.1957 року. На день смерті [PERSON] був зареєстрований та проживав в [ADDRESS] (на час розгляду справи - Хмельницького) району Хмельницької області, разом із дочкою [PERSON] 20 серпня 2008 року на підставі заяви [PERSON] про прийняття спадщини, державним нотаріусом Старокостянтинівської державної нотаріальної контори заведено спадкову справу №837/2008 до майна померлого [INFO] [PERSON] . Позивач [PERSON] оформила частину спадково майна після смерті батька [PERSON] , що підтверджується виданим нотаріусом свідоцтвом про право на спадщину за законом. Отже, [PERSON] є єдиним спадкоємцем першої черги за законом до майна померлого [INFO] батька [PERSON] , зокрема на 1/9 частку у спірному будинковолодінні, яка належала померлому, як члену майна колгоспного двору, яка у встановленому законом порядку прийняла спадщину. Відповідно до ст.ст. 1216-1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч.2 ст.1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Частиною 1 статті 1261 ЦК України передбачено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно чинного на час відкриття спадщини законодавства, спадкоємцем, що прийняв спадщину, вважається особа, яка постійно проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо протягом строку, встановленого ст.1270 цього Кодексу, ця особа не заявила про відмову від спадщини, а також спадкоємцем, що прийняв спадщину, є особа, яка на час відкриття спадщини не проживала постійно із спадкодавцем, однак у шестимісячний строк з часу відкриття спадщини подала нотаріусу заяву про прийняття спадщини (ч.3 ст.1268, ч.1 ст.1269 ЦК України). Судом також встановлено, що [INFO] померла [PERSON] в с. Лисинці Старокостянтинівського району Хмельницької області, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 17.03.2014 року. Позивач [PERSON] є дочкою померлої [PERSON] . При житті [PERSON] склала на користь дочки [PERSON] заповіт, посвідчений 23.11.2001 року секретарем виконкому Березненської сільської ради Богуш С.В., зареєстрований в реєстрі за № 68. На день смерті [PERSON] була зареєстрована та проживала в [ADDRESS] (на час розгляду справи - Хмельницького) району Хмельницької області, в склад сім`ї входили: дочка [PERSON] , зять [PERSON] , внук [PERSON] , внучка [PERSON] , правнук [PERSON] , правну [PERSON] 29 травня 2014 року на підставі заяви [PERSON] про прийняття спадщини за заповітом, державним нотаріусом Старокостянтинівської державної нотаріальної контори заведено спадкову справу №350/2014 до майна померлої [INFO] [PERSON] . Інформація про наявність інших спадкоємців, які б прийняли спадщину, в матеріалах спадкової справи відсутня. Отже, [PERSON] є також єдиним спадкоємцем за заповітом до майна померлої [INFO] матері [PERSON] , зокрема на 1/9 частку у спірному будинковолодінні, яка належала померлій, як члену майна колгоспного двору, яка у встановленому законом порядку прийняв спадщину. 19 грудня 2024 року завідувачем Старокостянтинівської державної нотаріальної контори Заворотною Т.В. відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, розташований в [ADDRESS] , через відсутність правовстановлюючого документа та зареєстрованого права власності на нього. Відповідно до роз`яснень, даних в п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30.05.2008 року, за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Досліджені судом докази свідчать, що до складу спадщини після смерті [PERSON] , який помер [INFO] та [PERSON] , яка померла [INFO] , увійшло по 1/9 частині житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами в [ADDRESS] , які належали їм, як членам колгоспного двору. Оскільки [PERSON] є єдиним спадкоємцем до майна померлих батьків, тому вона набула право власності, а саме на належну померлому [PERSON] 1/9 частину вищезазначеного будинковолодіння та на належну померлій [PERSON] 1/9 частину вищезазначеного будинковолодіння. Таким чином, [PERSON] у спірному будинковолодінні належить 1/3 частка (1/9 частка, як члену майна колгоспного двору + 2/9 частки, набуті в порядку спадкування після смерті батьків). Разом з тим, [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] належить по 1/9 частці спірного будинковолодіння, які вони набули як члени майна колгоспного двору. З огляду на викладене, за [PERSON] слід визнати право власності на 1/3 частки будинковолодіння в [ADDRESS] , а за [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] - право власності по 1/9 частині кожному. Оскільки відповідачем у даній справі є орган місцевого самоврядування, тому судові витрати слід віднести на рахунок позивачів.

Outcome: approved