Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-14 00:00:00

директор ТзОВ «Коллект Центр» - М.Ткаченко 20.05.2025 звернулась до суду із позовом, в якому просить стягнути з відповідачки [PERSON] на користь позивача заборгованість за договорами №4885107 від 06.09.2021 в розмірі 16 616,38 грн та №101843196 від 05.09.2021 в розмірі 16 396,16 грн, а також судові витрати, які складаються із судового збору, сплаченого при поданні позову, в розмірі 2 422,40 грн та витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 13 000 грн. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 06.09.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» (далі - ТзОВ «Мілоан») та [PERSON] укладено Договір про споживчий кредит №4885107 (далі - Договір №4885107), згідно з умовами якого, остання отримала кредит у розмірі 2 200 грн строком на 30 днів. Дата повернення кредиту 06.10.2021. Надалі, 15.12.2021 між ТзОВ «Мілоан» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» (далі - ТзОВ «Вердикт Капітал») було укладено договір факторингу №15/12-2021-22, відповідно до умов якого, ТзОВ «Мілоан» відступило ТзОВ «Вердикт Капітал» право вимоги до позичальників, у тому числі за Договором №4885107. У свою чергу, ТзОВ «Вердикт Капітал» відступило право вимоги до позичальників позивачу ТзОВ «Коллект Центр», відповідно до Договору про відступлення права вимоги №10-01/2023 від 10.01.2023, у тому числі за Договором №4885107. Окрім цього, 05.09.2021 між ТзОВ «Мілоан» та [PERSON] укладено Договір про споживчий кредит №101843196 (далі - Договір №101843196), згідно з умовами якого, остання отримала кредит у розмірі 2 200 грн строком на 30 днів. Дата повернення кредиту 05.10.2021. Надалі, 17.12.2021 між ТзОВ «Мілоан» та ТзОВ «Вердикт Капітал» було укладено договір факторингу №17/12-2021-62, відповідно до умов якого, ТзОВ «Мілоан» відступило ТзОВ «Вердикт Капітал» право вимоги до позичальників, у тому числі за Договором №101843196. У свою чергу, ТзОВ «Вердикт Капітал» відступило право вимоги до позичальників позивачу ТзОВ «Коллект Центр», відповідно до Договору про відступлення права вимоги №10-03/2023/01 від 10.03.2023, у тому числі за Договором №101843196. Таким чином, ТзОВ «Коллект Центр» наділено правом грошової вимоги до відповідачки за вказаними кредитними договорами. Загальний розмір заборгованості по поверненню кредитних коштів та сплаті процентів за користування кредитом за Договором №4885107 складає 16 616,38 грн, з яких заборгованість за тілом кредиту - 2 200 грн, за процентами - 14 416,38 грн. А також, загальний розмір заборгованості по поверненню кредитних коштів та сплаті процентів за користування кредитом за Договором №101843196 складає 16 396,16 грн, з яких заборгованість за тілом кредиту - 2 200 грн, за процентами - 14 196,16 грн. Оскільки відповідачка взяті на себе за вказаними кредитними договорами не виконує, відтак просить стягнути з останньої заборгованість в загальному розмірі 33 012,54 грн. Ухвалою судді від 23.06.2025 прийнято позов до розгляду та відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. У зазначений відповідачці [PERSON] строк, остання не скористалась своїм правом, відповідно до ст.178 ЦПК України, для подання відзиву на позов. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до такого висновку. Щодо Договору про споживчий кредит №101843196 від 05.09.2021. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 05.09.2021 між ТзОВ «Мілоан» та [PERSON] укладено Договір про споживчий кредит №101843196. Згідно п.1.1. Договору №101843196 кредитодавець зобов`язався на умовах, визначених цим договором, на строк, визначений п. 1.3. договору, надати позичальнику грошові кошти (фінансовий кредит) у сумі, визначеній у п. 1.2. договору, а позичальник зобов`язався повернути кредитодавцю кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом (далі - плата) у встановлений п. 1.4 договору термін та виконати інші зобов`язання у повному обсязі на умовах та строки/терміни, що визначені договором. Відповідно до п. 1.2. Договору №101843196 сума (загальний розмір) кредиту становить 2 200 грн. Згідно п. 1.3. Договору №101843196 кредит надається строком на 30 днів з 05.09.2021. Відповідно до п. 1.4. Договору термін (дата) повернення кредиту і сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом (дата платежу): 05.10.2021. Відповідно до п.1.5.2. Договору №101843196 проценти за користування кредитом: 6,60 грн, які нараховуються за ставкою 0,01 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. Згідно п. 1.6. Договору №101843196 стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5,00 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом. Відповідно до п. 2.1. Договору №101843196 кредитні кошти надаються позичальнику шляхом переказу на картковий рахунок. З довідки ТзОВ «Мілоан» про ідентифікацію вбачається, що на номер телефону [NUMBER] відправлено 05.09.2021 одноразовий ідентифікатор R61613. Згідно з квитанцією №1756346071 ТзОВ «Мілоан» перерахувало [PERSON] 2 200 грн. Між ТзОВ «Мілоан» та ТзОВ «Вердикт Капітал» 17.12.2021 було укладено Договір факторингу №17/12-2021-62, відповідно до умов якого, ТзОВ «Мілоан» відступило ТзОВ «Вердикт Капітал» право вимоги до позичальників, в тому числі за Договором №101843196. Відповідно до Акту приймання-передачі Реєстру Боржників за Договором Факторингу №17/12-2021-62 від 17.12.2021, клієнт передав, а фактор прийняв права вимоги щодо 3 043 боржників. Згідно з Витягом з Реєстру Боржників за Договором Факторингу №17/12-2021-62 від 17.12.2021, ТзОВ «Вердикт Капітал» набуло права грошової вимоги до відповідачки за Договором №101843196 у розмірі 8 806,16 грн, яка складається з: 2 200 грн - суми кредиту; 6 606,16 грн - заборгованість по процентам. У свою чергу, 10.03.2023 ТзОВ «Вердикт Капітал» відступило право вимоги до позичальників ТзОВ «Коллект Центр» відповідно до Договору відступлення права вимоги №10-03/2023/01, відповідно до умов якого, ТзОВ «Вердикт Капітал» відступило право вимоги до позичальників, в тому числі за Договором №101843196. Відповідно до Акту прийому-передачі Реєстру Боржників за Договором відступлення права вимоги №10-03/2023/01 від 10.03.2023, клієнт передав, а фактор прийняв права вимоги щодо 29141 боржників. Згідно з Витягом з Реєстру Боржників до Договору відступлення права вимоги №10-03/2023/01 від 10.03.2023, ТзОВ «Коллект Центр» набуло права грошової вимоги до відповідачки за Договором №101843196 у розмірі 16 396,16 грн, яка складається з: 2 200 грн - сума заборгованості за основним зобов`язанням; 14 196,16 грн - сума заборгованості за нарахованими процентами. Згідно розрахунку заборгованості, наданого позивачем, загальний розмір заборгованості по поверненню кредитних коштів та сплаті процентів за користування кредитом, що підлягає стягненню з позичальника станом на 20.05.2025, становить 16 396,16 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту - 2 200 грн; заборгованість за процентами на дату відступлення права вимоги - 14 196,16 грн. Щодо Договору про споживчий кредит №4885107 від 06.09.2021. Як вбачається з матеріалів справи, 06.09.2021 між ТзОВ «Мілоан» та [PERSON] укладено Договір про споживчий кредит №4885107. Згідно п.1.1. Договору №4885107 кредитодавець зобов`язався на умовах, визначених цим договором, на строк, визначений п. 1.3. договору, надати позичальнику грошові кошти (фінансовий кредит) у сумі, визначеній у п. 1.2. договору, а позичальник зобов`язався повернути кредитодавцю кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом (далі - плата) у встановлений п. 1.4 договору термін та виконати інші зобов`язання у повному обсязі на умовах та строки/терміни, що визначені договором. Відповідно до п. 1.2. Договору №4885107 сума (загальний розмір) кредиту становить 2 200 грн. Згідно п. 1.3. Договору №101843196 кредит надається строком на 30 днів з 06.09.2021. Відповідно до п. 1.4. Договору термін (дата) повернення кредиту і сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом (дата платежу): 06.10.2021. Проценти за користування кредитом: 6,60 грн, які нараховуються за ставкою 0,01 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом (п.1.5.2. Договору №4885107). Згідно п. 1.6. Договору №4885107 стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5,00 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом. Відповідно до п. 2.1. Договору №4885107 кредитні кошти надаються позичальнику шляхом переказу на картковий рахунок. З довідки ТзОВ «Мілоан» про ідентифікацію вбачається, що на номер телефону [NUMBER] відправлено 06.09.2021 одноразовий ідентифікатор R49632. ТзОВ «Мілоан» перерахувало [PERSON] 2 200 грн, що підтверджується квитанцією №1756348042. Між ТзОВ «Мілоан» та ТзОВ «Вердикт Капітал» 15.12.2021 було укладено Договір факторингу №15/12-2021-22, відповідно до умов якого, ТзОВ «Мілоан» відступило ТзОВ «Вердикт Капітал» право вимоги до позичальників, в тому числі за Договором №4885107. Відповідно до Акту приймання-передачі Реєстру Боржників за Договором Факторингу №15/12-2021-22 від 15.12.2021, клієнт передав, а фактор прийняв права вимоги щодо 4 240 боржників. Згідно з Витягом з Реєстру Боржників за Договором Факторингу №15/12-2021-22 від 15.12.2021, ТзОВ «Вердикт Капітал» набуло права грошової вимоги до відповідачки за Договором №4885107 у розмірі 8 806,38 грн, яка складається з: 2 200 грн - суми кредиту; 6 606,38 грн - заборгованість по процентам. Надалі, 10.01.2023 ТзОВ «Вердикт Капітал» відступило право вимоги до позичальників ТзОВ «Коллект Центр» відповідно до Договору відступлення права вимоги №10-01/2023, відповідно до умов якого, ТзОВ «Вердикт Капітал» відступило право вимоги до позичальників, в тому числі за Договором №4885107. Відповідно до Акту прийому-передачі Реєстру Боржників за Договором відступлення права вимоги №10-01/2023 від 10.01.2023, клієнт передав, а фактор прийняв права вимоги щодо 207 307 боржників. Згідно з Витягом з Реєстру Боржників до Договору відступлення права вимоги №10-01/2023 від 10.01.2023, ТзОВ «Коллект Центр» набуло права грошової вимоги до відповідачки за Договором №4885107 у розмірі 16 618,38 грн, яка складається з: 2 200 грн - сума заборгованості за основним зобов`язанням; 14 416,38 грн - сума заборгованості за нарахованими процентами. Згідно розрахунку заборгованості, наданого позивачем, загальний розмір заборгованості по поверненню кредитних коштів та сплаті процентів за користування кредитом, що підлягає стягненню з позичальника станом на 20.05.2025, становить 16 618,38 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту - 2 200 грн; заборгованість за процентами на дату відступлення права вимоги - 14 416,38 грн. Відповідно до ст. 514 Цивільного кодексу України (далі - ЦКУкраїни) до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Частиною 2 статті 517 ЦК України передбачено, що боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні. За змістом наведених положень закону боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору і таке виконання є належним. Згідно частин 1, 3 статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом. Згідно з частиною першою статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору невстановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі (частини перша, друга статті 639 ЦК України). Частиною першою статті 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні визначені Законом України «Про електронну комерцію», який встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції. Згідно з частиною першою статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі; електронний правочин - дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, здійснена з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Суб`єкт електронної комерції - суб`єкт господарювання будь-якої організаційно-правової форми, що реалізує товари, виконує роботи, надає послуги з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, або особа, яка придбаває, замовляє, використовує зазначені товари, роботи, послуги шляхом вчинення електронного правочину. Відповідно до статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. З урахуванням викладеного, слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України). Аналогічні висновки викладені в постановах Верховного Суду від 02 листопада 2021 року в справі № 243/6552/20, від 09 вересня 2020 року в справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року в справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року в справі №127/33824/19 та інших. Із системного аналізу положень вище вказаного законодавства вбачається, що з урахуванням особливостей договорів щодо виконання яких виник спір між сторонами, їх укладання в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему позивача можливе за допомогою електронного цифрового підпису відповідачки лише за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами цього правочину. В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Судом встановлено, що 05.09.2021 та 06.09.2021 позичальник - відповідачка [PERSON] , шляхом власноручного введення одноразових ідентифікаторів, прийняла публічну пропозицію (оферту) та підписала кредитні договори (здійснила акцепт пропозиції товариства), відтак відповідні договори вважаються укладеним у відповідності до ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію». Без здійснення вказаних дій відповідачкою кредитні договори не були б укладеними. Згідно із частиною першою статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно із статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно зі статтею 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до частини першої статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Частинами першою, другою статті 612 ЦК України визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. З огляду на наведене, враховуючи, що відповідачка [PERSON] оплату за Договорами №4885107 та №101843196 не здійснювала, а заборгованість за вказаними договорами за тілом кредиту становить 4 400 грн, відтак зазначена сума кредиту (тіло кредиту) підлягає стягненню з відповідачки в користь позивача. Щодо позовних вимог про стягнення із [PERSON] заборгованості за процентами за Договорами №4885107 та №101843196, суд виходить з такого. Згідно із ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05 квітня 2023 року у справі №910/4518/16 зазначила, що очікування кредитодавця, що позичальник повинен сплачувати проценти за «користування кредитом» поза межами строку, на який надається такий кредит (тобто поза межами існування для позичальника можливості правомірно не сплачувати кредитору борг), виходять за межі взаємних прав та обов`язків сторін, що виникають на підставі кредитного договору, а отже, такі очікування не можуть вважатись легітимними. За таких обставин надання кредитодавцю можливості нарахування процентів відповідно до статті 1048 ЦК України поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту вочевидь порушить баланс інтересів сторін - на позичальника буде покладений обов`язок, який при цьому не кореспондує жодному праву кредитодавця. Якщо позичальник прострочив виконання зобов`язання з повернення кредиту та сплати процентів за «користування кредитом», сплив строку кредитування чи пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту не може бути підставою для невиконання такого зобов`язання. Зазначене також є підставою для відповідальності позичальника за порушення грошового зобов`язання. Отже, у разі порушення позичальником зобов`язання з повернення кредиту настає відповідальність - обов`язок щодо сплати процентів відповідно до статті 625 ЦК України у розмірі, встановленому законом або договором. Аналогічних висновків Велика Палата Верховного Суду також дійшла у постановах від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12 (пункти 53, 54) та від 04.02.2020 у справі №912/1120/16 (пункт 6.19). Умовами Договорів №4885107 та №101843196 (п. 1.1, 1.5.2) передбачено, що проценти - це грошові кошти, які є платою за користування кредитом, що становлять 6,60 грн, які нараховуються за ставкою 0,01% від фактичного залишку кредиту за кожен день строку кредитування. Сторонами визначено строк кредитування - 30 днів, термін повернення кредитів - 06.10.2021 та 05.10.2021 відповідно. Відповідно до відомості про щоденні нарахування та погашення за Договором №101843196 ТзОВ «Мілоан» здійснено нарахування процентів відповідачці за період з 07.09.2021 по 05.10.2021, при цьому нарахування процентів за період 06.10.2021 по 04.12.2021 (поза межами строку дії Договору №101843196) відбувалося згідно п. п. 1.6, 2.3.1.2 Договору №101843196, тобто по 5 % від фактичного залишку кредиту за кожен день. Окрім цього, з відомості про щоденні нарахування та погашення за Договором №4885107 вбачається, що ТзОВ «Мілоан» здійснено нарахування процентів відповідачці за період з 07.09.2021 по 06.10.2021, при цьому нарахування процентів за період 07.10.2021 по 05.12.2021 (поза межами строку дії Договору №4885107) відбувалося згідно п. п. 1.6, 2.3.1.2 Договору №4885107, тобто по 5 % від фактичного залишку кредиту за кожен день. Пунктом 1.6 Договорів №4885107 та №101843196 передбачено стандартну (базову) процентну ставку за користування кредитом у розмірі 5% від фактичного залишку кредиту за кожен день. Із положень пункту 2.3.1.1 Договорів №4885107 та №101843196 слідує, що позичальник має право неодноразово продовжувати строк кредитування, за умови, що кредитодавцем надана така можливість позичальнику відповідно до розділу 6 Правил надання фінансових кредитів (послуг) товариством (далі - Правила). Для продовження строку кредитування за цим пунктом позичальник має вчинити дії, передбачені розділом 6 Правил, у тому числі сплатити комісію за управління та обслуговування кредиту та певну частку заборгованості по кредиту. Відповідно до пункту 2.3.1.2 Договорів №4885107 та №101843196 позичальник може збільшити строк кредитування на 1 (один) день шляхом продовження користування кредитними коштами після завершення строку кредитування (з урахуванням всіх пролонгацій). Таке збільшення (продовження) строку кредитування відбувається кожен раз, коли позичальник продовжує користуватись кредитними коштами після спливу раніше визначеного строку кредитування, але загалом не може перевищувати 60 днів. У випадку, якщо внаслідок чергового продовження строку кредитування позичальником у спосіб, вказаний цим пунктом, загальний період пролонгації на стандартних (базових) умовах перевищить 60 днів, таке продовження здійснюється на кількість днів, що залишилась до досягнення загальним строком пролонгації на стандартних (базових) умовах 60 днів. Користування кредитними коштами припиняється, якщо у позичальника відсутня заборгованість перед кредитодавцем за кредитом (тілом кредиту). Якщо позичальник здійснює продовження строку кредитування (пролонгацію) на стандартних (базових) умовах, проценти за користування кредитом протягом періоду, на який продовжено строк кредитування, нараховуються за стандартною (базовою) ставкою, наведеною в пункті 1.6 цього Договору. З огляду на пункт 4.2 Договорів №4885107 та №101843196, у разі прострочення позичальником зобов`язань зі сплати заборгованості згідно з умовами цього Договору, кредитодавець починаючи з дня наступного за датою спливу строку кредитування, з урахуванням пролонгацій та оновлених графіків платежів, що складаються у зв`язку з продовженням строку кредитування (пролонгацією), має право (не обов`язок) нарахувати проценти за стандартною (базовою) ставкою, передбаченою пунктом 1.6 цього Договору, в якості процентів за порушення грошового зобов`язання, передбачених статтею 625 Цивільного кодексу України. У випадку нарахування процентів вважається, що ця сума договору встановлює інший розмір процентів в розумінні частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України, на рівні стандартної (базової) ставки, передбаченої пунктом 1.6 цього Договору. Обов`язок позичальника по сплаті таких процентів настає після відповідної вимоги кредитодавця. Враховуючи наведене вище, а також те, що суду не надано оновлених графіків платежів, що складаються у зв`язку з продовженням строку кредитування (пролонгацією) (п. 4.2 Договорів №4885107 та №101843196), відтак докази, які б підтверджували право ТзОВ «Вердикт Капітал» нараховувати [PERSON] проценти за користування кредитними коштами за Договорами №4885107 та №101843196 поза межами строку кредитування, відсутні, а тому суд дійшов висновку, що на користь ТзОВ «Коллект Центр» з відповідачки [PERSON] підлягає стягненню розмір процентів, нарахованих ТзОВ «Мілоан» за Договором №4885107 за період з 07.09.2021 по 05.12.2021 загальною сумою 6 606,38 грн та за Договором №101843196 за період з 07.09.2021 по 04.12.2021 загальною сумою 6 606,16 грн. Щодо судових витрат, суд дійшов до такого висновку. Згідно частини 1 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема належить надання професійної правничої допомоги. Відповідно до ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. На підтвердження понесення витрат на правничу допомогу в матеріалах справи містяться: договір про надання правової допомоги №01-07/2024 від 01.07.2024, прайс-лист АО «Лігал Ассістанс», платіжна інструкція №0519130005 від 05.05.2025, заявка на надання юридичної допомоги №17 від 01.04.2025, витяг з акту №9 про надання юридичної допомоги від 30.04.2025. Частиною 4 ст. 137 ЦПК України передбачено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Згідно із п. 2 ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує, чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес. Витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137 ЦПК України). Велика Палата Верховного Суду від 26 червня 2024 року (справа №686/5757/23) виснувала, що у разі недотримання вимог частини четвертої статті 137 ЦПК України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони. Натомість під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи,

Outcome: partial