Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-16 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до Кропивницького районного суду Кіровоградської області в інтересах неповнолітнього сина з позовом до російської федерації про відшкодування моральної шкоди, в якому просить стягнути з відповідача на користь її неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , моральну шкоду в розмірі 30\~000 000 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що [INFO] помер її чоловік та батько неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , який проходив військову службу у Збройних силах України, та безпосередньо брав участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України. Причиною смерті [PERSON] стали вибухова травма, ушкодження внаслідок військових дій від інших вибухів та осколків. Внаслідок смерті батька неповнолітнього сина у результаті безпосередньої участі в антитерористичній операції та забезпечення її проведення неповнолітній син відчуває безперервний, невгамовний душевний біль та страждання, він назавжди втратив батька та втратив душевний спокій, постійно відчуває незахищеність та розчарування. Через загибель батька неповнолітній син постійно його кличе та жде... Важка втрата не дає можливості нормально спілкуватись з оточуючими та підтримувати нормальний спосіб соціального життя. Діями відповідача неповнолітньому сину завдано непоправну моральну шкоду. З урахуванням характеру і обсягу завданих неповнолітньому сину моральних страждань, істотності порушення його конституційних прав, неможливості їх поновлення, умисного характеру дій відповідача, позивачка оцінила моральну шкоду у розмірі 30 000 000 грн, яку просить стягнути з відповідача на користь моєї неповнолітнього сина. Ухвалою Кропивницького районного суду Кіровоградської області від 01.07.2025 за зазначеним позовом відкрито провадження у цивільній справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання.\~Надано сторонам у справі строк для подання заяв по суті справи. Ухвалою суду від 26.08.2025 закрито підготовче провадження у зазначеній справі та призначено справу до судового розгляду по суті. [PERSON] в судове засідання не з`явилась, до суду подала заяву, від про розгляд справи без її участі. Позовні вимоги підтримала, просила позов задовольнити, не заперечувала щодо заочного рішення. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином відповідно до вимог статей 128-131 ЦПК України, шляхом направлення судового виклику за адресою посольства російської федерації, розміщення оголошень на офіційному веб-сайті суду. Причини неявки суду не повідомив, заяв про відкладення розгляду справи не надав, відзив на позовну заяву від уповноваженого представника відповідача до суду не надходив. Статтею 79 Закону України «Про міжнародне приватне право»\~визначено поняття «судовий імунітет», відповідно до якого пред`явлення позову до іноземної держави, залучення іноземної держави до участі у справі як відповідача або третьої особи, накладення арешту на майно, яке належить іноземній державі та знаходиться на території України, застосування щодо такого майна інших засобів забезпечення позову і звернення стягнення на таке майно можуть бути допущені лише за згодою компетентних органів відповідної держави, якщо інше не передбачено міжнародним договором України або законом України. Преамбулою\~Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України»\~визначено, що Україна згідно з\~Конституцією України\~є суверенною і незалежною державою. Суверенітет України поширюється на всю її територію, яка в межах існуючого кордону є цілісною і недоторканною. Перебування на території України підрозділів збройних сил інших держав з порушенням процедури, визначеної\~Конституцією\~та законами України, Гаазькими конвенціями 1907 року, IV Женевською конвенцією 1949 року, а також всупереч Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї 1994 року, Договору про дружбу, співробітництво і партнерство між Україною і Російською Федерацією 1997 року та іншим міжнародно-правовим актам є окупацією частини території суверенної держави Україна та міжнародним протиправним діянням з усіма наслідками, передбаченими міжнародним правом. У зв`язку з повномасштабним вторгненням російської федерації на територію України 24 лютого 2022 року Україна розірвала дипломатичні відносини з росією, що у свою чергу з цієї дати унеможливлює направлення різних запитів та листів до посольства російської федерації в Україні у зв`язку із припиненням його роботи на території України. При цьому, Верховний Суд встановив підстави для висновку про те, що починаючи з 2014 року відсутня необхідність у направленні до посольства російської федерації в Україні запитів щодо згоди російської федерації бути відповідачем у справах про відшкодування шкоди у зв`язку з вчиненням російською федерацією збройної агресії проти України та ігноруванням нею суверенітету та територіальної цілісності Української держави, починаючи з 24 лютого 2022 року таке надсилання неможливе ще й у зв`язку із розірванням дипломатичних відносин України з російською федерацією. З огляду на викладене вище, зазначена справа за позовом [PERSON] до російської федерації про відшкодування моральної шкоди розглянута судом на підставі поданого позивачем позову та доказів, якими позивач обґрунтувала заявлені позовні вимоги. Справа розглядається відповідно до статей 280-281 ЦПК України, в порядку заочного розгляду, за формою загального позовного провадження, з повідомленням (викликом) сторін, на підставі наявних доказів. Згідно з частиною другою статті 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За змістом частин четвертої і п`ятої статті 268 ЦПК України у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення (повне або скорочене) без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження [PERSON] , серії [NUMBER] , виданого 12.01.2009 Центральним відділом реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції Кіровоградської області, актовий запис №28, в графі мати та батько записані [PERSON] та [PERSON] (а.с.16). Судом також встановлено, що [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 13.06.2018 Кропивницьким міським відділом державній реєстрації смерті головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області (а.с.21). Згідно із лікарським свідоцтвом про смерть № 1248 від 12.06.2018, виданим Дніпропетровським обласним бюро судово-медичної експертизи Дніпропетровської обласної ради, [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] біля населеного пункту Невільське Донецької області, причина смерті: вибухова травма, ушкодження внаслідок військових дій та осколків (а.с.18). Відповідно до копії витягу з протоколу засідання військово-лікарської комісії Центральної військово-лікарської комісії Збройних Сил України по встановленню причинного зв`язку захворювань поранень, контузій, травм, каліцтв від 05.02.2019 №270 вибухова травма. Ушкодження внаслідок військових дій від інших вибухів та осколків, молодшого сержанта [PERSON] , 1976 року народження, яка стали причиною його смерті [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії №1248 від 12.06.2018, виданого Дніпропетровським обласним бюро судово-медичної експертизи, свідоцтвом про смерть [NUMBER] від 13.06.2018 виданого Кропивницьким міським відділом державній реєстрації смерті головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області ( а.с.20). Крім того, відповідно до довідки командира військової частини [NUMBER] про безпосередню участь особи в антитерористичній операції, забезпечені її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України за вих. № 2/537 від 24.10.2017, старший солдат [PERSON] дійсно безпосередньо брав участь в антитерористичній операції, забезпечені її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальній цілісності України в районі/районах проведення антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей (а.с.19). Згідно безстрокового посвідчення [NUMBER] виданого 14.02.2019 та безстрокового посвідчення серії [NUMBER] , виданого 20.07.2023 [PERSON] має право на пільги, встановлені законодавством України для сімей загиблих (померлих) Захисників і Захисниць України (а.с.13). Відповідно до посвідчення [NUMBER] виданого 14.02.2019 та безстрокового посвідчення серії [NUMBER] , виданого 20.07.2023, [PERSON] має право на пільги, встановлені законодавством України для сімей загиблих (померлих) Захисників і Захисниць України (а.с. 15). Звертаючись до суду з зазначеним позовом, позивач [PERSON] , як на підстави позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, зазначила, що внаслідок смерті батька неповнолітній син [PERSON] відчуває безперервний, невгамовний душевний біль та страждання, він назавжди втратив батька та душевний спокій, постійно відчуває незахищеність та розчарування. Відповідно до статті 28 Загальної декларації прав людини, кожному гарантується право на соціальний і міжнародний порядок, при якому права і свободи, викладені в цій Декларації, можуть бути повністю здійснені. У статті 30 Декларації зазначено, що ніщо у цій Декларації не може бути витлумачено як надання будь-якій державі, групі осіб або окремим особам права займатися будь-якою діяльністю або вчиняти дії, спрямовані на знищення прав і свобод, викладених у цій Декларації. Кожен має право жити в мирі в умовах заохочення і захисту всіх прав людини і повної реалізації розвитку (стаття 1 Декларації про право на мир, затвердженої резолюцією Генеральної Асамблеї ООН 71/189 від 19.12.2016). Згідно зі статтею 1 Закону України «Про оборону України»\~збройна агресія - це застосування іншою державою або групою держав збройної сили проти України. Збройною агресією проти України вважається будь-яка з таких дій, зокрема: вторгнення або напад збройних сил іншої держави або групи держав на територію України, а також окупація або анексія частини території України; напад збройних сил іншої держави або групи держав на військові сухопутні, морські чи повітряні сили або цивільні морські чи повітряні флоти України. Силові дії російської федерації, що тривають з 20.02.2014 року є актами збройної агресії відповідно до пунктів "a", "b", "с", "d" та "g" статті 3 Резолюції 3314 (XXIX) Генеральної Асамблеї ООН "Визначення агресії" від 14.12.1974 року. Крім того, 12.04.2014 Радою національної безпеки України було прийнято рішення про початок антитерористичної операції, яка тривала з 14.04.2014 до 30.04.2018. Після антитерористичної організації на сході України була введена операція Об`єднаних сил. Положеннями\~Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо регулювання правового режиму на тимчасово окупованій території України» №2217-ІХ від 21.04.2022 року\~відзначено, що збройна агресія російської федерації розпочалася з неоголошених і прихованих вторгнень на територію України підрозділів збройних сил та інших силових відомств російської федерації а також шляхом організації та підтримки терористичної діяльності, а 24 лютого 2022 року переросла в повномасштабне вторгнення на суверенну територію України, крім того, визначено, що російська федерація чинить злочин агресії проти України та здійснює тимчасову окупацію частини її території за допомогою збройних формувань російської федерації, що складаються з регулярних з`єднань і підрозділів, підпорядкованих міністерству оборони російської федерації, підрозділів та спеціальних формувань, підпорядкованих іншим силовим відомствам російської федерації, їхніх радників, інструкторів та іррегулярних незаконних збройних формувань, озброєних банд та груп найманців, створених, підпорядкованих, керованих та фінансованих Російською Федерацією. Наслідком саме збройної агресії російської федерації відносно України (що є загальновідомими фактами, а тому не підлягають доказуванню за нормами частини третьої статті 82 ЦПК України), стала окупація частини території України. Згідно з частиною дев`ятою статті 5\~Закону України\~«Про забезпечення\~прав і\~свобод громадян\~та правовий\~режим на\~тимчасово окупованій\~території України» відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок тимчасової окупації держави Україна, юридичним особам, громадським об`єднанням, громадянам України, іноземцям та особам без громадянства, у повному обсязі покладається на російську федерацію як на державу, що здійснює окупацію. Таким чином, російська федерація є суб`єктом, внаслідок збройної агресії якого проти України та окупації частини території України порушено низку прав та свобод громадян України, та, відповідно, саме російська федерація є суб`єктом, на якого покладено обов`язок з відшкодування завданих цими діями збитків. За приписами частини четвертої статті 263\~ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. При цьому, на підставі частини четвертої статті 263\~ЦПК України при розгляді справи судом враховано правові висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 18.05.2022 року №760/17232/20-ц (61-15925 св 21), згідно яких, визначаючи, чи поширюється на російську федерацію судовий імунітет у справі, яка переглядається, Верховний Суд врахував таке: - предметом позову є відшкодування моральної шкоди, завданої збройною агресією рф проти України; - місцем завдання шкоди є територія суверенної держави Україна; - передбачається, що шкода завдана агентами рф, які порушили принципи та цілі, закріплені у Статуті ООН, щодо заборони військової агресії, вчиненої стосовно іншої держави - України; - вчинення актів збройної агресії іноземною державою не є реалізацією її суверенних прав, а свідчить про порушення зобов`язання поважати суверенітет та територіальну цілісність іншої держави - України, що закріплено у Статуті ООН; - національне законодавство України виходить із того, що за загальним правилом шкода, завдана в Україні фізичній особі в результаті протиправних дій будь-якої іншої особи (суб`єкта), може бути відшкодована за рішенням суду України (за принципом генерального делікту). Отже, російська федерація, вчинивши неспровокований та повномасштабний акт збройної агресії проти Української держави, численні акти геноциду Українського народу, не вправі надалі посилатися на свій судовий імунітет, заперечуючи тим самим юрисдикцію судів України на розгляд та вирішення справ про відшкодування шкоди, завданої такими актами агресії фізичній особі - громадянину України». Таким чином, держава, яка грубо порушує гарантовані нормами міжнародного права основні свободи та права людини, не може використовувати імунітет від судового переслідування іноземними судами як гарантію уникнення відповідальності за вчинені злочини проти життя та здоров`я людини, а також нанесення шкоди її майну. З врахуванням викладеного, суд констатує, що російська федерація, порушивши наведені міжнародні норми, вийшла за межі своїх суверенних прав, гарантованих статтею 2 Статуту ООН, а тому не має судового імунітету в частині вимог позивача про відшкодування шкоди. Відповідно до частини третьої статті 124 Конституції Україниу передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи, тим самим, у разі застосування «деліктного винятку» будь-який спір, що виник на її території у громадянина України, навіть з іноземною країною, зокрема, й російською редерацією, може бути розглянутий та вирішений судом України як належним та повноважним судом. Оскільки вчинення російською федерацією з 2014 року збройної агресії проти України не припиняється, російська федерація заперечує суверенітет України, тому зобов`язань поважати та дотримуватися суверенітету вказаної країни на цей час немає. Способи захисту цивільних прав визначен і статтею 16\~ЦК України. Пунктом 9\~частини другої\~\~статті 16ЦК України передбачено, що способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Згідно з частиною другою статті 2 ЦК України\~учасниками цивільних відносин є, зокрема, і іноземні держави та інші суб`єкти публічного права. Статтею 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Положеннями зазначеної статті також визначено, що моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Крім того, Пленум Верховного Суду України у п.3Постанови №\~4\~від 31.03.1995\~року "Про\~судову практику\~в справах\~про відшкодування\~моральної (немайнової)\~шкоди" роз`яснив, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. При цьому, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач ,яка діє в інтересах неповнолітнього сина [PERSON] характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості (п.9 вказаної постанови). Отже, моральну шкоду розуміють як втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Як зазначено у постанові Об`єднаної Палати Верховного Суду від 05.12.2022 у справі №214/7462/20 (провадження № 61-21130сво21): «Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи (частини перша, друга\~статті 23 ЦК України). Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою; вина особи, яка завдала моральної шкоди. У разі встановлення конкретної особи, яка завдала моральної шкоди, відбувається розподіл тягаря доказування, за яким: позивач повинен довести наявність моральної шкоди та причинний зв`язок; а відповідач доводить відсутність протиправності та вини. Завдання моральної шкоди - явище завжди негативне. Проте з цього не слідує, що будь-яка завдана моральна шкода породжує зобов`язання з її відшкодування. Покладення обов`язку відшкодувати завдану моральну шкоду може мати місце лише за умови, коли шкода була викликана протиправною поведінкою відповідальної за неї особи. Гроші виступають еквівалентом моральної шкоди. Грошові кошти, як загальний еквівалент всіх цінностей, в економічному розумінні «трансформують» шкоду в загальнодоступне вираження, а розмір відшкодування «обчислює» шкоду. Розмір визначеної компенсації повинен, хоча б наближено, бути мірою моральної шкоди та відновлення стану потерпілого. При визначенні компенсації моральної шкоди складність полягає у неможливості її обчислення за допомогою будь-якої грошової шкали чи прирівняння до іншого майнового еквіваленту. Тому грошова сума компенсації моральної шкоди є лише ймовірною, і при її визначенні враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставин, які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості, що зазначено в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 25.05.2022 у справі № 487/6970/20 (провадження № 61/1132св22). Верховний Суд у постанові від 10.04.2019 у справі №464/3789/17, зокрема, дійшов висновку, що адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, є одним із ефективних засобів юридичного захисту (п. 49). Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання (п.52). Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого (п. 56). Відсутність наслідків у вигляді розладів здоров`я внаслідок душевних страждань, психологічних переживань не свідчить про те, що позивач не зазнав страждань та приниження, а отже і не свідчить про те, що моральної шкоди не завдано. При оцінці обґрунтованості вимог про відшкодування моральної шкоди необхідно керуватися принципом розумності, тобто виходити з об`єктивно передбачуваних обставин конкретної справи втілень моральної шкоди. Разом з тим, з огляду на мету інституту відшкодування моральної шкоди, цілком адекватними і самодостатніми критеріями визначення розміру належної потерпілому компенсації є морально-правові імперативи справедливості, розумності та добросовісності. Статтею\~17\~Закону України\~«Про виконання\~рішень та\~застосування практики\~Європейського суду\~з прав\~людини» визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. При цьому, Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, №68490/01, параграф 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року). Також, Європейський суд з прав людини в п.37 рішення у справі «Недайборщ проти Російської Федерації» зазначив, що заявнику не може бути пред`явлено вимогу про надання будь-якого підтвердження моральної шкоди, яку він поніс, що означає, що при наявності встановленого факту порушення прав заявника моральна шкода наявна і констатується судом. В пункті10постанови Пленуму Верховного Суду України у пункті 3 Постанови № 4 від 31.03.1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди"\~зазначено, що при заподіянні особі моральної шкоди, обов`язок по її відшкодуванню покладається на винних осіб незалежно від того, чи була заподіяна потерпілому майнова шкода та чи відшкодована вона. Право особи на відшкодування моральної шкоди виникає за умов порушення права цієї особи, наявності такої шкоди та причинного зв`язку між порушенням та моральною шкодою. При цьому, обов`язок доведення наявності підстав для відшкодування моральної шкоди покладається на особу, що вимагає її відшкодування. Беззаперечним, на переконання суду, є той факт, що причиною смерті [PERSON] є вибухове поранення. Смерть пов`язана з захистом Батьківщини, оскільки він приймав безпосередню участь в антитерористичній операції та захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України, з боку збройної агресії російської федерації. Крім того, щодо практики Європейського суду в частині визначення розміру моральної шкоди, то суд зазначає наступне. Відповідно до вимог «Правила суду - компенсація шкоди», які використовуються ЄСПЛ при розгляді справ із компенсації шкоди, зокрема, підпункт 15 пункту 3 цих Правил, установлено, що заявники, які бажають отримати компенсацію за нематеріальну шкоду, мають право вказати суму, яка на їхню думку, була б справедливою. Заявник, який уважає себе жертвою більш одного порушення Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод може вимагати або одну одноразову суму, яка покриває всі передбачувані порушення, або окрему суму щодо кожного передбаченого Конвенцією порушення. Так, позивачем розмір моральної шкоди визначено в сумі 30 000\~000 грн, в свою чергу, розмір моральної шкоди суд визначає з урахуванням роз`яснень, наведених у\~Постанові Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», за якими, факт заподіяння моральної шкоди пов`язується не лише зі станом напруженості під впливом сильнодіючого впливу, яким є стрес, а із наявністю втрат фізичного і психічного характеру, які тягнуть за собою порушення нормальних життєвих зв`язків потерпілого, зменшення його суспільної активності, потребують від нього додаткових зусиль для організації життя. З огляду на викладене вище, виходячи з заявлених позивачем підстав позову, суд приходить до висновку, що доводи позивача про спричинення моральної шкоди її неповнолітньому сину, яка полягає у безперервних моральних стражданнях, переживаннях, втратою душевного спокою, викликаних втратою батька, який помер [INFO] , причиною смерті якого стало поранення, пов`язане із захистом Батьківщини під час безпосередньої участі в антитерористичній операції, захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України, внаслідок військової агресії російської федерації проти України, враховуючи також тривалість вимушених змін у житті позивача, глибину душевних страждань та переживань, яких зазнав та продовжує зазнавати неповнолітній син позивач, у зв`язку із втратою близької людини\~батька, з огляду на істотність змін у звичайному житті позивача, та дотриманням принципу розумності, виваженості та справедливості, суд прийшов до висновку про наявність передбачених законом підстав для відшкодування позивачу моральної шкоди, та відповідно, суд визначає розмір моральної шкоди, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача в сумі 20\~000\~000,00 грн. Згідно з пунктом 22\~статті 5 Закону України «Про судовий збір»\~від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються: позивачі - у справах за позовами до держави-агресора російської федерації про відшкодування завданої майнової та/або моральної шкоди у зв`язку з тимчасовою окупацією території України, збройною агресією, збройним конфліктом, що призвели до вимушеного переселення з тимчасово окупованих територій України, загибелі, поранення, перебування в полоні, незаконного позбавлення волі або викрадення, а також порушення права власності на рухоме та/або нерухоме майно, на підставі чого судовий збір за ставками судового збору, визначеного\~Законом України «Про судовий збір»\~в розмірі 15 140,00 стягується з відповідача в дохід держави. Враховуючи вищевикладене, відповідно до статей 23,\~1167,\~1173,1174 ЦК України,

Outcome: partial