Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-09 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача У травні 2025 року позивач, в інтересах якого діє адвокат Гордієць В.С., через систему «Електронний суд» звернувся до суду з позовом, у якому просив: - визнати за ним право власності на 1/2 частину житлового будинку [ADDRESS] , в порядку спадкування за заповітом після померлої [INFO] матері [PERSON] ; - визнати за ним право власності на 1/2 частину житлового будинку [ADDRESS] як за членом колишнього колгоспного двору. Позовні вимоги мотивовано тим, що домоволодіння [ADDRESS] мало статус колгоспного двору і станом на 15 квітня 1991 року у ньому були зареєстровані: [PERSON] - голова сім`ї та [PERSON] - син. Відтак, кожен із них мав право власності на 1/2 частину будинку, який знаходився в їхньому спільному володінні та користуванні. [INFO] померла мати позивача [PERSON] та після її смерті відкрилася спадщина на 1/2 частину житлового будинку [ADDRESS] . На випадок своєї смерті [PERSON] 19 липня 2011 року склала заповіт, згідно з яким все своє майно заповіла сину [PERSON] , який прийняв спадщину шляхом подачі нотаріусу відповідної заяви, на підставі якої заведено спадкову справу № 515/2011. Зазначав, що після ліквідації колгоспних дворів власники будинку не отримали свідоцтв та не зареєстрували своє право власності на житловий будинок у встановленому законом порядку. Для оформлення своїх спадкових прав позивач звернувся до державної нотаріальної контори, однак нотаріусом було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на спірний житловий будинок, оскільки за життя померла не зареєструвала право власності, а сам будинок відносився до категорії колгоспних дворів і на теперішній час змінити статус колгоспного двору неможливо, окрім того з введенням в дію з 15 квітня 1991 року Закону України «Про власність» колгоспні двори ліквідовано. Оскільки зазначені обставини є перешкодою в оформленні його права на спадкове майно та майно як члена колишнього колгоспного двору, тому він звернувся за захистом своїх прав до суду. Заяви, клопотання та інші процесуальні дії у справі Ухвалою судді від 14.05.2025 відкрито провадження за правилами загального позовного провадження та у справі призначено підготовче засідання. На підставі ухвали суду від 25.08.2025 задоволено клопотання про витребування доказів. Ухвалою суду від 09.09.2025 за результатами підготовчого засідання справу призначено до розгляду по суті. У судове засідання учасники справи не з`явилися. Представник позивача адвокат Гордієць В.С. подала до суду заяву про розгляд справи без їх участі, в якій позов просила задовольнити. Представник відповідача Талалаївської сільської ради у підготовче засідання не з`явився, у поданій заяві просив розгляд справи проводити без його участі та ухвалити рішення згідно з чинним законодавством. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до частини 2 статті 247 Цивільного процесуального кодексу України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що заявлені вимоги підлягають задоволенню з таких підстав. Фактичні обставини, встановлені судом, та норми права, які були застосовані Судом встановлено, що відповідно довідки, виданої Ніжинським старостинським округом № 3 Талалаївської сільської ради Ніжинського району Чернігівської області 17.06.2024 № 15-11/249, станом на 15.04.1991 у домоволодінні, розташованому за адресою: [ADDRESS] , були зареєстровані: [PERSON] - голова сім`ї (померла [INFO] ) та [PERSON] - син. Правовідносини щодо будівництва житлових будинків і набуття прав на них до 15.04.1991 регламентувалися нормами ЦК УРСР в редакції 1963 року. Відповідно до ст.\~86\~ЦК УРСР\~1963\~року право власності - це врегульовані законом суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження майном. Згідно з ч. 1 ст.\~120\~ЦК УРСР\~1963\~року майно колгоспного двору належить його членам на праві спільної сумісної власності. Відповідно до роз`яснень, даних в п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України №20 від 22 грудня 1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», до правовідносин, які виникли до 15 квітня 1991 року, тобто до набрання чинності Законом України «Про власність», застосовується діюче на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватись за нормами, що регулювали власність цього двору, зокрема: - право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглось після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні; - розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних; - згідно зі ст. 4 Постанови ВРУ «Про введення в дію Закону «Про власність» загальні правила спадкування щодо частки члена колгоспного двору в майні двору застосовуються з 01 липня 1990 року. Оскільки житловий будинок [ADDRESS] належить до суспільної групи колгоспний двір і станом на 15.04.1991 у ньому проживали: [PERSON] та [PERSON] , тому спірний будинок є спільною сумісною власністю усіх його членів, кожен із яких має рівну частку у цьому будинку - по 1/2 частці. [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 28.07.2011. На випадок своєї смерті [PERSON] залишила заповіт, який 19.07.2011 посвідчений секретарем Григоро - Іванівської сільської ради Ніжинського району Чернігівської області Верескун Г.Г., відповідно до якого все її майно, де б воно не було і з чого воно не складалося, і взагалі все те, що їй належатиме на день смерті і на що вона за законом матиме право, заповідає [PERSON] . Заповіт не змінювався і не відмінявся. До складу спадщини, яка відкрилася після смерті [PERSON] , увійшла 1/2 частка житлового будинку [ADDRESS] . Згідно з довідкою № 1082 виконавчого комітету Григоро-Іванівської сільської ради Ніжинського району Чернігівської області від 02 листопада 2015 року, яка міститься у матеріалах спадкової справи, [PERSON] на день смерті [INFO] була постійно зареєстрована та проживала за адресою: [ADDRESS] . На день смерті була зареєстрована та проживала одна. Зазначені обставини сторонами не оспорюються та підтверджуються письмовими доказами, наявними в матеріалах справи. Статтею 1217 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно зі ст. 1216\~ЦК України спадкуванням є перехід прав і обов`язків (спадщини) від фізичної особі, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1220\~ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи. Статтею 1223\~ЦК Кодексу передбачено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Згідно зі ст.\~1268\~ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. 13 серпня 2024 року державним нотаріусом Другої чернігівської державної нотаріальної контори Кравченко А.Г. позивачу [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки за життя померла не зареєструвала право власності, а сам будинок відносився до категорії колгоспних дворів і на теперішній час змінити статус колгоспного двору неможливо, окрім того з введенням в дію з 15 квітня 1991 року Закону України «Про власність» колгоспні двори ліквідовано. Як убачається з копії спадкової справи № 515/2021, заведеної після смерті [INFO] [PERSON] , із заявою про прийняття спадщини за заповітом звернувся [PERSON] 06.05.2016 на ім`я [PERSON] були видані свідоцтва про право на спадщину за заповітом на належне померлій [PERSON] право: на земельну ділянку загальною площею 2,6397 га та земельну ділянку площею 0,4321 га, надані для ведення особистого селянського господарства, що розташовані на території Григоро - Іванівської сільської ради Ніжинського району Чернігівської області. Інших спадкоємців не встановлено. Згідно зі ст.\~1297\~ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно. Відповідно до ст. 328 ЦК України особи вправі набути право власності на підставах, що не заборонені законом і згідно зі ст. 392 ЦК України, можуть звертатись до суду з позовом про визнання права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати документа, який засвідчує його право власності. Мотивована оцінка і висновки суду Оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, ураховуючи, що позивач набув право власності на 1/2 частку житлового будинку та приналежних будівель, як спадкоємець за заповітом після смерті матері [PERSON] , а також має право на 1/2 частку як член колишнього колгоспного двору, однак не може отримати правовстановлюючі документи на нерухоме майно, тому це право підлягає захисту судом шляхом його визнання. На підставі наведеного,

Outcome: approved