Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-14 00:00:00

10 квітня 2025 року позивач [PERSON] звернулась до суду із позовною заявою до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя, в якому просила визнати квартиру [ADDRESS] спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] та провести поділ цього майна: - визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частку квартири [ADDRESS] : - визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частку квартири [ADDRESS] . В обґрунтування позову [PERSON] зазначила, що з вона з відповідачем у справі [PERSON] перебувала у зареєстрованому шлюбі з 21.08.2004 по 24.05.2022, що підтверджується копією рішення Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 24.05.2022 у справі №212/1630/22. В період шлюбу ними за спільні кошти була придбана квартира [ADDRESS] , що підтверджується договором купівлі-продажу квартири від 07.12.2007, посвідченим приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Рукавіциною Н.В. та зареєстрованим в реєстрі за №7705. Право власності на вищевказану квартиру було зареєстроване за відповідачем. На теперішній час, у неї з відповідачем [PERSON] виникли суперечки щодо права власності на квартиру [ADDRESS] , у зв`язку з чим вона змушена звернутись до суду для вирішення цього спору. Ухвалою судді від 28 квітня 2025 року відкрито провадження по справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. Ухвалою суду від 15 липня 2025 року закрито підготовче судове засідання, справу призначено до судового розгляду. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явилась, подала до суду клопотання в якому просить суд розглядати справу за її відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Відповідач [PERSON] до суду не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суду не повідомив, відзиву на позов не надав, клопотань про відкладення до суду не надходило. Відповідно до ч. 1\~ст. 280 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідачів, які належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, без поважних причин або неповідомлення ними про причини неявки, не подали відзив, позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Суд, дослідивши письмові матеріали цивільної справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 21.08.2004 по 24.05.2022, що підтверджується копією заочного рішення Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 24.05.2022 у справі №212/1630/22. Рішення набрало законної сили 24.06.2022. Як вбачається з договору купівлі-продажу квартири від 07.12.2007, посвідченим приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Рукавіциною Н.В. та зареєстрованим в реєстрі за №7705 за час спільного проживання у період шлюбу [PERSON] було придбане нерухоме майно, а саме квартира [ADDRESS] . Право власності на вищевказану квартиру було зареєстроване за відповідачем [PERSON] . Інформацією з довідки про оціночну вартість об`єкта нерухомості від 17.03.2025 року вартість квартири [ADDRESS] складає 101400,00 гривень. Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно з роз`ясненнями, викладеними в пп. 23, 30 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (ст. ст. 60, 69 СК України, ч. 3 ст. 368 ЦК України), відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 325 ЦК України, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Під час подання позову про поділ спільного майна подружжя пред`явлення окремо вимоги про визнання майна об`єктом права спільної сумісної власності подружжя не вимагається. Суд в силу встановлених під час розгляду справи обставин має встановити, чи набуте спірне майно сторонами під час перебування у шлюбі та чи поширюється на нього статус спільного сумісного майна, що матиме наслідком певні висновки про поділ такого майна. Проте, їх вирішення є доцільним. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 23.01.2019 року у справі №307/3360/15-ц. Відповідно до вимог ст. 70 СК України в разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Судом встановлено, що спірне нерухоме майно придбане під час шлюбу, отже, є спільною сумісною власністю подружжя, тому підлягає поділу у рівних частинах. Будь-яких обставин, які б свідчили про належність усього майна чи його частини на праві особистої приватної власності одному з подружжя під час судового розгляду не встановлено, як не встановлено підстав для відступу від презумпції рівності їх часток. За таких обставин позов підлягає задоволенню у повному обсязі. Згідно ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 1211,20 гривень у відшкодування витрат по сплаті судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: approved