Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-16 00:00:00

У червні 2025 року позивач звернувся до суду із вказаним позовом, відповідно до якого просив суд розірвати шлюб з відповідачкою, укладений між ними 24.07.2020 року. В обґрунтування позову позивачем зазначено, що з відповідачкою перебувають у зареєстрованому шлюбі, від якого мають спільну дитину доньку [PERSON] , [INFO] . Подружжя втратило почуття любові та взаємоповаги одне до одного, спільне проживання разом не можливе через різні погляди на життя та сім`ю. Зазначив, що фактично сторони не проживають разом, спільного господарства не ведуть, шлюб носить лише формальний характер, а тому його необхідно розірвати. Примирення вважає неможливим та наполягає на розірванні шлюбу. Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14.08.2025 року цивільну справу розподілено на суддю Тімошенко Н.В. Ухвалою Шевченківського районного суду міста Полтави суду від 29.09.2025 року відкрито спрощене позовне провадження з викликом сторін. 08.10.2025 року позивач направив до суду заяву, в якій прохав розгляд справи проводити без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та прохає суд їх задовольнити. 09.10.2025 року відповідач направила до суду заяву, в якій зазначила, що розгляд справи прохає проводити у її відсутність, позовні вимоги визнає в повному обсязі та не заперечує у їх задоволенні. Прізвище після розірвання шлюбу прохає залишити - [PERSON] . У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши та проаналізувавши докази по справі, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст. 1 Сімейного Кодексу України побудова сімейних відносин відбувається на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємоповаги та підтримки. За змістом положень частини 2 статті 36 та статті 51 Сімейного кодексу України, шлюб не може бути підставою для надання особі пільг чи переваг, а також для обмеження її прав та свобод, які встановлені Конституцією України. Дружина та чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань. За правилом частини 2 статті 104 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, у відповідності до оригінала свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , 24 липня 2020 року було зареєстровано шлюб між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] ( [PERSON] після шлюбу), [INFO] , в Шевченківському районному у місті Полтаві відділі державної реєстрації актів цивільного стану Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми), актовий запис № 379. Від шлюбу сторони мають спільну доньку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , актовий запис № 471. Як встановлено з позовної заяви, фактично подружжя шлюбно-сімейні відносини припинили, спільне господарство не ведуть. Згідно зі ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч. 1 ст. 110, ст. 112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Позивач скористався даним правом та звернувся до суду з цим позовом, наполягає на розірванні шлюбу. Відповідачка визнала позов у повному обсязі. Сторони не виявили бажання примиритись, наполягали на розірванні шлюбу. Згідно положень частини третьої та четвертої ст. 56 Сімейного кодексу України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість. Судом було встановлено, що причиною припинення шлюбно-сімейних відносин є те, що спільне життя позивача з відповідачкою не склалося. Подальше спільне життя та збереження шлюбу не можливе. Відповідно до ст. 113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідачка не наполягала на зміні прізвища після розірвання шлюбу. Згідно ч. 2 ст. 114 Сімейного Кодексу України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Згідно з ч. 3 ст.\~115\~Сімейного кодексу\~України - документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Таким чином, суд вважає встановленим, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а тому шлюб між сторонами необхідно припинити шляхом його розірвання. Згідно частини 1статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позивачем не заявлено вимогу про стягнення судового збору з відповідача, суд вважає можливим залишити судові витрати за позивачем. Враховуючи викладене, та

Outcome: approved