Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-09 00:00:00

06.06.2024 р. представник позивача [PERSON] ,- адвокат Малькевич Наталія Володимирівна звернулась до Красноармійського міськрайонного суду Донецької області з позовом до Покровської міської ради, треті особи [PERSON] та [PERSON] , про визнання права власності на земельну ділянку площею 0,2088 га, кадастровий номер 1422786500:01:000:015 за адресою: [ADDRESS] . Вказує, що 29 листопада 2003 року на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого державним нотаріусом Другої покровської (красноармійської) державної нотаріальної контори, реєстр № 1067, вона придбала житловий будинок за вказаною адресою загальною площею 50, кв.м., житловою - 29,9 кв.м. з надвірними будівлями. Продавцями за цим договором виступали [PERSON] та [PERSON] .. Житловий будинок належав продавцям на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, яке видане державним нотаріусом Другою красноармійською державною нотаріальною конторою Донецької області 22.08.2003 року, реєстровий запис № 72. Право власності зареєстроване в БТІ м. Красноармійськ 03.09.2003 року за № 97. При цьому договір купівлі продажу земельної ділянки для обслуговування будинку та господарських споруд між [PERSON] та [PERSON] і [PERSON] не укладався. В цілях оформлення права власності на земельну ділянку, на якій розташований житловий будинок та господарські споруди по [ADDRESS] , вона звернулася до землевпорядної організації для виготовлення технічної документації із землеустрою. Під час державної реєстрації земельної ділянки в Державному земельному кадастрі з`ясувалося, що земельна ділянка площею 0,2088 га за адресою: село Срібне Покровського району була передана у власність [PERSON] , на підтвердження чому йому було видано Державний акт на право приватної власності на землю III-ДН .№ 04502 від 22.11.1999 року, який зареєстровано в Книзі реєстрації актів на право приватної власності на земельну ділянку за № 227. Відповідно до інформації з Державного земельного кадастру земельна ділянка за кадастровим номерером 1422786500:01:000:0153 станом на 01.06.2024 р. зареєстрована за [PERSON] , який, за неперевіреною інформацією, помер [INFO] . На обґрунтування своїх позовних вимог [PERSON] посилається на те, що за змістом ч. ч. 1, 2 ст. 377 ЦК України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин), до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності або право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Розмір та кадастровий номер земельної ділянки, право на яке переходить у зв`язку з переходом права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, є істотними умовами договору, який передбачає набуття права власності на ці об`єкти (крім багатоквартирних будинків). Аналогічним чином цю ситуацію, на її думку, кваліфікує й стаття 120 Земельного кодексу України, частина перша якої встановлює, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншій особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Вказує, що така позиція узгоджується з висновками Верховного суду України, викладеними у постанові від 12 жовтня 2016 року у справі № 6-2225цс16 та у постанові від 11 лютого 2015 р. у справі № 6-2цс15. Ухвалою Красноармійського міськрайонного суду від 10.06.2024 р. було відкрите провадження у справі і призначено підготовче засідання, що узгоджується з ч. 4 ст. 19, ст. 274 ЦПК України, на підставі чого між сторонами виникли матеріально-правові і процесуально-правові наслідки. Справу неодноразово призначалося до розгляду, учасникам направлялись повістки про дату, час і місце розгляду справи. Від представника позивачки, адвоката Малькевич Н. В. 07.08.2024 р. та 16.04.2025 р. через систему «Електронний суд» надійшли заяви про розгляд справи без участі позивача та її представника; позовні вимоги підтримані. Інші учасники справи своїми процесуальними правами не скористались; відзиву на позов від відповідача не надано. Треті особи також Заперечень на позовну заяву не надіслали. 25.07.2024 р. надійшла заява Покровської міської військової адміністрації, в якій відповідач просить розглянути справу без участі його представника і ухвалити рішення на розсуд суду. 18.12.2024 р. справу передано на розгляд Заводського районного суду міста Дніпродзержинська. Ухвалою від 14.02.2025 р. справу прийнято до розгляду суддею Кузнецовою А. С. в порядку загального позовного провадження. Призначено підготовче судове засідання на 16.04.2025 р. Учасник процесу належним чином повідомлені про дату, час і місце проведення судового засідання. 16.04.2025 р. надійшли заяви від представника позивачки, адвоката Малькевич Н. В. і позивачки [PERSON] про розгляд справи без їх участі. На позовних вимогах наполягають. Повторно справу призначалося до розгляду на 06.06.2025 р. та 30.06.2025 р. Учасники процесу у судове засідання не з`явились. Ухвалою суду від 30.06.2025 р. закрито підготовче засідання. Призначено розгляд спарви по суті на 10.10.2025 р. Сторони у судове засідання не з`явились. Приймаючи до уваги, що справу призначалося до розгляду неодноразово, враховуючи ведення бойових дій в районі проживання сторін, що виключає можливість вільного переміщення зацікавлених осіб до місця розгляду справи, а тому суд розглядає справу за доказами, що містяться у матеріалах справи. Судом встановлено наступні факти та відповідні правовідносини. 29 листопада 2003 року позивачка на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого державним нотаріусом Другої покровської (красноармійської) державної нотаріальної контори, реєстр № 1067, вона придбала житловий будинок за вказаною адресою загальною площею 50, кв.м., житловою - 29,9 кв.м. з надвірними будівлями (а.с.15). Продавцями за цим договором виступали [PERSON] та [PERSON] , треті особи по справі. Житловий будинок належав продавцям на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, яке видане державним нотаріусом Другою красноармійською державною нотаріальною конторою Донецької області 22.08.2003 року, реєстровий запис № 72. Право власності зареєстроване в БТІ м. Красноармійська 03.09.2003 року за № 97. При цьому договір купівлі продажу земельної ділянки для обслуговування будинку та господарських споруд між [PERSON] та [PERSON] і [PERSON] не укладався. В цілях оформлення права власності на земельну ділянку, на який розташований житловий будинок та господарські споруди по [ADDRESS] , вона звернулася до землевпорядної організації для виготовлення технічної документації із землеустрою. Під час державної реєстрації земельної ділянки в Державному земельному кадастрі з`ясувалося, що земельна ділянка площею 0,2088 га за адресою: село Срібне Покровського району була передана у власність [PERSON] , на підтвердження чому, йому було видано Державний акт на право приватної власності на землю III-ДН .№ 04502 від 22.11.1999 року, який зареєстровано в Книзі реєстрації актів на право приватної власності на земельну ділянку за № 227 (а.с.11-12). Відповідно до інформації з Державної земельного кадастру, земельна ділянка за кадастровим номером 1422786500:01:000:0153 станом на 01.06.2024 р. зареєстрована за [PERSON] (а.с.16) На клопотання представника позивача Красноармійським міськрайонним судом було зроблено запит до Покровського відділу державної реєстрації актів цивільного стану щодо дати смерті [PERSON] , якій є офіційним власником спірної земельної ділянки. 17.06.2024 р. від Покровського відділу державної реєстрації актів цивільного стану надійшла інформація про неможливість надати такі відомості, оскільки не вказана дата народження [PERSON] , яка є необхідним параметром пошуку у Державному реєстрі актів цивільного стану (а.с. 40). Вказані обставини свідчать про те, що продавці житлового будинку [ADDRESS] [PERSON] та [PERSON] на момент продажу житлового будинку не були власниками земельної ділянки за адресою знаходження будинку. Згідно до статті 125 Земельного кодексу право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації. Такого документу у продавців не було. Наявні в матеріалах справи документи дозволяють дійти такого висновку. Відповідно до частини 1 статті 377 Цивільного кодексу України до особи, яка набула право власності на об`єкт нерухомого майна (житловий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду, об`єкт незавершеного будівництва, право власності на який зареєстровано у визначеному законом порядку, або частку у праві спільної власності на такий об`єкт, одночасно переходить право власності (частка у праві спільної власності) або право користування земельною ділянкою, на якій розміщений такий об`єкт, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для відчужувача (попереднього власника) такого об`єкта, у порядку та на умовах, визначених Земельним кодексом України. Істотною умовою договору, який передбачає перехід права власності на об`єкт нерухомого майна (житловий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва, який розміщений на земельній ділянці і перебуває у власності відчужувача, є умова щодо одночасного переходу права власності на таку земельну ділянку (частку у праві спільної власності на неї) від відчужувача (попереднього власника) відповідного об`єкта до набувача такого об`єкта. Аналогічним чином ця ситуація регламентується й Земельним кодексом України, стаття 120 якого наголошує, що при переході права власності на будівлю і споруду право власності на земельну ділянку або її частину може переходити на підставі цивільно-правових угод, а право користування - на підставі договору оренди. Суд зазначає, що житловий будинок, окремі споруди та господарчі побудови складають один об`єкт права власності, а земельна ділянка інший об`єкт. У статті 381 ЦКУ наводиться поняття «Садиба як об`єкт права власності», під якою розуміється земельна ділянка разом з розташованими на ній житловим будинком, господарсько-побутовими будівлями, наземними і підземними комунікаціями, багаторічними насадженнями. Тобто, «садиба» об`єднає обидва об`єкти. І частина 2 вказаної правової норми встановлює, що у разі відчуження житлового будинку вважається, що відчужується вся садиба, якщо інше не встановлено договором або законом. Але у випадку, що розглядається, продавці не були власниками земельної ділянки. У той ж час і стаття 377 Цивільного кодексу, і стаття 120 Земельного кодексу передбачають перехід права власності до покупця частини земельної ділянки, на якій розташований будинок, не ставлячи у залежність від збігу в особі продавця суб`єкта прав власності і на будинок, і на земельну ділянку. Виникнення у покупця права власності на земельну ділянку, на якій розташований житловий будинок, має місце навіть у разі відсутності у продавця права власності на землю. Але у даному випадку, за змістом наведених правових норм, йдеться про частину земельної ділянки, яка розташована безпосередньо під таким будинком, спорудами, господарськими побудовами, а також частина земельної ділянки, яка необхідна для обслуговування житлового будинку та споруд і побудов. Поняття земельної ділянки як об`єкта права власності визначено у частині першій статті 79 ЗК України як частини земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами. Перехід права користування земельної ділянки при переході права власності на будівлю або споруду, які розташовані на ній, також визначається на підставі договору (частина друга статті 120 ЗК України). Оскільки при продажу житлового будинку і господарських споруд та побудов питання про передачу покупцю права власності на конкретну земельну ділянку не вирішувався із-за відсутності у продавців правовстановлюючого документу на землю, то у даному випадку це питання може бути розв`язане лише на підставі висновку земельно-будівельної експертизи, яка дозволить визначити обгрунтовано необхідне фактичне землекористування земельною ділянкою, а саме фізичні характеристики земельної ділянки (конфігурації, площі, промірів тощо), яка розташована під об`єктами нерухомості, а також, що необхідна для обслуговування цих об`єктів; визначити можливі варіанти підходу та проїзду до земельної ділянки, встановлення земельного сервітуту тощо. Стосовно подібної ситуації Верховний Суду України у постанові від 12 жовтня 2016 року у справі № 6-2225цс16 зробив таки висновки: «За змістом статті 377 ЦК України до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором. Якщо договором про відчуження житлового будинку, будівлі або споруди розмір земельної ділянки не визначений, до набувача переходить право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка є необхідною для їх обслуговування. Зазначена норма закріплює загальний принцип цілісності об`єкту нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований. За цією нормою визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість. При цьому при застосуванні положень статті 120 ЗК України у поєднанні з нормою статті 125 ЗК України слід виходити з того, що у випадку переходу права власності на об`єкт нерухомості у встановленому законом порядку, право власності на земельну ділянку у набувача нерухомості виникає одночасно із виникненням права власності на зведені на земельній ділянці об`єкти. Це правило стосується й випадків, коли право на земельну ділянку не було зареєстроване одночасно з правом на нерухомість, однак земельна ділянка раніше набула ознак "об`єкта права власності». Вирішення ж питання про передачу у власність усієї земельної ділянки у розмірі 0,2088 га може бути розв`язане тільки при наявності факту її безхазяйності (ст. 335 ЦКУ), тобто, при доведеності факту смерті попереднього власника та відсутності претензій з боку його спадкоємців (якщо вони є). В світі наведених положень законодавчих актів та судової практики розгляду справ цієї категорії, необхідно підкреслити помилковість посилання позивача на пункт «е» частини 1 статті 151 Земельного кодексу, відповідно до якого право власності на земельну ділянку припиняється у разі набуття іншою особою права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці. По-перше, фактично земельна ділянка в розумінні статті 377 Цивільного кодексу та стаття 120 Земельного кодексу відрізняється від земельної ділянки, яка є складовою частиною «садиби». По-друге, частина 1 статті 141 ЗКУ доповнена пунктом «е» Законом України № 1702-VI від 05.11.2009 р. Тобто, на момент укладання договору купівлі-продажу житлового будинку (29.11.2003 р.) ця норма була відсутня, а тому немає підстав для посилання на неї. На підставі вищевикладеного, ст. ст. 15, 16, 22, 23, 1166, 1187, 1194 ЦК України,

Outcome: dismissed