Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-14 00:00:00

Представник Товариства з обмеженою відповідальністю «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» (далі ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС») Дідиченко Д. Г. подала до Садгірського районного суду м. Чернівці позовну заяву, у якій просить стягнути з відповідачки [PERSON] заборгованість за кредитним договором №1309-4553 від 29.11.2023 року у розмірі 52 500 (п`ятдесят дві тисячі п`ятсот) гривень та суму сплаченого судового збору у розмірі 2 422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) гривні 40 (сорок) копійок. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що 29 листопада 2023 року між позивачем і відповідачкою за допомогою вебсайту navse.in.ua, який є сукупністю інформаційних та телекомунікаційних систем ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС», в межах яких реалізуються технології обробки інформації з використанням технічних і програмних засобів, та які у процесі обробки інформації діють як єдине ціле, було укладено електронний договір про відкриття кредитної лінії №1309-4553. Відповідно до умов зазначеного договору позивач надав відповідачці кредит у сумі 10 500 грн строком на 300 днів (базовий період 14 днів, тобто проміжки часу впродовж строку дії договору, в останні дні яких у позичальника настає обов`язок сплати відсотків за користування кредитом). Договором встановлено знижену процентну ставку за кредитом 1,20% на день, яка застосовується залежно від виконання позичальником своїх зобов`язань. Позивач зазначає, що кредитні кошти були перераховані відповідачці через партнера АТ КБ «ПриватБанк», з яким укладено договір №4010 про надання послуг у системі LiqPay від 02 грудня 2019 року, на картковий рахунок, зазначений відповідачкою в особистому кабінеті. Отримавши кошти, відповідачка порушила умови кредитного договору, не повернула у повному обсязі кредит, а також не виконала повністю всі інші грошові зобов`язання за договором навіть після спливу встановленого строку кредитування. Відповідачка не сплатила нараховані відсотки за користування кредитом у розмірі 49 809,00 грн, що підлягають стягненню відповідно до умов кредитного договору №1309-4553 від 29.11.2023 року. Ця заборгованість виникла протягом строку користування позикою та підтверджується кредитним договором і розрахунком заборгованості. Крім того, нарахована заборгованість за комісією у розмірі 1 575,00 грн. Станом на 25 квітня 2025 року загальний розмір заборгованості відповідачки за кредитним договором становить 58 884,00 грн, що підтверджується розрахунком заборгованості. Разом із тим кредитодавцем було застосовано програму лояльності для споживачів фінансових послуг ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС», а саме часткове списання заборгованості позичальниці за нарахованими комісією та процентами у загальній сумі 6 384,00 грн за умови погашення позичальницею решти заборгованості за кредитним договором у розмірі 52 500 грн. Тому Кредитодавець звертається до суду з вимогою стягнути з відповідачки частину боргу після застосування програми лояльності, а саме: 10 500 грн прострочена заборгованість за кредитом та 42 000 грн прострочена заборгованість за процентами. Ухвалою суду від 20 серпня 2025 року відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду в підготовчому засіданні за правилами загального позовного провадження. Проте розгляд справи було відкладено спочатку на 09 вересня 2025 року, а згодом на 22 вересня 2025 у зв`язку з неявкою відповідачки. Після цього, 22 вересня 2025 року, підготовче провадження було закрито та справу призначено до судового розгляду по суті на 15 жовтня 2025 року. Представник позивача в судове засідання не з`явився, однак у позовній заяві просив розглядати справу без його участі та не заперечував проти ухвалення заочного рішення. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Відповідачка в судове засідання не з`явилася, хоча неодноразово належним чином повідомлялася судом про час і місце розгляду справи. Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі №911/3142/19 зазначив, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для визнання повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а в даному випадку суду. У постанові від 29 січня 2020 року у справі №5015/1763/12 Верховний Суд дійшов висновку, що сам факт неотримання стороною кореспонденції, яка направлялася судом за належною адресою, самостійно зазначеною учасником справи, та яка повернулася у зв`язку з неотриманням адресатом, не може розцінюватися як неналежне повідомлення. Така ситуація зумовлена не об`єктивними обставинами, а виключно суб`єктивною поведінкою сторони. Згідно з позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 01.10.2020 у справі №361/8331/18, якщо представники сторін чи інші учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного рішення, він може вирішити спір по суті без відкладення. Основною умовою відкладення розгляду справи є не сам факт неявки учасників, а неможливість ухвалення рішення за наявними доказами. З огляду на те, що представник позивача просив розглянути справу без його участі, а відповідачка вважається належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності сторін. Крім того, у встановлений строк відповідачкою не було подано відзиву. Відповідно до ст. 280 Цивільного процесуального кодексу України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасної наявності таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У разі участі у справі кількох відповідачів заочний розгляд справи можливий у випадку неявки до судового засідання всіх відповідачів. Оскільки відповідачка, будучи належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явилася, причин неявки не повідомила та не подала відзиву, а представник позивача не заперечував проти ухвалення заочного рішення, суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Суд, дослідивши письмові докази у справі, вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню з таких підстав. Згідно з ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, а також інтересів держави. Частиною першою ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають заздалегідь установленої сили. Суд оцінює належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам у цілому, так і кожному доказу (або групі однотипних доказів), мотивуючи врахування чи відхилення кожного з них. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, у якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно зі ст. 1046 Цивільного кодексу України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальнику) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики вважається укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст. 1054 Цивільного кодексу України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, визначених договором, а позичальник, у свою чергу, зобов`язується повернути кредит і сплатити проценти. Судом установлено, що 29 листопада 2023 року між ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» та [PERSON] за допомогою вебсайту navse.in.ua, який є комплексом інформаційних і телекомунікаційних систем позивача, що забезпечують укладення договорів у електронній формі, було укладено електронний договір про відкриття кредитної лінії №1309-4553. Згідно з умовами цього договору, кредитодавець надав позичальниці грошові кошти у розмірі 10 500 грн строком на 300 днів, при цьому базовий розрахунковий період становить 14 днів проміжок часу, після закінчення якого позичальник зобов`язаний сплатити проценти за користування кредитом. Договором передбачено знижену процентну ставку у розмірі 1,20% на день, що застосовується залежно від належного виконання позичальником своїх зобов`язань. Кредитні кошти були перераховані на банківську картку відповідачки через партнера АТ КБ «ПриватБанк», з яким ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» має укладений договір №4010 про надання послуг у системі LiqPay від 02 грудня 2019 року. На виконання умов кредитного договору відповідачці було перераховано 10 500,00 грн у безготівковій формі за допомогою системи LiqPay на її особисту банківську картку електронний платіжний засіб № [NUMBER] . Станом на 25 квітня 2025 року загальний розмір заборгованості відповідачки за кредитним договором становить 58 884,00 грн, з яких: -10 500,00 грн заборгованість за основною сумою боргу; -46 809,00 грн заборгованість за процентами за користування позикою; -1 575,00 грн заборгованість за комісією. Разом із тим кредитодавцем було застосовано програму лояльності для споживачів фінансових послуг ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС». У межах цієї програми позичальниці частково списано суму нарахованих процентів і комісії в розмірі 6 384,00 грн за умови погашення решти заборгованості. Враховуючи наведене, кредитодавець просить суд стягнути з відповідачки не повну суму боргу, а лише частину, визначену після застосування програми лояльності, а саме: -10 500,00 грн прострочена заборгованість за основною сумою кредиту; -42 000,00 грн прострочена заборгованість за нарахованими процентами. Таким чином, між позивачем та відповідачкою виникли кредитно-договірні правовідносини, які підтверджуються поданими до суду доказами та умовами укладеного електронного договору №1309-4553 від 29.11.2023 року. Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Згідно зі ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлено строк його виконання, воно підлягає виконанню у цей строк. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі того ж роду та якості, що були передані) у строк та в порядку, встановленому договором. Умовами укладеного договору передбачено, що кредит надається строком на 300 днів, базовий період становить 14 днів, знижена відсоткова ставка 1,20 % на день, стандартна 1,50 % на день. Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається вчиненим у письмовій формі, якщо його зміст зафіксовано в одному або кількох документах (у тому числі в електронних листах) і він підписаний сторонами. Згідно зі ст. 626 та ст. 628 ЦК України, договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови, погоджені сторонами, а також ті умови, що є обов`язковими відповідно до вимог законодавства. Згідно зі ст. 1056-1 ЦК України, розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована чи змінна) та порядок їх сплати визначаються договором залежно від кредитного ризику, забезпечення, попиту і пропозиції на кредитному ринку, строку користування кредитом, облікової ставки та інших факторів, що діяли на дату укладення договору. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право одержувати від позичальника проценти від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Крім того, відповідно до ст. 11 та ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», до договорів споживчого кредиту застосовуються положення про несправедливі умови в договорах, зокрема щодо заборони встановлення таких умов, які створюють істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживачу. Обґрунтовуючи позовні вимоги, ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» зазначає, що відповідачка під час укладення договору була належним чином ознайомлена з його умовами, зокрема щодо строків, розміру та порядку сплати процентів. Укладаючи договір, сторони належним чином узгодили всі істотні умови, включно з розміром відсоткової ставки. Суд звертає увагу, що матеріали справи не містять доказів оскарження відповідачкою укладеного з ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» кредитного договору, а також відсутні будь-які належні та допустимі докази, які б спростовували поданий позивачем розрахунок заборгованості. Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно з ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, визначений договором. Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Таким чином, з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню зазначена заборгованість за кредитним договором, яка підтверджується наявними у справі доказами. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, судовий збір покладається на сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі, з відповідачки на користь позивача підлягають стягненню понесені останнім судові витрати. На підставі викладеного,

Outcome: approved