Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-13 00:00:00

Представник позивача ТОВ «Споживчий центр» Рассказов Д.І. 10.07.2025 звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача [PERSON] на користь ТОВ «Споживчий центр» заборгованості за кредитним договором № 14.10.2024-100002296 від 14.10.2024 в загальному розмірі 27 170,00 грн. Також просить стягнути понесені судові витрати у виді судового збору в розмірі 2 422,40 грн. В обґрунтування позову представник зазначив, що 14.10.2024 між ТОВ «Споживчий центр» та [PERSON] було укладено в електронній формі кредитний договір № 14.10.2024-100002296 шляхом отримання та ознайомлення відповідача з Пропозицією про укладення кредитного договору (оферта) від 14.10.2024, подання ним Заявки кредитного договору № 14.10.2024-100002296 та надсилання відповідачем відповіді позичальника про прийняття пропозиції (акцепт). Зазначене відповідає вимогам Закону України «Про електронні довірчі послуги». Позичальником під час укладення кредитного договору пройдено ідентифікацію шляхом використання системи BankID Національного банку, під час якого з документів, створених на матеріальних носіях, та/або електронних даних було забезпечено однозначне встановлення фізичної особи. Відповідно до умов договору відповідачу надано кредит в розмірі 11 000,00 грн, що підтверджується квитанцією про видачу коштів, строком на 98 днів. Дата повернення (виплати) кредиту 19.01.2025. Умовами договору встановлено фіксовану незмінну процентну ставку «Стандарт» у розмірі 1 % за один день користування кредитом, яка застосовується протягом перших чотирьох чергових періодів користування кредитом, зазначених у графіку платежів. Також умовами\~договору встановлено\~фіксовану незмінну\~процентну ставку\~«Економ» у\~розмірі 0,5\~%\~за один\~день користування\~кредитом,\~яка застосовується\~протягом наступних\~трьох чергових\~періодів,\~наступних за\~черговими періодами,\~в яких\~застосовується процентна\~ставка «Стандарт». Крім того, згідно умов договору нараховується комісія, пов`язана з наданням кредиту 5 % від суми кредиту та дорівнює 550,00 грн, яка нараховується та обліковується в день видачі кредиту та сплачується згідно графіку платежів. Умовами договору передбачено встановлення комісії за обслуговування кредитної заборгованості у розмірі 550,00 грн, яка нараховується у кожному з трьох чергових періодів наступних за першим черговим періодом та сплачується відповідно до графіку платежів. Комісія за обслуговування встановлюється за організацію та забезпечення надання інформаційної підтримки позичальника по телефону, в особистому кабінеті та на відділеннях, забезпечення надання можливості робити платежі онлайн на відділеннях, забезпечення надання можливості відновлення забутого паролю для входу в особистий кабінет як віддалено, так і на відділеннях, забезпечення інформування про дати сплати чергового платежу, консультаційні послуги, інші послуги, які прямо не вказані в даному пункті, однак, надання яких забезпечено кредитодавцем та пов`язане з обслуговуванням кредитної заборгованості. До комісії за обслуговування кредитної заборгованості не включено послуги, які кредитодавець зобов`язаний надавати позичальнику безоплатно відповідно до чинного законодавства, зокрема, за надання один раз на місяць на вимогу споживача інформації про споживчий кредит. Умовами договору також передбачено сплату неустойки у розмірі 137,5 грн, що нараховується за кожен день невиконання/неналежного виконання кожного окремого зобов`язання незалежно від суми невиконаного/неналежно виконаного зобов`язання. Відповідно до п. 3.1 Договору кредитодавець зобов`язується надати кредит позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти, комісію. Пунктом 4.1\~Договору врегульовано,\~що кредитодавець\~надає позичальнику\~кредит на\~умовах його\~строковості,\~платності і\~поворотності шляхом\~перерахування на\~рахунок споживача,\~уключаючи використання\~реквізитів електронного\~платіжного засобу\~споживача 4441-11XX-XXXX-5496. Таким чином, відповідач, уклавши 14.10.2024 з позивачем кредитний договір № 14.10.2024-100002296, взяв на себе обов`язок повернути позивачу кредит, відсотки та комісію за кредитним договором у строки та в розмірах, встановлених умовами договору. Проте, всупереч вимог договору позичальник не виконав взяті на себе договірні зобов`язання, не здійснював погашення кредитної заборгованості згідно умов договору, погашення кредиту, відсотків та інших платежів за кредитом. Станом на дату подання позову до суду заборгованість відповідача перед ТОВ «Споживчий центр» складає 27 170,00 грн, з яких: заборгованість за кредитом 11 000,00 грн; заборгованість за відсотками 8 470,00 грн; комісія 550,00 грн; додаткова комісія 1\~650,00 грн; неустойка 5\~500,00 грн. Представник позивача зазначив, що неустойка за прострочення відповідачем виконання зобов`язання є правомірною та підлягає стягненню з огляду на наступне. Оскільки п. 6.1 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» виключено відповідно до Закону України № 3498-IX від 22.11.2023 «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», тому на підставі змін, за договорами укладеними з 24.01.2024, кредиторам дозволено здійснювати нарахування неустойки (штрафу, пені) та інших платежів, передбачених договором про споживчий кредит за прострочення виконання зобов`язань. Кредитний договір з відповідачем був укладений після набрання чинності змін до Закону України «Про споживче кредитування», а тому вимога позивача про стягнення неустойки є правомірною, з огляду також на те, що нормами ЦК України врегульовано загальне питання про звільнення від сплати неустойки позичальників при отримані кредиту (позики), в той час як Закон України «Про споживче кредитування» є спеціальною нормою, яка регулює питання щодо загальних правових та організаційних засад споживчого кредитування. Ухвалою суду від 15.07.2025 у справі відкрито провадження та призначено розгляд справи в порядку спрощеного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Запропоновано відповідачу протягом п`ятнадцяти днів із дня вручення йому даної ухвали подати відзив на позовну заяву, а також всі письмові та електронні докази (які можливо доставити до суду), висновки експертів і заяви свідків, що підтверджують заперечення проти позову. Ухвалу суду про відкриття провадження у справі направлено відповідачу за зареєстрованим місцем проживання, яку він отримав 24.07.2025, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення долученого до матеріалів справи. У відповідності до ст. 174, 178\~ЦПК України відповідач не скористався своїм процесуальним правом та не направив суду відзив на позовну заяву із викладенням заперечень проти позову. Зважаючи на відсутність клопотань сторін щодо розгляду справи у судовому засіданні та незначну складність спору, суд не вбачає підстав для проведення судового засідання, а тому справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, повно, всебічно та безпосередньо з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що між ТОВ «Споживчий центр» та відповідачем [PERSON] 14.10.2024 було укладено електронний кредитний договір № 14.10.2024-100002296, який складається з пропозиції про укладення кредитного договору (оферти) розміщеної на вебсайті ТОВ «Споживчий центр» у загальному доступі, а також у особистому кабінеті позичальника на вебсайті кредитодавця; заявки сформованої на сайті кредитодавця після ідентифікації позичальника, обрання ним конкретних умов та їх схвалення кредитодавцем; відповіді позичальника про прийняття пропозиції (акцепт), сформованої на сайті кредитодавця та підписаної позичальником за допомогою одноразового ідентифікатора (кода). Відповідно до кредитного договору № 14.10.2024-100002296 від 14.10.2024 кредитодавець ТОВ «Споживчий центр» надав позичальнику [PERSON] кредит на суму 11\~000,00 грн, на строк 98 днів. Дата повернення кредиту 19.01.2025. Пунктом 5 Договору врегульовано, що продовження (лонгація, пролонгація) строку договору не передбачена. У позичальника відсутнє право ініціювати укладення додаткового договору для продовження строку кредитування. Умовами договору (п.\~6\~Договору) встановлено фіксовану незмінну процентну ставку «Стандарт» у розмірі 1 % за один день користування кредитом, яка застосовується протягом перших чотирьох чергових періодів користування кредитом, зазначених у графіку платежів. Також умовами договору (п.\~7\~Договору)\~встановлено фіксовану\~незмінну процентну\~ставку «Економ»\~у розмірі\~0,5\~%\~за один\~день користування\~кредитом,\~яка застосовується\~протягом наступних\~трьох чергових\~періодів,\~наступних за\~черговими періодами,\~в яких\~застосовується процентна\~ставка «Стандарт». Крім того, умовами договору (п. 8 Договору) передбачено нарахування комісії, пов`язаної з наданням кредиту 5 % від суми кредиту, яка дорівнює 550,00 грн, нараховується та обліковується в день видачі кредиту та сплачується згідно графіку платежів. Також встановлено (п. 9 Договору) комісію за обслуговування кредитної заборгованості у розмірі 550,00 грн, яка нараховується у кожному з трьох чергових періодів наступних за першим черговим періодом та сплачується відповідно до графіку платежів. Умовами договору (п. 17 Договору) також передбачено сплату неустойки у розмірі 137,5 грн, що нараховується за кожен день невиконання/неналежного виконання кожного окремого зобов`язання незалежно від суми невиконаного/неналежно виконаного зобов`язання. Умовами договору (п. 14 Договору) сторони погодили графік платежів. Відповідно до п. 3.1 Договору кредитодавець зобов`язується надати кредит позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти, комісію. Пунктом 4.1\~Договору врегульовано,\~що кредитодавець\~надає позичальнику\~кредит на\~умовах його\~строковості,\~платності і\~поворотності шляхом\~перерахування на\~рахунок споживача,\~уключаючи використання\~реквізитів електронного\~платіжного засобу\~споживача 4441-11XX-XXXX-5496. До укладення договору про споживчий кредит з використанням ІТС Товариства позичальнику було направлено Паспорт споживчого кредиту, який містить усі необхідні відомості про істотні умови договору та орієнтовну загальну вартість кредиту, розраховану від бажаної суми кредиту 11\~000,00 грн за 98 днів користування ним. Згідно довідки № 244-0707 від 07.07.2025 ТОВ «Універсальні платіжні рішення», на підставі договору про переказ грошових коштів № ФК-П-2024/01-2 від 01.04.2024 між ТОВ «Універсальні платіжні рішення» та ТОВ «Споживчий центр», 14.10.2024 о 19:29:54 було успішно перераховано кошти на суму 11 000,00 грн, номер картки 4441-1111-4278-5496, номер транзакції в системі iPay.ua ? 537886181, призначення платежу: видача за договором кредиту № 14.10.2024-100002296. Позивачем також надано довідку-розрахунок про стан заборгованості за кредитним договором № 14.10.2024-100002296 позичальника [PERSON] за період з 14.10.2024 по 19.01.2025, яка складає 27 170,00 грн, з них: 11 000,00 грн ? основний борг, 8 470,00 грн проценти; 2 200,00 грн комісії з надання кредиту та за обслуговування кредитної заборгованості (550,00 грн + 1\~650,00 грн); 5\~500,00 грн неустойка. Відповідно до копії Виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань № 10741020000038148 від 11.11.2010 ТОВ «Споживчий центр» (код ЄДРПОУ 37356833) здійснює економічну діяльність з інших видів кредитування (основний) (код 64.92). Судом встановлено, що між сторонами існує спір, що виник з договірних правовідносин, які регулюються нормами цивільного права про зобов`язання та договір, а також спеціальним Законом України «Про споживче кредитування». Пункт 1 ч. 2 ст.\~11\~ЦК України встановлює, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є зокрема договори та інші правочини. Відповідно до положень ст. 12 та ч. 1 ст. 13 ЦК України особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд, добросовісно та розумно, у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. Зі змісту частин 2, 3 ст. 13 ЦК України слідує, що при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які б могли порушити права інших осіб. Не допускається зловживання правом у будь-якій формі. За нормами ч. 1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. За змістом статей 626, 628\~ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Цей строк починає спливати з моменту укладення договору (ч. 1, ч. 2 ст. 631 ЦК України). Згідно з абз. 2 ч. 2 ст. 639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Особливості укладання договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». Відповідно до ч. 1 ст. 641 ЦК України пропозицією укласти договір (офертою) є, зокрема, документи (інформація), розміщені у відкритому доступі в мережі Інтернет, які містять істотні умови договору і пропозицію укласти договір на зазначених умовах з кожним, хто звернеться. За змістом ч. 2 ст. 642 ЦК України, якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору, яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції (акцептом), якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом. Відповідно до положень викладених у ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами. Моментом його підписання є використання електронного підпису з одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Відповідно до п. 6 ст. 3 цього Закону підпис одноразовим ідентифікатором це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Відповідно до частини 1 статті 1054\~ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. За змістом частини 2 статті 1054\~ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 («Позика»), якщо інше не встановлено параграфом 2 («Кредит») і не випливає із суті кредитного договору. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками (абз. 2 ч. 1 ст. 1046 ЦК України). Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Згідно положень ч. 1 ст. 10561 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксована або змінювана. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. За правилами ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). За користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами або законом про банки і банківську діяльність (ч. 1 ст. 536 ЦК України). Згідно із ст.\~610\~ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). За правилом ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом Наведені вище положення цивільного законодавства у своєму взаємозв`язку дають підстави для висновку, що істотними (необхідними) умовами кредитного договору є предмет грошові кошти (кредит), проценти за користування кредитом та строк, на який надається кредит. Умови щодо суми кредиту та розміру процентів становлять основне грошове зобов`язання у кредитному договорі, яке має виконуватись належним чином відповідно до умов договору. Кредитний договір може містити й інші умови, які випливають з його змісту та не суперечать закону, зокрема умови щодо відповідальності сторін, зміни процентної ставки під час строку кредитування, надання кредитодавцем додаткових та супутніх послуг, припинення кредитування, розірвання договору тощо. Судом встановлено, що основним видом економічної діяльності товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» є надання послуг з інших видів кредитування, що підтверджено Витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань номер запису 10741020000038148 від 11.11.2010. 14.10.2024 між товариством з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» та [PERSON] було укладено дистанційно в електронній формі з використанням інформаційно-телекомунікаційної системи кредитний договір № 14.10.2024-100002296. Позичальник за допомогою інструменту ідентифікації системи BankID Національного банку пройшов автентифікацію, ідентифікацію та верифікацію як фізична особа відповідно до законодавства. Встановлено, що оспорюваний кредитний договір підписаний відповідачем за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора Е949, який було надіслано у SMS-повідомленні на номер телефону, що був зазначений відповідачем як фінансовий 0683061532. Без реєстрації та здійснення входу на веб-сайт товариства за допомогою логіна і пароля особистого кабінету та без отримання листа на адресу електронної пошти та/або SMS-повідомлення, кредитний договір не був би укладений, що повністю узгоджується з правовою позицією Верховного Суду в постановах від 07 жовтня 2020 року у справі №127/33824/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 10 червня 2021 року у справі №234/7159/20, від 12 серпня 2022 року у справі №234/7297/20, від 09 лютого 2023 року у справі №640/7029/19. Відтак, відповідачем та позивачем було досягнуто згоди щодо усіх істотних умов правочину (кредитного договору) та підписано відповідачем одноразовим ідентифікатором, тобто належними та допустимими доказами підтверджено укладення між сторонами правочину. Таким чином, судом встановлено, що кредитний договір був укладений та підписаний в електронній формі, і такі дії сторін узгоджуються з вимогами ст. 6, 627\~ЦК України та ст. 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію». Товариство належним чином виконало свої договірні зобов`язання, перерахувавши за допомогою інтернет еквайрингу на картковий рахунок відповідача, номер якого зазначений ним у кредитному договорі (заявці), суму позики в розмірі 11 000,00 грн, що підтверджується довідкою № 244-0707 від 07.07.2025 ТОВ «Універсальні платіжні рішення», на підставі договору про переказ грошових коштів № ФК-П-2024/01-2 від 01.04.2024 між ТОВ «Універсальні платіжні рішення» та ТОВ «Споживчий центр», 14.10.2024 о 19:29:54 було успішно перераховано кошти на суму 11 000,00 грн, номер картки 4441-1111-4278-5496, номер транзакції в системі iPay.ua ? 537886181, призначення платежу: видача за договором кредиту № 14.10.2024-100002296. До суду було надано електронні докази в паперовій формі (роздруківка тексту заявки кредитного договору № 14.10.2024-100002296, відповідь позичальника про прийняття пропозиції (акцент) кредитного договору № 14.10.2024-100002296, підписані одноразовим ідентифікатором «Е949», які містять номер особистого електронного платіжного засобу відповідача 4441-11XX-XXXX-5496. Таким чином, електронний платіжний засіб відповідач зазначав самостійно в системі, інша інформація щодо рахунку відповідача у позивача відсутня, оскільки зазначена інформація є банківською таємницею якою володіє виключно Банк-емітент картки. Таким чином, позивачем доведено належними та допустимими доказами у контексті вище перелічених норм законодавства щодо виникнення між позивачем та відповідачем зобов`язальних правовідносин на умовах, зазначених позивачем, надано докази щодо відсоткової ставки за користування кредитними коштами, строків їх повернення. З огляду на те, що термін повернення кредиту у повному обсязі настав 19.01.2025, а заборгованість за кредитним договором у встановлений строк не була погашена, товариство з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» вимушене звернутись із даним позовом до відповідача про стягнення заборгованості у судовому порядку з метою захисту та поновлення порушених прав, а саме повернення кредитних коштів та відсотків, у зв`язку із неналежним виконанням позичальником зобов`язання за кредитним договором. Заборгованість відповідача, визначена позивачем, за кредитним договором за період з 14.10.2024 по 19.01.2025 складає 27 170,00 грн, з них: 11 000,00 грн ? основний борг, 8 470,00 грн проценти; 2 200,00 грн комісії з надання кредиту та за обслуговування кредитної заборгованості (550,00 грн + 1\~650,00 грн); 5\~500,00 грн неустойка. З урахуванням встановлених судом фактичних обставин щодо надання кредиту відповідачу та вищенаведених норм законодавства, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог в частині стягнення заборгованості по тілу кредиту, відсоткам та комісії з надання кредиту та за обслуговування кредитної заборгованості, що нараховані відповідно до умов кредитного договору та пов`язані із невиконанням зобов`язання позичальника щодо повернення грошових коштів кредитору. Проте, суд враховує положення Закону України від 15.03.2022 № 2120-IX «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану», яким розділ «Прикінцеві\~та перехідні\~положення» ЦК\~України доповнено п. 18, який передбачає, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється, зокрема, від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24.02.2022 за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Суд не може погодитися з аргументами позивача про те, що норми Цивільного кодексу\~України в питанні нарахування неустойки є загальними та поступаються в пріоритеті застосуванню норм спеціального законодавства Закону України «Про споживче кредитування», оскільки за змістом ч. 2 ст.\~4\~ЦК України основним актом цивільного законодавства України є саме Цивільний кодекс України. Якщо суб`єкт права законодавчої ініціативи подав до Верховної Ради України проект закону, який регулює цивільні відносини інакше, ніж цей Кодекс, він зобов`язаний одночасно подати проект закону про внесення змін до Цивільного кодексу України. Поданий законопроект розглядається Верховною Радою України одночасно з відповідним проектом закону про внесення змін до Цивільного кодексу України. Так основним регулятором договірних відносин є ЦК України, а не окремі закони, що вбачається з аналізу висновків постанови Верховного Суду від 10.10.2018 у справі № 362/2159/15-ц. Водночас, як зазначає позивач у даній справі, п. 6 Прикінцевих та\~перехідних положень\~Закону України\~«Про споживче\~кредитування» встановлено, що у разі прострочення споживачем у період з 01.03.2020 до припинення зобов`язань за договором про споживчий кредит, укладеним до тридцятого дня включно з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», у тому числі того, строк дії якого продовжено після набрання чинності Законом України\~«Про внесення\~змін до\~деяких законів\~України щодо\~удосконалення державного\~регулювання ринків\~фінансових послуг», споживач звільняється від відповідальності перед кредитодавцем за таке прострочення. У тому числі, але не виключно, споживач у разі допущення такого прострочення звільняється від обов`язку сплати кредитодавцю неустойки (штрафу, пені) та інших платежів, передбачених договором про споживчий кредит за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) споживачем зобов`язань за таким договором. Забороняється збільшення процентної ставки за користування кредитом з інших причин, ніж передбачені ч. 4 ст. 1056-1 Цивільного кодексу України, у разі невиконання зобов`язань за договором про споживчий кредит у період, зазначений у цьому пункті. Дія положень цього пункту поширюється, у тому числі, на кредити, визначені ч. 2 ст. 3 цього Закону. З системного аналізу як приписів п. 6 Прикінцевих та перехідних положень ЗУ «Про споживче кредитування», про які вказує позивач, так і п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, вбачається, що відповідні положення ЗУ «Про\~споживче кредитування» не мають предметом свого правового регулювання правовідносини щодо нарахування неустойки під час воєнного стану в державі, а стосуються унормування цивільного законодавства у зв`язку з іншими обставинами, а саме прийняття ЗУ «Про\~внесення змін\~до деяких\~законів України\~щодо удосконалення\~державного регулювання\~ринків фінансових\~послуг». Відповідно до правового висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 22.06.2021 у справі № № 334/3161/17, невідповідність окремих положень спеціального закону положенням кодексу не може бути усунено шляхом застосування правила, за яким із прийняттям нового нормативно-правового акта автоматично призупиняє дію акт (його окремі положення), який був чинним раніше. Кодекс є основним актом цивільного законодавства, тому будь-які зміни в регулюванні однопредметних правовідносин можуть відбуватися лише з одночасним внесенням змін до нього відповідно до порядку, встановленого кодексом. Суб`єкт законодавчої ініціативи зобов`язаний разом із законопроєктом про інакше регулювання цивільних відносин подати проєкт про внесення відповідних змін до ЦК. Якщо ж ЦК не змінився, колізійний принцип lex posterior derogat priori, за яким пізніший закон скасовує попередній, не застосовується. Норма ЦК превалює над однопредметною нормою іншого нормативно-правового акта, який має юридичну силу закону України. Спеціальні норми закону можуть містити уточнювальні положення, проте не можуть прямо суперечити положенням ЦК України. Якщо Цивільний кодекс України та інший нормативно-правовий акт, що має юридичну силу закону України, містять однопредметні норми, що мають різний зміст, то пріоритетними є норми Цивільного кодексу України. Таким чином, суд доходить висновку про відмову в задоволенні вимог в частині стягнення з відповідача неустойки у розмірі 5\~500,00 грн. З огляду на вищевикладене загальна сума заборгованості за кредитним договором № 14.10.2024-100002296 від 14.10.2024, яка стягується судом з відповідача на користь позивача, складає 21 670,00 грн, з них: 11 000,00 грн ? основний борг, 8 470,00 грн проценти; 2 200,00 грн комісії. За правилами ч. 2 ст. 141 ЦПК України у разі часткового задоволення позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір у розмірі 2 422,40 грн, що підтверджується платіжною інструкцією та випискою про зарахування судового збору до спеціального фонду державного бюджету. Ціна позову позивачем визначена сумою 27 170,00 грн. Оскільки суд задовольняє позовні вимоги частково на суму 21 670,00 грн, що становить 79,76 % від ціни позову, то з урахуванням принципу пропорційності з відповідача на користь позивача суд присуджує 1 932,11 грн судового збору (2 422,40 грн х 79,76 %).

Outcome: partial