Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-12 00:00:00

Позивач, ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ», звернувся у суд з позовом шляхом подання його в системі «Електронний суд», до відповідача, [PERSON] , в якому просить стягнути з останнього на свою користь заборгованість за договором позики №75617792 в розмірі 41888,05 грн., судовий збір в сумі 2422,40 грн. та витрати, понесені на професійну правничу допомогу у розмірі 3500 грн. В обґрунтування позову зазначає, що 22.07.2021 року між ТОВ «І Безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] укладено Договір позики №75617792, за умовами якого Позикодавець надав відповідачу грошові кошти у розмірі 13562 грн. строк позики - 30 днів зі сплатою процентів у розмірі 1.99 % в день (базова процентна ставка/фіксована). Договір підписано електронним підписом позичальника, відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора. Того ж дня, позикодавець на виконання п.1 договору позики №75617792 від 22.07.2021, виконав свої зобов`язання, зокрема, передав відповідачу у власність грошові кошти в розмірі 13562 грн, шляхом їх перерахування на банківський картковий рахунок відповідача № [NUMBER] за посередництвом платіжної установи. Після чого, 21.12.2021р. ТОВ «І Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «Фінансова компанія управління активами» уклали Договір факторингу № 2112 від 21.12.2021 р. за умовами якого останній набув право грошової вимоги до фізичних осіб боржників в тому числі за договором позики №75617792 від 22.07.2021 р. Крім того, 31.03.2023 р. ТОВ «Фінансова компанія управління активами» та ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» уклали Договір факторингу №310323-ФМ за умовами якого Позивач набув право грошової вимоги до фізичних осіб боржників в тому числі за договором позики №75617792 від 22.07.2021. Відповідно до Реєстру прав вимог від 31.03.2023 року до договору факторингу №310323-ФМ від 31.03.2023 ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» набуло права грошової вимоги до Відповідача в сумі 41888,51 грн., з яких: 13562 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу, 28326,51 грн. - сума заборгованості за відсотками. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Київського районного суду м. Харкова від 26.02.2025, справу передано в провадження судді Бобко Т.В. Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Київського районного суду м. Харкова від 03.06.2025, справу передано в провадження судді Бородіної Н.М. 30.05.2025 від відповідача до суду надійшов відзив на позов в якому зазначено, що останній не підписував договору позики №75617792 від 22.07.2021 та про всі істотні умови договору з позикодавцем не домовлявся, вважає вказаний договір позики недійсним. Крім того, позовна заява не містить доказів отримання відповідачем зазначених кредитних коштів, що свідчить про сумніви щодо реального виконання договору позики з боку позикодавця. Крім того, відповідач вважає, що оспорюваний договір позики №75617792 від 22.07.2021 не відповідає положенням ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», оскільки при прийнятті пропозиції про укладення договору не був заповнений формуляр заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, підписаний у порядку, передбаченому ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію». Позивачем належними доказами не підтверджено, що сторони погодили усі істотні умови договору позики, а текст договору позики не підписаний позивачем у розумінні статті 11 Закону України «Про електронну комерцію». Отже, не може бути письмовим доказом погодження сторонами істотних умов договору позики. Відсутні докази того, що позивач був належним чином ідентифікований при реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній мережі відповідним електронним підписом, електронним цифровим підписом чи іншим аналогом власноручного підпису. Наявний у справі договір позики не містить одноразового ідентифікатора, яким він був підписаний. Одноразовий ідентифікатор, яким начебто був підписаний договір від 22.07.2021 складається лише з цифрової послідовності, що суперечить положенням Закону України «Про електронну комерцію». Також [PERSON] вважає, що зазначений договір позики містить умови, які є несправедливими, суперечать принципу сумлінності, що є наслідком істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків на погіршення становища споживача, що є підставою для визнання такого договору недійсним. Так позикодавець, на думку відповідача, не виконав встановлені імперативні вимоги закону щодо надання інформації про споживчий кредит. Крім того, відповідач зазначив, що не отримував повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові в якому зазначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснено платіж. Внаслідок порушення первісним кредитором зазначених норм, відповідач був позбавлений можливості реалізувати своє право висувати заперечення проти вимоги нового кредитора у зобов`язанні, які він мав проти первісного кредитора. На підставі викладеного, відповідач просив визнати недійсним договір позики №75617792 від 22.07.2021 та відмовити у задоволенні позову. У поданій до суду 28.07.2025 заяві представник відповідача - адвокат Кошма О.В. також зазначив, що під час ознайомлення з матеріалами справи ним встановлено, що у вказаній справі зазначено неналежного відповідача, оскільки позивач не правильно вказав по-батькові відповідача « [PERSON] »,а належним є « [PERSON] ». Отже, з вказаних обставин представник відповідача в заяві, поданій до суду 23.09.2025 просив закрити провадження у справі. 04.06.2025 від позивача по справі надійшла відповідь на відзив відповідача в якій зазначено, що посилання відповідача щодо не укладення договору позики №75617792 є необґрунтованим та суперечить матеріалам справи, оскільки вказаний договір позики відповідачем підписано одноразовим ідентифікатором, чим засвідчено вивчення умов оферти, повну та безумовну згоду з цими умовами, свідоме прийняття пропозиції укласти договір та згоду на використання одноразового ідентифікатора в якості особистого підпису договору, а тому, на думку позивача, між сторонами узгоджено розмір кредиту, грошову одиницю, в якій надано кредит, строк та умови кредитування, що свідчить про наявність волі відповідача для укладання такого договору шляхом вчинення дій, зазначених вище. Використання одноразового ідентифікатора є неможливим без проходження відповідачем попередньої реєстрації та отримання одноразового ідентифікатора, а також без здійснення позичальником входу на веб - сайт за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету. Доказів того, що персональні дані відповідача були використані товариством для укладення договору від його імені, відповідачем до суду не надано. До правоохоронних органів із відповідною заявою щодо вчинення відносно нього шахрайських дій відповідач не звернувся, як і не оскаржив правомірність укладення договору. Також позивач зазначив, що в матеріалах справи містяться документи, які підтверджують перерахування коштів на картковий рахунок відповідача, а саме: електронна платіжна інструкція, довідка №КД-000009773/ТНПП від 11.02.2025, лист №15012025-29 від 11.02.2025. Оскільки всі кошти за даним договором надавались на особистий картковий рахунок вказаний відповідачем, то всі правовідносини між позичальником, кредитором та банком - екваєром регулюються Законом України «Про платіжні послуги» та Постановою НБУ №705 від 05.11.2014 «Про здійснення операцій з використанням спеціальних платіжних засобів. Також позивач зазначив, що саме боржник має доступ до свого рахунку, зазначеного в договорі, і він мав можливість надати суду виписку з свого рахунку в підтвердження відсутності надходження коштів від кредитора на виконання укладеного договору. Щодо неповідомлення відповідача про відступлення права грошової вимоги за оскаржуваним договором позики позивач зазначив, що у постанові Верховного Суду від 07.02.2018 у справі №2-2035/11 (провадження №61-2449св18) викладено висновок, що тлумачення ст..516, ч.2 ст. 517 ЦК України свідчить, що боржник, який не отримав повідомлення про відступлення права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення боргу, а лише має право на сплату боргу первісному кредитору і таке виконання є належним. Доказів про визнання договору факторингу недійсним не надано. Окрім того, відповідач повідомлений про відступлення права грошової вимоги шляхом звернення з даним позовом до суду, так як в матеріалах справи наявні докази переходу права грошової вимоги від позикодавця до відповідача. Також на думку позивача, твердження [PERSON] стосовно того, що відповідачем не доведено права грошової вимоги за договором позики спростовується матеріалами справи, оскільки до позовної заяви додано докази здійснення оплати за договором факторингу №2112 від 21.12.2021 та за договором факторингу №310323 - ФМ від 31.03.2023. Окрім того, згідно п.5.1 зазначених вище договорів факторингу встановлено, що перехід клієнта до позивача право вимог за портфелем заборгованості відбувається в момент підписання актів прийому - передачі реєстру заборгованостей, після чого позивач (фактор) стає кредитором по відношенню до боржників стосовно портфеля заборгованості, та набуває відповідних прав вимог. Підписані сторонами акти прийому - передачі реєстру заборгованостей підтверджують факт переходу від клієнта до позивача відповідних прав вимоги та є невід`ємними частинами цього договору. Щодо доводів відповідача про визнання договору недійсним позивач зазначив, що [PERSON] до укладення договору була надана уся споживча інформація. Відповідач підтвердив ознайомлення з усіма істотними умовами договору позики з моменту підтвердження електронним і одноразовим ідентифікатором в особистому кабінеті, доступ до якого здійснив з використанням унікального логіну та пароля особистого кабінету. Отже, підписанням оферти одноразовим ідентифікатором позичальник засвідчив, що погоджується з усіма без виключення умовами оферти. Таким чином, твердження відповідача про те, що кредитний договір за своїм змістом є несправедливим, оскільки платіжні зобов`язання щодо сплати відсотків за користування кредитом є непомірно високими є безпідставними. При добросовісному виконанні зобов`язання відповідачем не настали б негативні наслідки, пов`язані з простроченням боргу. Ініціювання спору про недійсність договору не для захисту цивільних прав та інтересів, а з метою ухилення від виконання зобов`язань є неприпустимим. Отже, укладення договору у запропонованій формі із запропонованими умовами, відповідало внутрішній волі відповідача та останнім було вчинено чітку сукупність дій, спрямовану на отримання позики за допомогою інформаційно - телекомунікаційної системи. Крім того, доказів на спростування позовних вимог до відзиву відповідачем долучено не було. У заявах від 11.06.2025, 21.07.2025, 04.08.2025, 05.09.2025, 25.09.2025 представник позивача просив розглянути справу без його участі. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що 22.07.2021 між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] укладено договір позики №75617792 ( на умовах повернення позики в кінці строку позики) (далі - договір), за умовами якого Позикодавець надав відповідачу грошові кошти у розмірі 13562 грн, строк позики - 30 днів зі сплатою процентів у розмірі 1,99% в день (базова процентна ставка/фіксована), знижена процентна ставка (застосовується у відповідності до умов Програми лояльності) - 0,80%, процентна ставка за понадстрокове користування позикою (її частиною) за день % (не застосовується в період карантину) - 2,70%, орієнтовна реальна річна процентна ставка 1253,68%, орієнтовна загальна вартість позики 16800,61 грн. Згідно з п. 5.2 договору, позичальник до моменту підписання договору вивчив цей договір та Правила надання грошових коштів у позику (на умовах повернення позики в кінці строку позики), розміщені на сайті https://mycredit.ua/ua/documents-license/ (надалі «Правила»), їх зміст, суть, об`єм зобов`язань сторін та наслідки укладення цього Договору, а також зазначена в правилах процедура і наслідки оформлення позичальником подовження строку користування позикою (пролонгація) або застосування автопролонгації, йому зрозумілі. Договір підписано [PERSON] електронним підписом позичальника, відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора (електронного підпису) 514QrLG97F, у порядку визначеному ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію». Електронні підписи сторін зазначені в розділі реквізити сторін. Згідно з довідкою про ідентифікацію, виданою позикодавцем, клієнт: [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , з яким укладено договір №75617792 від 22.07.2021, ідентифікований ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів». Акцепт договору позичальником (підписання аналогом ЕЦП у формі одноразового ідентифікатора). Одноразовий ідентифікатор: 514QrLG97F. Час відправки ідентифікатора позичальнику: 22 липня 2021 року 11:56:04. Електронна пошта, на яку направлено ідентифікатор: [INFO] Того ж дня, позикодавець на виконання п.1 договору позики №75617792 від 22 липня 2021 року, виконав свої зобов`язання, зокрема, передав відповідачу у власність грошові кошти в розмірі 13562 грн шляхом їх перерахування на банківський картковий рахунок відповідача № [NUMBER] , за посередництвом платіжної установи ТОВ «ФК Фінекспрес», яке діє на підставі ліцензії на надання фінансових платіжних послуг з переказу коштів без відкриття рахунку (платіжний інструмент для перерахування коштів на картковий рахунок фізичної особи), так як перерахунок коштів з банківського рахунку позикодавця на картковий рахунок фізичної особи технічно неможливий, що підтверджується електронною платіжною інструкцією №a8451590-a38b-4a9a-bef5-604a04fc6724 від 22 липня 2021 року, яка у свою чергу є первинним бухгалтерським документом, що складений та підписаний в електронній формі. Згідно листа №15012025-29 від 15 січня 2025 року, ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» повідомляє, що на підставі платіжної інструкції № a8451590-a38b-4a9a-bef5-604a04fc6724 перераховано кошти на виконання умов договору позики №75617792. Згідно довідки №КД-000009773/ТНПП від 11 лютого 2025 року, ТОВ «ФК Фінекспрес» (платіжна установа) підтверджує прийняття до виконання платіжної інструкції, наданої за допомогою АРІ-інтерфейсу ініціатором платіжної операції ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» (код ЄДРПОУ 39861924), відповідно до умов договору про переказ коштів №23-01-18/5 від 23 січня 2018 року, укладеного між Компанією та ТОВ «ФК ФІНЕКСПРЕС» та ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та завершення наступної платіжної операції, зокрема 22 липня 2021 року, сума 13562 грн, отримувач [PERSON] - ЕПЗ номер [NUMBER] , номер платежу № a8451590-a38b-4a9a-bef5-604a04fc6724. Крім того, з листа АТ КБ «Приват Банк» №20.1.0.0.0/7-250925/28193-БТ вбачається, що на ім`я [PERSON] в банку емітовано карту № [NUMBER] (ІВАN № [NUMBER] ). Згідно з випискою по рахунку № [NUMBER] за період з 22 липня 2021 року - 25 липня 2021 року, [PERSON] було зараховано грошові кошти в сумі 13562 грн. 22 липня 2021 року. 21 грудня 2021 року ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «Фінансова компанія управління активами» уклали договір факторингу №2112, за умовами якого останній набув право грошової вимоги до фізичних осіб боржників, в тому числі за договором позики №75617792 від 22 липня 2021 року, що підтверджується договором факторингу №2112 від 21 грудня 2021 року разом з додатками та Реєстром прав вимог від 21 грудня 2021 року. 31 березня 2023 року ТОВ «Фінансова компанія управління активами» та ТОВ «Фінпром Маркет» уклали договір факторингу №310323-ФМ, за умовами якого позивач набув право грошової вимоги до фізичних осіб боржників, в тому числі за договором позики №75617792 від 22 липня 2021 року, що підтверджується договором факторингу №310323-ФМ від 31 березня 2023 року разом з додатками та реєстром прав вимог від 31 березня 2023 року. Згідно розрахунку ТОВ «Фінпром маркет», заборгованість [PERSON] за договором позики №75617792 від 22 липня 2021 року становить 41888,095 грн, з яких: 13562 грн - заборгованість за тілом позики; 28326,05 грн - сума заборгованості за нарахованими та несплаченими процентами. За змістом ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості (ч. ч. 1, 3 ст. 509 ЦК України). Згідно з ч.1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту (ч.1 ст. 527 ЦК України). Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (ч. 1 ст. 530 ЦК України). Відповідно до ч.1 ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно з ч.1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. За приписами ст. 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів. Відповідно до ч.1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірах та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі (ч. 1 ст. 1055 ЦК України). Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцю таку ж суму грошових коштів (суму позики). Договір позики є укладеним з моменту передання грошей. Згідно з ч.1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексом України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею ( стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію). Частина 5 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачає, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: - електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; - електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; - аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. З матеріалів справи вбачається, що договір позики №75617792 є результатом домовленості сторін і відповідає загальним засадам цивільного законодавства, встановленим ст. 3 ЦК України. Позичальник був ознайомлений з умовами кредитування, сторони мали необхідний обсяг цивільної дієздатності і волевиявлення учасників договору було вільним. Слід зазначити, що без отримання листа на адресу електронної пошти, без здійснення входу на сайт кредитора договір позики №75617792 між первісним кредитором та відповідачем не був би укладений. 21.12.2021 між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «ФК Управління активами» укладено договір факторингу №2112, за умовами якого останнє набуло право грошової вимоги до боржників, у тому числі за договором позики №75617792 від 22.07.2021. 31.03.2023 між ТОВ «ФК Управління активами» та ТОВ «Фінпром Маркет» укладено договір факторингу №310323-ФМ за умовами якого позивач набув права грошової вимоги до боржників, у тому числі за договором позики №75617792 від 22.07.2021. До договорів факторингу додані реєстри прав вимоги. Обидва договори факторингу та реєстри прав вимог містять чітку інформацію щодо боржника, номеру та дати договору позики, укладеному між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] та суми заборгованості. Договори факторингу та реєстри прав вимог містять підписи сторін, є належними та допустимими доказами. Згідно з ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі ст. 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. З огляду на викладені вимоги закону та встановлені судом обставини суд дійшов висновку, що позивач ТОВ «Фінпром Маркет» має право грошової вимоги до [PERSON] щодо стягнення з нього заборгованості за кредитним договором №75617792 від 22.07.2021. Проте, суд не погоджується із визначеним позивачем розміром заборгованості стосовно стягнення з відповідача 28326,05 грн суми заборгованості за відсотками. Згідно умов договору позики № 75617792 (на умовах повернення позики в кінці строку позики), строк договору - 30 днів, дата надання позики - 22 липня 2021 року по 21 серпня 2021 року - дата повернення позики (останній день). Таким чином, строк кредитування сплив 21 серпня 2021 року. Як зазначено вище відповідно до пункту 5.2 Договору, позичальник до моменту підписання Договору вивчив цей Договір та Правила надання грошових коштів у позику (на умовах повернення позики в кінці строку позики), що розміщені на сайті https://mycredit.ua.documentslicense/ (надалі правила), їх зміст, суть, об`єм зобов`язань сторін та наслідки укладання цього договору, а також зазначена в Правилах процедура і наслідки оформлення позичальником продовження строку користування позикою (пролонгація) або застосування автопролонгації, йому зрозумілі. Дійсно, розділ 7 Правил надання грошових коштів у позику містить певні умови продовження строку користування позикою. Однак, матеріали справи не містять підтверджень, що саме надані фінансовою установою Правила надання грошових коштів у позику були надані при укладенні договору позичальнику та який ознайомився і погодився з ними, підписуючи договір позики, а також те, що вказаний документ на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містив умови, зокрема й щодо пролонгації договору. Надані позивачем Правила надання грошових коштів у позику, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку, в договорі, який безпосередньо підписаний відповідачем і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому правил приєднання як другої сторони до запропонованого договору. Тому, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді умови пролонгації по кредиту. Зазначені правові висновки містяться у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 . До того ж, позивачем не надано доказів звернення позичальника за продовженням строку користування позикою у будь-який спосіб, чи то визначений Договором, чи законом. Тому, у позикодавця виникло право нарахування процентів за Договором тільки у межах строку його дії - до 21 серпня 2021 року. Таких же висновків дійшов Верховний Суд у правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, де зазначив, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. У постанові від 05 квітня 2023 року, справа №910/4518/16 Велика Палата Верховного Суду не знайшла підстав для відступу від цього правового висновку. Одночасно, Велика Палата Верховного Суду зазначила, що припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Відповідно до з статей 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Отже, враховуючи наведене, підстави для нарахування та сплати відсотків за період з 22 серпня 2021 року по 19 листопада 2021 року, відсутні. Розрахувати відсотки необхідно в межах строку дії договору, тобто за 30 днів, починаючи з 22 липня 2021 року по 21 серпня 2021 року, розмір яких складає 8096,40 грн (13562 грн х 1,99%/100%=269,88 грн х 30 днів). Щодо доводів представника відповідача - адвоката Кошми О.Г. про необхідність закриття провадження у справі з підстав подання позову до неналежного відповідача, оскільки позивачем у позові та деяких додатках до нього вказане не правильне по - батькові відповідача як « [PERSON] », суд зазначає наступне. Зі змісту позовної заяви вбачається, що позивач звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості за договором позики №756177921 від 22 липня 2021 року. У договорі позики №756177921 від 22 липня 2021 року вказано ПІП, дату народження, РНОКПП, серію та номер паспорту, адресу, номер телефону, рахунку та адреси електронної пошти боржника, а саме: [PERSON] , [INFO] , паспорт серії [NUMBER] , ІПН (РНОКПП) [NUMBER] , адреса: [ADDRESS] , тел. [NUMBER] , рахунок [NUMBER] , e-mail: [INFO] Аналогічні відомості щодо відповідача, окрім по батькові, містить подана ТОВ «Фінпром Маркет» позовна заява. Крім того, з листа АТ КБ «Приват Банк» №20.1.0.0.0/7-250925/28193-БТ вбачається, що на ім`я [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] в банку емітовано карту № [NUMBER] (ІВАN № [NUMBER] ). У наданій до суду АТ КБ «Приватбанк» виписці по рахунку № [NUMBER] за період з 22 липня 2021 року - 25 липня 2021 року, також зазначені аналогічні дані щодо ПІП, дати народження, РНОКПП, серії та номеру паспорта, адреси, власника вказаної банківської картки, які містяться у договорі позики №756177921 від 22 липня 2021 року. Отже, зазначення в позові ТОВ «Фінпром Маркет» по-батькові відповідача як « [PERSON] » суд вважає технічною помилкою, що не є підставою для закриття провадження у справі з підстав подання позову до неналежного відповідача та не є підставою для відмови у позові. Щодо доводів відповідача про неотримання повідомлення про відступлення прав вимоги за договором позики № №756177921 від 22 липня 2021 року, суд зазначає, що Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор (частина перша статті 510 ЦК України). Законодавством також передбачені порядок та підстави заміни сторони (боржника чи кредитора) у зобов`язанні. Згідно з пунктом 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно зі статтею 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. У постанові Верховного Суду від 07 лютого 2018 року у справі № 2-2035/11 (провадження № 61-2449св18) викладено висновок, що тлумачення статті 516, частини другої статті 517 ЦК України свідчить, що боржник, який не отримав повідомлення про відступлення права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення боргу, а лише має право на сплату боргу первісному кредитору і таке виконання є належним. Аналогічний висновок зроблено і Верховним Судом України в постанові від 23 вересня 2015 року у справі № 6-979цс15. Будь яких доказів на підтвердження доводів, зазначених у відзиві на позов відповідачем не надано, за таких обставин, суд приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за договором позики №75617792 в загальному розмірі 21658,40 грн. з яких: 13562 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу та 8096,40 грн. - сума заборгованості за відсотками. Відповідно до ст. 141 ЦПК України із відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір за подання позову пропорційно задоволених позовних вимог (51,70%) 1252,38 грн. Крім того, у позовній заяві ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» просив стягнути з [PERSON] на його користь витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3500 грн. На підтвердження витрат на правничу допомогу позивачем було надано (в копіях): - ордер серії АХ №1149961 на надання правничої (правової) допомоги, відповідно до якого ТОВ «Фінпром Маркет» на підставі договору №01-11/24 про надання правничої допомоги від 01 листопада 2024 року уповноважило адвоката Ткаченко Ю.О. надавати правову допомогу товариству у всіх судових установах України; - договір №01-11/24 про надання правничої допомоги від 01 листопада 2024 року, укладений між адвокатом Ткаченко Ю.О. та ТОВ «Фінпром Маркет», у п.4.1, 4.4 якого сторони погодили, зокрема, що розмір винагороди становить, зокрема: 500 грн - вивчення наявних у клієнта документів, проведення їх аналізу, визначення правової позиції/аналіз судової практики та збір документів/доказів; 3 000 грн - підготовка/складання позовної заяви до боржника за договором позики у малозначній справі )клієнт самостійно подає позовну заяву до суду у зручний для клієнта спосіб в електронній або письмовій формі). Факт надання адвокатом правничої допомоги засвідчується актом приймання-передачі наданої правничої допомоги; - витяг з акту №5-П від 18.12.2024 приймання-передачі наданої правничої допомоги за вказаним вище договором, відповідно до якого вартість наданої послуги по боржнику [PERSON] становить 3 500 грн: 500 грн - вивчення наявних у клієнта документів, проведення їх аналізу, визначення правової позиції/аналіз судової практики та збір документів/доказів по малозначних справах для формування позовної заяви; 3 000 грн - підготовка/складання позовної заяви до боржника за договором позики у малозначній справі; - акт приймання - передачі справ на надання правничої допомоги; - платіжну інструкцію кредитового переказу коштів від 18 грудня 2024 року №579930931.1. У ч. 3, 4 ст. 137 ЦПК України зазначено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Велика Палата Верховного Суду вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц). Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що наявні підстави для відшкодування витрат на професійну правову допомогу у розмірі 1809,50 грн, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (51,70% від ціни позову).

Outcome: partial