Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-19 00:00:00

Представник позивача ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» звернувся до суду з вищевказаною позовною заявою, мотивуючи свої вимоги тим, що 09 лютого 2024 року між ТОВ «Слон Кредит» і [PERSON] укладено договір №1432369 про надання споживчого кредиту, відповідно до умов якого: сума кредиту складає 4 000 грн.; строк кредиту 360 днів з 09 лютого 2024 року по 03 лютого 2025 року та періодичністю платежів зі сплати процентів - кожні 30 днів. Кредит надавався у безготівковій формі шляхом їх перерахування на поточний рахунок споживача, включаючи використання реквізитів платіжної картки № [NUMBER] , яку відповідачем вказано особисто під час укладання договору. У період з 09 лютого 2024 року по 24 грудня 2024 року відповідачем здійснено оплати на рахунок первісного кредитора в розмірі 10,41 грн.: на оплату тіла кредиту 0,01 грн., та на оплату процентів за користування грошовими коштами 10,40 грн. 24 грудня 2024 року ТОВ «Слон Кредит» на підставі договору факторингу №24122024 за плату відступило, а ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» набуло право грошової вимоги до відповідача, а загальна сума заборгованості склала 35 199,90 грн., з якої заборгованість з тіла кредиту 3999,99 грн., заборгованості за процентами 29 199,91 грн., штрафні санкції 2 000 грн. Отже, до ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» відповідно до укладеного договору факторингу перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 1432369 від 09 лютого 2024 року. На підставі викладеного, представник позивача звернувся з цією позовною заявою, в якій просив стягнути з відповідача на користь ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» суму заборгованості в розмірі 37\~299,90 грн., яка складається з суми кредиту 3\~999,99 грн., суми процентів за користування кредитом 29\~199,91 грн., нарахованих позивачем процентів за 41 календарних днів 4 100 грн., а також судовий збір у розмірі 2\~422,40 грн., витрати на правову допомогу в розмірі 10\~000 грн., та в порядку ч. ч. 10, 11 ст. 265 ЦПК України органу (особі), що здійснюватиме примусове виконання рішення, нарахувати інфляційні витрати і 3% річних відповідно до ст. 625 ЦК України, починаючи з дати набрання рішення суду законної сили до моменту виконання рішення в частині задоволеної суми заборгованості, стягнути з відповідача. Ухвалами судді Новокодацького районного суду міста Дніпра від 28 серпня 2025 року прийнято до свого провадження та продовжено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, а також задоволено клопотання представника позивача про витребування у АТ КБ «Приватбанк» інформації щодо [PERSON] . Представник позивача в позовній заяві просив розглядати справу без участі їх представника та не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання не з`явилась з невідомих суду причин, хоча відповідно до ст.ст.128,130 ЦПК України про день та час розгляду справи повідомлялась належним чином, також виклик відповідача здійснювався шляхом оприлюднення повідомлення про виклик до суду на офіційному веб-сайті Новокодацького районного суду міста Дніпра, заперечень проти позову суду не представила, а тому суд вважає за можливе розгляд справи проводити за відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів із винесенням заочного рішення. 20 жовтня 2025 року ухвалою Новокодацького районного суду міста Дніпра було вирішено питання про заочний розгляд справи. За таких обставин, суд розглянув справу у відсутності учасників справи за правилами спрощеного позовного провадження з можливістю ухвалення заочного рішення відповідно до ст. 280 ЦПК України, оскільки відповідач належним чином повідомлена про дату, час і місце судового засідання, не з`явилась в судове засідання без повідомлення причин, відзиву не подала. При цьому, представник позивача не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи, що сторони у судове засідання не з`явились, відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши письмові матеріали справи, вивчивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, оцінивши надані докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов таких висновків. Судом встановлено, що 09 лютого 2024 року між ТОВ «Слон Кредит» і [PERSON] за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи було укладено електронний договір № 1432369 про надання споживчого кредиту по продукту «Комфортний», відповідно до умов якого ТОВ «Слон Кредит» надало відповідачу кредит на суму 4 000 грн., строком на 360 днів, періодичністю платежів зі сплати процентів - кожні 30 днів, з фіксованою процентною ставкою та стандартною процентною ставкою в розмірі 2,50% в день, зниженою процентною ставкою 0,010% в день (а. с. 36-44). Відповідно до п. 2.1. вищевказаного договору кошти кредиту надаються товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування на поточний рахунок споживача, уключаючи використання реквізитів платіжної картки № [NUMBER] . У випадку, якщо після здійснення (ініціювання здійснення) товариством платежу за реквізитами вищевказаної платіжної картки виявиться, що платіж не може бути зарахований на рахунок з будь-яких причин, які не залежать від товариства (в тому числі, але не виключно у випадку відсутності авторизації платіжної картки), сторони укладають додаткову угоду про зміну платіжних реквізитів споживача для надання кредиту за цим договором. При цьому, така додаткова угода може бути укладена лише протягом 24-х годин з моменту прийняття товариством рішення про надання кредиту споживачу. Якщо сторони з будь-яких причин у вказаний строк не укладуть вказану додаткову угоду споживач втрачає право отримати кредитні кошти за цим договором, а у товариства не виникає прострочення кредитора. Також судом встановлено, що додаток №1 до договору про надання споживчого кредиту № 1432369 від 09 лютого 2024 року містить таблицю обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної ставки за договором про споживчий кредит, який погоджений сторонами договору (а. с. 45). Вищезазначені кредитний договір та додаток № 1 до нього підписано відповідачем [PERSON] з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Крім того, вищевказані умови кредитування визначені і в паспорті споживчого кредиту «Інформація, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит (стандартизована форма)», який 09 лютого 2024 року о 18:30:05 годин підписано відповідачем [PERSON] електронним цифровим підписом одноразовим ідентифікатором М460 (а. с. 47-49). Більш того, матеріалами справи підтверджено, що ТОВ «Пейтек» за №20250114-606 від 14 січня 2025 року надало ТОВ «Слон Кредит» підтвердження зарахування коштів 09 лютого 2024 року о 18:32:15 годин у сумі 4 000 грн. на номер картки № [NUMBER] (а. с. 61). Як встановлено судом з відповіді АТ КБ «Приватбанк» № 20.1.0.0.0/7-250908/62004-БТ від 10 вересня 2025 року, наданої на виконання ухвали суду про витребування доказів, в АТ КБ «Привабанк» на ім`я [PERSON] у банку емітовано карту № [NUMBER] , на яку здійснено переказ коштів: 09 лютого 2024 року в сумі 4 000 грн. (а. с. 185). Відповідно до пп. 3 п. 4.1. договору про надання споживчого кредиту № 1432369 від 09 лютого 2024 року товариство має право укладати договори щодо відступлення права вимоги за договором або договори факторингу з будь-якою третьою особою без окремої згоди споживача, але з обов`язковим повідомленням споживача про таке відступлення протягом 10 робочих днів із дати такого відступлення у спосіб, визначений ч. 1 ст. 25 ЗУ «Про споживче кредитування. В матеріалах справи наявне повідомлення про відступлення грошової вимоги за кредитним договором № 1432369 від 09 лютого 2024 року (а. с. 50-51). Матеріалами справи підтверджено, що 24 грудня 2024 року між ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» та ТОВ «Слон Кредит» укладено договір факторингу №24122024, у відповідності до умов якого клієнт (первісний кредитор) відступив фактору (новому кредитору) права грошової вимоги до боржників, що зазначені в реєстрі боржників (а. с. 65-81, 106). Згідно з п. 1.2. вказаного договору факторингу перехід від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості до боржників відбувається в момент підписання сторонами акту прийому-передачі реєстру боржників згідно додатку №3, після чого фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей та набуває відповідні права вимоги. Підписаний сторонами та скріплений їх печатками акт прийому-передачі реєстру боржників - підтверджує факт переходу від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості та є невід`ємною частиною цього договору. 24 грудня 2024 року було підписано ТОВ «Слон Кредит» та ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» акт прийому-передачі реєстру боржників за договором факторингу №24122024 від 24 грудня 2024 року (а.с.82). Судом встановлено, що відповідно до витягу з реєстру боржників до договору факторингу №24122024 від 24 грудня 2024 року, ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» набуло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 1432369 від 09 лютого 2024 року на загальну суму заборгованості 35\~199,90 грн., яка складається з: 3\~999,99 грн. заборгованості за основною сумою боргу; 29\~199,91 грн. - за відсотками; 2\~000 грн. заборгованості за пенею (а. с. 57). Статтею 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); правонаступництва; виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); виконання обов`язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Також судом встановлено, що відповідач не виконала свого зобов`язання та після відступлення позивачу права вимоги до відповідача, не було здійснено жодного платежу для погашення заборгованості за кредитним договором ні на рахунки ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал», ні на рахунки попереднього кредитора - ТОВ «Слон Кредит». З розрахунків заборгованості ТОВ «Слон Кредит» та ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» судом встановлено, що заборгованість [PERSON] за кредитним договором № 1432369 від 09 лютого 2024 року складає 35\~199,90 грн., з яких: 3\~999,99 грн. за кредитом; 29\~199,91 грн. за відсотками; 2\~000 грн. штрафи/пеня; 4 100 грн. нараховані проценти за 41 календарний день (25 грудня 2024 року 03 лютого 2025 року) (а. с. 52-54). Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628, 629 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно із ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Частиною 1 статті 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. За змістом ст. 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Статтею 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Частиною 1 статті 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Таким чином, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) і договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). У статті 3 ЗУ «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію,і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (ст. 11 ЗУ «Про електронну комерцію»). Згідно із ст. ст. 12, 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, а кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Отже, принцип змагальності сторін визначений законом і він передбачає, що кожна сторона повинна довести перед судом обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У кожної із сторін не має процесуальних переваг в доведенні своїх вимог і заперечень. Враховуючи вищезазначене, позивачем надано суду письмову форму укладеного між [PERSON] та ТОВ «Слон Кредит» договору № 1432369 про надання споживчого кредиту від 09 лютого 2024 року, у якому наявний електронний підпис одноразовим ідентифікатором, а саме комбінація цифр і букв, згідно з положеннями ЗУ «Про електронну комерцію», який також містить погоджені сторонами: суму кредиту, строк кредитування та проценти за користування кредитом, а також інші умови договору. При цьому, відповідачем не надано будь-яких доказів на спростування того, що договір між нею та ТОВ «Слон Кредит» дійсно укладався. Судом встановлено, що ТОВ «Слон Кредит» виконало свої обов`язки за електронним договором №1432369 про надання споживчого кредиту від 09 лютого 2024 року та надало відповідачу кредит у сумі 4000 грн., а також існування заборгованості відповідача за вказаним договором у загальному розмірі 37\~299,90 грн., з яких: 3\~999,99 грн. за кредитом; 29\~199,91 грн. за відсотками. Згідно із ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512, ст. 514 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» набуло право грошової вимоги до відповідача на підставі договору факторингу №24122024 від 24 грудня 2024 року в сумі 35 199,90 грн., з яких: 3 999,99 грн. основний борг; 29 199,91 грн. - відсотки; 2 000 грн. пеня/штрафи, при цьому ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» не набувало право вимоги на стягнення нарахованих відсотків за 41 календарний день, а саме за період з 25 грудня 2024 року 03 лютого 2025 року в розмірі 4 100 грн. та позивачем не доведено законність нарахування цієї суми процентів. Отже, судом встановлено факти укладення між ТОВ «Слон Кредит» та [PERSON] вищевказаного кредитного договору, невиконання відповідачем належним чином зобов`язань з повернення кредитних коштів, а також те, що до ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» перейшли права первісного кредитора ТОВ «Слон Кредит» за договором № 1432369 про надання споживчого кредиту від 09 лютого 2024 року в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав. Враховуючи викладене, оцінюючи належність, допустимість, достовірність та достатність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, суд дійшов висновку, що позовна заява ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором підлягає частковому задоволенню і стягненню з відповідача на користь позивача заборгованості за договором № 1432369 про надання споживчого кредиту від 09 лютого 2024 року в сумі 33\~199,90 грн., з яких: 3\~999,99 грн. сума за кредитом; 29\~199,91 грн. - нараховані проценти, а в частині нарахованих відсотків за 41 календарний день в сумі 4 100 грн. позовні вимоги задоволенню не підлягають. При цьому, суд також не знаходить підстав для нарахування інфляційних втрат і 3% річних відповідно до ст. 625 ЦК України до моменту виконання рішення згідно з ч.ч. 10, 11 ст. 265 ЦПК України, оскільки відповідно до п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану і у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної ст. 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Статтею 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума судового збору в розмірі 2\~026,24 грн. (31\~199,90 грн. х 2\~422,40 грн. / 37\~299,90 грн.), що пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно із п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Пунктом 2 частини 2 статті 141 ЦПК України передбачено, що у разі задоволення позову інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача. Отже, задовольняючи позовні вимоги, суд у відповідності до ст. 141 ЦПК України вирішує питання про стягнення з відповідача на користь позивача також понесених позивачем витрат за надання професійної правничої допомоги, що підтверджуються договором № 10/12-2024 про надання правової допомоги від 10 грудня 2024 року, який укладений між ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» та адвокатом Столітнім М.М., який діє на підставі свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю Серії КС №9422/10 від 18 вересня 2020 року, виданого на підставі рішення Ради адвокатів Київської області № 82 від 18 вересня 2020 року, ордеру Серії АІ №1969856 від 12 серпня 2025 року; заявкою №10098 на виконання доручення від 14 липня 2025 року до договору №10/12-2024 від 10 грудня 2024 року; актом №10098 прийому-передачі виконаних робіт (наданих послуг) від 12 серпня 2025 року згідно договору №10/12-2024 від 10 грудня 2024 року з детальним переліком проведеної роботи та кількістю витраченого на надану правову допомогу часу на загальну суму 10 000 грн. (а. с. 33-35, 46, 55-56, 62-64, 109). Разом з тим, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (постанова ВС від 24 січня 2019 року у справі №910/15944/17). Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Таким чином, суд вважає, що витрати в розмірі 10 000 грн. не відповідають у повній мірі критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру, а також суперечать принципу розподілу таких витрат, оскільки з матеріалів справи вбачається відсутність співмірності з часом витраченим адвокатом на виконання відповідних правових (юридичних) послуг та їх необхідністю, обсягом наданих адвокатом послуг. Крім того справа розглядалась за правилами спрощеного позовного провадження, сторони до суду не з`являлися, а отже вона не відноситься до складних справ. Однак, враховуючи, що рішенням суду позов задоволено частково, що дає суду підстави зазначити про здійснення адвокатом належного захисту позивача, але судом враховується недотримання співмірності затрат на правничу допомогу і тому необхідно зменшити розмір витрат на правничу допомогу, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача до суми 3 000 грн., що відповідає критерію розумності, встановлений їхньою дійсністю та необхідністю у цій справі. Також, враховуючи часткове задоволення позовних вимог, суд дійшов висновку про необхідність зменшення розміру витрат на правову допомогу, які підлягають стягненню на користь позивача, пропорційно задоволеним позовним вимогам, та вважає за потрібне стягнути в розмірі 2\~509,50 грн. (3 000 х 83,65% / 100%).

Outcome: partial