Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-13 00:00:00

Позивачі, [PERSON] , [PERSON] в інтересах якого діє законний представник [PERSON] звернулися до військової частини [NUMBER] про відшкодування моральної шкоди заподіяної внаслідок смерті фізичної особи мотивуючи свої вимоги тим, що між [PERSON] та [PERSON] 10.11.2018 укладено шлюб, про що Івано-Франківським міським відділом ДРАЦС Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області 10.11.2018 зроблено відповідний актовий запис № 2486. Після укладення шлюбу позивачка [PERSON] змінила дошлюбне прізвище на « [PERSON] ». За час перебування в шлюбі позивачки [PERSON] та [PERSON] народилась одна дитина - син [PERSON] [INFO] . Згідно Витягу з Наказу командира Військової частини [NUMBER] по стройовій частині № 90 від 31.03.2023, старшого солдата [PERSON] , водія автомобільного відділення взводу забезпечення самохідного артилерійського дивізіону бригадної артилерійської групи управління Військової частини [NUMBER] , призначеного наказом командира Військової частини [NUMBER] (по особовому складу) від 31.03.2023 № 53-РС, на посаду водія-слюсаря відділення технічного обслуговування взводу забезпечення самохідного артилерійського дивізіону управління Військової частин [NUMBER] , вирішено вважати таким, що з 31.03.2023 р приступив до виконання службових обов`язків за посадою. Отже, з 31.03.2023 [PERSON] почав проходити військову службу в Військовій частині [NUMBER] на посаді водія-слюсаря відділення технічного обслуговування взводу забезпечення самохідного артилерійського дивізіону управління Військової частини [NUMBER] . Також, відповідно до Витягу з Наказу командиру Військової частини (по стройовій частині) № 90 від 31.03.2023, сержанта [PERSON] , старшого механіка відділення технічного обслуговування взводу забезпечення самохідного артилерійського дивізіону бригадної артилерійської групи управління Військової частини [NUMBER] , призначеного наказом командира Військової частини [NUMBER] (по особовому складу) від 31.03.2023. № 53-РС, на посаду командира відділення технічного обслуговування забезпечення самохідного артилерійського дивізіону управління Військової частини [NUMBER] , вирішено вважати таким, що з 31.03.2023 приступив до виконання службових обов`язків за посадою. Отже, з 31.03.2023 [PERSON] почав проходити військову службу в Військовій частині [NUMBER] на посаді командира відділення технічного обслуговування забезпечення самохідного артилерійського дивізіону управління Військової частини [NUMBER] . Варто зазначити, що Військова частина [NUMBER] у зв`язку з виконанням завдань за призначенням, пов`язаних із захистом незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України виконує завдання за призначенням на території Донецької області держави Україна. Так, 28.03.2024 приблизно о 02 годині 40 хвилин [PERSON] , перебуваючи на території домоволодіння [ADDRESS] , займався ремонтом автомобіля. В цей час до двору даного домоволодіння зайшов старший солдат [PERSON] , водій-слюсар відділення технічного обслуговування забезпечення самохідного артилерійського дивізіону управління Військової частини [NUMBER] . Під час спілкування [PERSON] та [PERSON] у останніх виник конфлікт на підґрунті раптово виниклих неприязних відносин, в ході якого [PERSON] , маючи намір на заподіяння тяжких тілесних ушкоджень [PERSON] , тримаючи в правій руці канцелярський ніж, який використовував при ремонті автомобіля, наніс один удар в область лівого стегна. Від отриманих тілесних ушкоджень, що нанесені [PERSON] , [PERSON] [INFO] помер. Вироком Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 24.12.2024 у справі № 243/6356/24 (провадження №1-кп/243/875/2024) [PERSON] визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 121 КК України і призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк вісім років з ізоляцією засудженого та поміщенням його до кримінально-виконавчої установи закритого типу. Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 21.02.2025 апеляційне провадження у справі № 243/6356/24 на вирок Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 24.12.2024 стосовно [PERSON] закрито. Тобто вирок Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 24.12.2024 року у справі № 243/6356/24 набрав законної сили 21.02.2025. Також, даним вироком встановлено факт перебування [PERSON] у складі Військової частини, несення ним військової служби та прямий причинний зв`язок між нанесеними [PERSON] травмами із його загибеллю. Крім цього, в основу вироку покладено достатній, достовірний та допустимий доказ, а саме матеріали службового розслідування Військової частини [NUMBER] за фактом смерті військовослужбовця призваного по мобілізації старшого солдата [PERSON] . [PERSON] на момент завдання тяжких тілесних ушкоджень [PERSON] , від яких останній загинув, проходив військову службу у Військовій частині [NUMBER] та під час її несення вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 121 КК України. У зв`язку зі смертю [PERSON] , його дружина та малолітній син, що фактично залишились без чоловіка та батька, зазнали глибоких моральних, фізичних та душевних страждань, внаслідок непоправної та невідворотної смерті останнього. Факт завдання моральної шкоди Позивачам як дружині та сину покійного військовослужбовця є очевидним та зрозумілим, оскільки така життєва втрата близької людини є непоправним фактом, який завдає тяжких моральних страждань та вимушених життєвих змін. Так, встановлено, що завдавачем шкоди Позивачам є [PERSON] , який з 31.03.2023 посаду у Військовій частині [NUMBER] прийняв та приступив до виконання відповідних службових обов`язків. Оскільки військовослужбовець військової частини [NUMBER] [PERSON] вчинив кримінальне правопорушення перебуваючи у службових відносинах з відповідачем у справі, то саме на відповідача покладено обов`язок відшкодування завданої моральної шкоди. На підставі викладеного вище, позивачка та її представник просили суд ухвалити рішення про стягнення з Військової частини [NUMBER] на користь [PERSON] , [PERSON] по 2000000 грн кожному в рахунок відшкодування моральної шкоди. 21.05.2025 року від представника відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому військова частина [NUMBER] вважає позовну заяву безпідставною і такою, що не підлягає задоволенню. В судовому засіданні позивачка [PERSON] , яка діє також і в інтересах малолітнього сина [PERSON] 2020 р.н. підтримала вимоги позовної заяви з підстав викладених в обґрунтуванні вимог позову , який просила задоволити в повному обсязі. В судовому засіданні представник відповідача, військової частини [NUMBER] , [PERSON] , що брав участь в розгляді справи в режимі відео конференції, вимоги позову не визнав, не погоджується з позицією позивача, що військова частина [NUMBER] є належним відповідачем щодо вимоги позивачів про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок смерті [PERSON] . Зазначає, що у випадку завдання шкоди працівником діями, що за своїм змістом не випливають з виконання ним службових обов`язків, не виникає відповідальності юридичної або фізичної особи за шкоду, спричинену вказаним працівником. Стверджує, що позивачі у позовній заяві не навели обставин, що свідчили б про вину або протиправність дій чи бездіяльності саме військової частини [NUMBER] та необхідності застосування судом ст.1172 ЦК України. Вважає що, матеріалами справи підтверджується, що командування військової частини вжило невідкладних належних заходів реагування у зв`язку з подією, що трапилась 28.03.2025 між військовослужбовцями. Саме вироком Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 24.12.2024 у справі № 243/6356/24 встановлено факт протиправного діяння, вчиненого саме [PERSON] . Вказаним вироком суду не встановлено факту протиправності рішень, дій чи бездіяльності посадових осіб військової частини [NUMBER] . Окрім того, позивачі та їх представник таких доказів не додали до позовної заяви. Окрім того згідно вироку Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 24.12.2024 по справі № 243/6356/24 стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] моральну шкоду в розмірі 300 000,00 грн та стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] , в інтересах якого діє законний представник - [PERSON] моральну шкоду в розмірі 500 000,00 грн. Представник відповідача вважає, що Слов`янський міськрайонний суд Донецької області вірно встановив, що суб`єктом відшкодування моральної шкоди є особа, яка вчинила кримінальне правопорушення, вину якого доведено в судовому порядку - [PERSON] . За таких обставин, представник відповідача вважає, що позивачі не довели вину військової частини [NUMBER] щодо трагічної події, що сталась із чоловіком позивачки та батьком її дитини, а тому у задоволенні позовних вимог до військової частини [NUMBER] просять відмовити. 22.05.2025 року на адресу суду надійшла відповідь на відзив, за вимогами якої представник позивачів, адвокат Пузир В.О. звертає увагу суду, що в матеріалах службового розслідування наявні не тільки висновки про підтвердження факту вчинення кримінального правопорушення [PERSON] . Службовим розслідуванням встановлено, що смерть старшого солдата [PERSON] є наслідком слабкого контролю за підлеглими офіцерами та сержантами з боку командира самохідного артилерійського дивізіону управління Військової частини [NUMBER] майора [PERSON] та заступника командира самохідного артилерійського дивізіону з морально- психологічного забезпечення самохідного артилерійського дивізіону управління військової частини [NUMBER] майора [PERSON] , що в свою чергу є порушенням вимог ст. 5 Дисциплінарного Статуту Збройних Сил України, ст. ст. 16, 101, 102, 107, 108 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України. В свою чергу самоусунення від виконання своїх службових обов`язків командира взводу забезпечення самохідного артилерійського дивізіону управління військової частини [NUMBER] головного сержанта [PERSON] призвело до безконтрольності за дотриманням військової дисципліни, незацікавленості взаємовідносин, пияцтво серед особового складу ввіреного йому підрозділу, що в свою чергу є порушенням вимог ст. 4 Дисциплінарного Статуту Збройних Сил України, ст. ст. 2, 11, 12, 16, 49, 119, 120 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України. Таким чином смерть військовослужбовця старшого солдата [PERSON] настала через спричинення сержантом [PERSON] колото-різаного поранення з ушкодженням судин в районі лівого стегна з використанням гострого предмету з метою вбивства чи нанесення ушкодження згідного лікарського свідоцтва про смерть від 30 березня 2024 року № 219, виданого Слов`янським відділенням судово-медичних експертиз Донецького обласного бюро судово-медичної експертизи, внаслідок зовнішнього кровотечі, яка на підставі розділу 11 наказу Міністерства оборони № 332 від 27 жовтня 2021 року настала під час перебування останнього в стані алкогольного сп`яніння, що підтверджується висновком експерта № 219 від 28 березня 2024 року виданого Слов`янським відділенням судово-медичної експертизи Донецького обласного бюро судово-медичної експертизи та матеріалами службового розслідування і являється такою що пов`язана з проходженням військової служби та не пов`язана з виконанням службових обов`язків чи захисту Батьківщини.» Перебування військовослужбовця на військовій службі є виконанням службових обов`язків. А тому, в розумінні положень ст.1172 ЦК України, за заподіяння шкоди під час виконання таких службових обов`язків, відповідальність несе юридична особа, з якою такий військовослужбовець перебував у службових правовідносинах. Враховуючи вищевикладене, позовною заявою [PERSON] , та [PERSON] , в інтересах якого діє [PERSON] у повному обсязі довели факт наявності деліктної відповідальності у військової частини [NUMBER] , факт заподіяння їм моральної шкоди, загальний її розмір в грошовому еквіваленті, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі. Вислухавши пояснення позивачки та її представника, представника відповідача військової частини [NUMBER] - Іванчука В.М., дослідивши письмові докази, суд вважає вимоги позивачів підставними і такими, що підлягають частковому задоволенню виходячи із наступного: Судом встановлено, що між [PERSON] та [PERSON] 10.11.2018 укладено шлюб, про що Івано-Франківським міським відділом ДРАЦС Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області 10.11.2018 зроблено відповідний актовий запис № 2486, підтвердженням чого є долучене позивачкою до матеріалів справи свідоцтво про шлюб а.с.8. За час перебування в шлюбі позивачки [PERSON] та [PERSON] народилась одна дитина - син [PERSON] [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження а.с.7 Із долученого позивачкою в справі копії свідоцтва про смерть, виданого 10 квітня 2024 року , актовий запис № 130 Косівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Косівському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції вбачається, що [PERSON] [INFO] помер [INFO] в селі Микільське Краматорського району Донецької області. Як вбачається із вироку Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 24 грудня 2024 року №243/6356/24 , (а.с.12-22) [PERSON] та [PERSON] проходили військову службу у Військовій частині [NUMBER] . Проте, в порушення вимог нормативних актів, сержант [PERSON] діючи умисно, тобто усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, вчинив злочин проти життя та здоров`я [PERSON] а саме умисне тяжке тілесне ушкодження, що спричинило смерть потерпілого. Смерть [PERSON] настала від колото-різаного поранення лівого стегна з ушкодженням судин, яке ускладнилось зовнішньою кровотечею, недокрів`ям внутрішніх органів, набряком головного мозку та легень. Між спричиненими тілесними ушкодженнями та причиною смерті [PERSON] є прямий причинний зв`язок. Даним вироком визнано [PERSON] винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 121 частина 2 КК України, та призначено йому покарання за цією статтею кримінального закону у виді позбавлення волі на строк вісім років з ізоляцією засудженого та поміщенням його до кримінально - виконавчої установи закритого типу. Із матеріалів службового розслідування за фактом смерті військовослужбовця призваного по мобілізації старшого солдата [PERSON] встановлено, що наказом по стройовій частині № 90 від 31.03.2023, старшого солдата [PERSON] , водія автомобільного відділення взводу забезпечення самохідного артилерійського дивізіону бригадної артилерійської групи управління Військової частини [NUMBER] , призначеного наказом командира Військової частини [NUMBER] (по особовому складу) від 31.03.2023 № 53-РС, на посаду водія-слюсаря відділення технічного обслуговування взводу забезпечення самохідного артилерійського дивізіону управління Військової частин [NUMBER] , вирішено вважати таким, що з 31.03.2023 р приступив до виконання службових обов`язків за посадою. Отже, з 31.03.2023 [PERSON] почав проходити військову службу в Військовій частині [NUMBER] на посаді водія-слюсаря відділення технічного обслуговування взводу забезпечення самохідного артилерійського дивізіону управління Військової частини [NUMBER] . Акт службового розслідування вказує на те, що смерть військовослужбовця старшого солдата [PERSON] настала внаслідок спричинення сержантом [PERSON] колото-різаного поранення з ушкодженням судин в районі лівого стегна з використанням гострого предмету з метою вбивства чи нанесення ушкодження згідно лікарського свідоцтва про смерть від 30 березня 2024 року № 219, виданого Слов`янським відділенням судово-медичних експертиз Донецького обласного бюро судово-медичної експертизи, внаслідок зовнішньої кровотечі, яка на підставі розділу 11 наказу Міністерства оборони №332 від 27 жовтня 2021 року настала під час перебування останнього в стані алкогольного сп`яніння, що підтверджується висновком експерта №219 від 28 березня 2024 року, виданого Слов`янським відділенням судово-медичної експертизи Донецького обласного бюро судово-медичної експертизи та матеріалами службового розслідування і являється такою, що пов`язана з проходженням військової служби та не пов`язана з виконанням службових обов`язків чи захисту Батьківщини. Витягом з наказу командира військової частини [NUMBER] (з основної діяльності) від 26.04.2024 №1754 вбачається, що службовим розслідуванням встановлено, що смерть старшого солдата [PERSON] є наслідком слабкого контролю за підлеглими офіцерами та сержантами з боку командира самохідного артилерійського дивізіону управління військової частини є наслідком слабкого контролю за підлеглими офіцерами та сержантами з боку командира самохідного артилерійського дивізіону управління Військової частини [NUMBER] майора [PERSON] та заступника командира самохідного артилерійського дивізіону з морально- психологічного забезпечення самохідного артилерійського дивізіону управління військової частини [NUMBER] майора [PERSON] , що в свою чергу є порушенням вимог ст. 5 Дисциплінарного Статуту Збройних Сил України, ст. ст. 16, 101, 102, 107, 108 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України. В свою чергу самоусунення від виконання своїх службових обов`язків командира взводу забезпечення самохідного артилерійського дивізіону управління військової частини [NUMBER] головного сержанта [PERSON] призвело до безконтрольності за дотриманням військової дисципліни, незацікавленості взаємовідносин, пияцтво серед особового складу ввіреного йому підрозділу, що в свою чергу є порушенням вимог ст. 4 Дисциплінарного Статуту Збройних Сил України, ст. ст. 2, 11, 12, 16, 49, 119, 120 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України. Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до частини першої статті 15 та п.п. 8 і 9 частини другої статті 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання чи оспорювання, а одними із способів захисту цивільного права є відшкодування збитків, інші способи відшкодування майнової шкоди та відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені нормами статті 1167 ЦК України, відповідно до якої шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини. Згідно з ч. 2 ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю. Відповідно до ч. 1 ст. 1172 юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. У даному випадку для покладення на юридичну або фізичну особу відповідальності необхідна наявність як загальних умов деліктної відповідальності (протиправна поведінка працівника; причинний зв`язок між такою поведінкою і шкодою; вина особи, яка заподіяла шкоду), так і певних спеціальних умов. До таких спеціальних умов належать: перебування в трудових (службових) відносинах з юридичною або фізичною особою-роботодавцем, незалежно від характеру таких відносин: постійні, тимчасові, сезонні тощо; завдання шкоди під час виконання працівником своїх трудових (службових) обов`язків. Статтею 23 ЦК визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною 1 ст. 1172 ЦК України передбачено, що юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. Для покладення на юридичну особу відповідальності, передбаченої ст. 1172 ЦК України, необхідна наявність як загальних умов деліктної відповідальності (протиправна поведінка працівника; причинний зв`язок між такою поведінкою і шкодою; вина особи, яка завдала шкоду), так і спеціальних умов (перебування у трудових відносинах з юридичною особою або фізичною особою - роботодавцем незалежно від характеру таких відносин; завдання шкоди під час виконання працівником своїх трудових (службових) обов`язків). Під виконанням працівником своїх трудових (службових) обов`язків необхідно розуміти виконання роботи згідно з трудовим договором (контрактом), посадовими інструкціями, а також роботи, яка хоч і виходить за межі трудового договору або посадової інструкції, але доручається роботодавцем або викликана невідкладною виробничою необхідністю як на території роботодавця, так і за її межами протягом усього робочого часу. Частиною 6 статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» визначено види військової служби, зокрема, військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період. А відповідно до частини 1 цієї статті військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби. Аналіз зазначених вище нормативних актів дає підстави для висновку, що перебування військовослужбовця на військовій службі є виконанням службових обов`язків а тому, в розумінні положень ст. 1172 ЦК України, за заподіяння шкоди під час виконання таких службових обов`язків, відповідальність несе юридична особа, з якою такий військовослужбовець перебував у службових правовідносинах. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що військова частина [NUMBER] є належним Відповідачем щодо вимоги Позивачів 1-2 про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок смерті [PERSON] . Відповідно до частини другої цієї статті моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Згідно з частиною 6 статті 82 ЦПК, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Отже, вироком Слов`янського міськрайонного суду від 24.12.2024 у справі №243/6356/24 встановлено, що, внаслідок злочинних дій військовослужбовця [PERSON] настала смерть [PERSON] , і ця обставина є обов`язковою для суду при розгляді цієї справи. Встановленим судом обставинам, відповідають цивільні правовідносини, пов`язані із відшкодуванням шкоди, завданої внаслідок неправомірних дій, які регулюються Цивільним Кодексом України. Акт службового розслідування вказує на те, що смерть військовослужбовця старшого солдата [PERSON] настала внаслідок спричинення сержантом [PERSON] колото-різаного поранення. Як убачається з Витягу з Наказу командира військової частини [NUMBER] (з основної діяльності) від 26.04.2024 №1754 визнано, що смерть старшого солдата [PERSON] є наслідком слабкого контролю за підлеглими офіцерами та сержантами з боку командира самохідного артилерійського дивізіону управління військової частини [NUMBER] . [PERSON] та [PERSON] на час вчинення злочину знаходилися у службових відносинах з відповідачем та виконували службовий обов`язок, тому і відповідальність за заподіяну ним шкоду має бути покладена на військову частину [NUMBER] . У пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року №5 роз`яснено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Суд вважає, що моральна шкода полягає у втраті душевного спокою, перебуванні у постійному стані стресу, що має триваючий характер. Визначаючи розмір моральної шкоди, суд, виходячи із власного переконання та враховуючи негативні наслідки вчиненого злочину, що мають незворотній характер, оскільки втрата рідної людини є найвищою немайновою втратою, яка не підлягає відновленню. При цьому, суд враховує суб`єктивне ставлення позивачів до передчасної втрати їх чоловіка та батька малолітньої дитини, їх душевні страждання, викликані необхідністю докладати зусиль для організації подальшого життя, відновити попередній стан їх життя неможливо. Ці страждання будуть супроводжувати позивачів все їх подальше життя. Крім того, сам по собі факт смерті чоловіка та батька беззаперечно свідчить про те, що вони відчувають від цього негативні наслідки морального та психологічного характеру а тому, дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог у розмірі по 1 000 000,00 грн моральної шкоди кожному з позивачів. Відповідно до ст. 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Відповідно до пунктів 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року). Встановити ціну людського життя, повернути близьку людину неможливо. Моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як немає, і не може бути точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою, честі, гідності особи. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз. Відповідно до статей 12, 76, 77 ЦПК цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно із статтею 81 ЦПК, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно зі статтею 89 ЦПК, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Визначаючи розмір грошового відшкодування моральної шкоди, суд врахував встановлені обставини справи, глибину душевних та фізичних страждань позивачів, відповідно дружини та сина померлого [PERSON] , виходив при цьому з вимог розумності і справедливості. З метою збереження розумного балансу інтересів усіх сторін у справі, а також законодавчих вимог про справедливість у цивільних правовідносинах, суд вважає, що в рахунок компенсації моральної шкоди з відповідача необхідно стягнути в користь позивачів по 1 000 000 гривень кожному , а саме в користь дружини та її малолітнього сина померлого [PERSON] .. Відповідно до вимог статті 5 Закону України «Про судовий збір» та положень статті 141 ЦПК України, оскільки позивачі звільнені від сплати судового збору при подачі позову з Військової частини [NUMBER] в дохід держави підлягає до стягнення судовий збір пропорційно задоволеним вимогам в сумі 15140 грн . На підставі наведеного, ч.6 ст.2 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу» ст.1168, ст.1172 ЦК України та

Outcome: approved