Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-11 00:00:00

[PERSON] та його представник - адвокат Коновал Артем Миколайович звернулись до суду з позовною заявою до [PERSON] , в якій просять встановити факт самостійного виховання та утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , батьком [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування позовних вимог зазначає, що [PERSON] народився [INFO] , його батьками є [PERSON] та [PERSON] . Позивач з відповідачем перебували у зареєстрованому шлюбі, який 21.02.2017 заочним рішенням Харківського районного суду Харківської області розірвано. Незважаючи на те, що [PERSON] має матір, проживає з батьком за адресою: [ADDRESS] . Дитина знаходиться на повному утриманні позивача. Відповідач покинула дитину та ніякої уваги їй не приділяє, матеріально не допомагає, не виявляє бажання бачити дитину, розвитком дитини не цікавиться, не піклується ані про її фізичний ані про духовний розвиток. Позивач самостійно створює позитивний рівень життя для сина, самостійно піклується її матеріальним станом та духовним розвитком. За результатами ухваленого від 07.09.2021 Харківським районним судом Харківської області рішення у справі №635/7861/20 визначене місце проживання малолітньої дитини [PERSON] з батьком - [PERSON] , та стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання малолітнього сина [PERSON] у розмірі частини з усіх видів заробітку (доходів) щомісячно, але не більше десяти прожиткових мінімумі на дитину відповідного віку, та не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 19.04.2021 і до досягнення дитиною повноліття. Відповідач життям сина, його станом здоров`я, навчання не цікавиться, не підтримує жодних контактів з навчальним закладом, не спілкувалася з вихователями, вчителями. Встановлення даного факту необхідно позивачу з метою захисту прав та інтересів дитини, а також прав та інтересів позивача, як батька, який займається вихованням дитини. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав, просив задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, повідомлявся своєчасно і належним чином, в заяві розгляд прави просив провести без його участі. проти задоволення позову не заперечував. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 11.03.2025 позовну заяву залишено без руху. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 25.03.2025 провадження у справі відкрито. Суд вирішив проводити розгляд справи за правилами загального позовного провадження. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 24.07.2025 закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду. Суд, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до свідоцтва про народження [PERSON] , [INFO] , виданого Виконавчим комітетом Будянської селищної ради Харківського району Харківської області 04.01.2018, серії [NUMBER] , актовий запис 02, його батьками є [PERSON] та [PERSON] . [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі. 21.02.2017 Заочним рішенням Харківського районного суду Харківської області шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Згідно витягу №2024/003869358 від 18.04.2024 з реєстрації територіальної громади про реєстрацію місця проживання особи [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Рішенням Харківського районного суду Харківської області 07.09.2021 визначено місце проживання малолітньої дитини [PERSON] [INFO] з батьком [PERSON] [INFO] за адресою: [ADDRESS] . Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання малолітнього сина [PERSON] [INFO] , у розмірі частини з усіх видів заробітку (доходів) відповідача щомісяця, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, та не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 19.04.2021 року і до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до довідки про наявність заборгованості зі сплати аліментів № 1184 від 31.01.2025 гр. [PERSON] має заборгованість зі сплати аліментів 91 349,73 грн. Відповідно до довідки № 01-21/д3 від 13.01.2025 Будянського ліцею № 2 Південної міської ради Харківського району Харківської області [PERSON] , [INFO] , навчається в 1 класі Будянського ліцею № 2 Південної міської ради за дистанційною формою навчання. Мати хлопця [PERSON] зв`язок з класним керівником не підтримує, до ліцею жодного разу не приходила, навчанням сина не цікавилась. [PERSON] займається у спортивному клубі «Клуб спортивної боротьби с. Буди» на відділенні самбо та дзюдо з жовтня 2022 року, куди його приводе батько (довідка ГО «Клуб спортивної боротьби» від 30.01.2025 №01) Мільтидисциплінарною командою у складі начальника служби у справах дітей Південної міської ради, завідуючою сектором соціальної роботи центра надання соціальних послуг Південної міської ради, помічником депутата Південної міської ради здійснено обстеження умов проживання за адресою: [ADDRESS] . В ході обстеження було встановлено що сім`я [PERSON] мешкає в приватному будинку. Дитина має окрему кімнату із сучасним ремонтом, облаштовану сучасними меблями, облаштоване місце для навчання дитини, є комп`ютер та планшет для заняття в режимі онлайн, облаштований спортивний куточок. Відповідно до інформації КНП Південної міської ради «Центр первинної медичної допомоги №1 Харківського району» від 31.01.2025 №52, [PERSON] перебуває на медичному обліку, щеплений за віком , на диспансерному обліку не перебуває. Суду надано копії постанов суду, які не є персоніфікованими. Суд на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин та досліджених в судовому засіданні доказів, приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, виходячи з наступних підстав. Згідно зі статтею 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. У частині першій статті 4 ЦПК України зазначено, що кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У частинах першій, другій статті 315 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Статтею 51 Конституції України, частинами другою, третьою статті 5 СК України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини. При регулюванні сімейних відносин держава має максимально враховувати інтереси дитини. Згідно із частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим врахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Частиною першою статті 121 СК України передбачено, що права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу. Статтею 141 СК України встановлено рівність прав та обов`язків батьків щодо дитини. Зокрема, визначено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»). За приписами частини другої статті 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до частин першої-четвертої статті 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов`язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Договір укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню. Зазначена норма права дає підстави для висновку про те, що предметом договору є порядок здійснення батьківських прав та виконання обов`язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Отже, навіть якщо один з батьків проживає окремо від дитини, він має здійснювати батьківські права та виконувати обов`язки. Відповідно до статті 15 СК України сімейні обов`язки є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути перекладені на іншу особу. Сімейні обов`язки особистого або майнового характеру є обов`язками конкретної особи (дружини, матері, батька тощо). Вони не можуть бути передані добровільно іншому за договором або перекладені на іншого за законом. У частині четвертій статті 15 СК України визначено, що невиконання або ухилення від виконання сімейного обов`язку може бути підставою для застосування наслідків, установлених цим Кодексом або домовленістю (договором) сторін. Ухилення від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини є самостійною підставою для позбавлення батьківських прав (стаття 164 СК України). З настанням певних юридичних фактів, що підтверджуються відповідними актами, обсяг батьківських прав може обмежуватися або у певному обсязі припинятися. Отже, для підтвердження самостійного виховання дитини батьком необхідне існування (настання) обставин, у силу яких обсяг прав матері обмежується або припиняється. Оскільки в СК України чітко встановлено, що сімейні права та обов`язки є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути передані іншій особі, можна констатувати, що в силу настання певних юридичних фактів (дій чи подій), які мають бути підтверджені виключно актами цивільного стану (свідоцтво про смерть) чи рішенням суду (про позбавлення батьківських прав, визнання недієздатним, померлим, безвісно відсутнім) та позбавляють особу користуватися батьківською правосуб`єктністю, такі права та обов`язки припиняються та не потребують додаткового підтвердження того, що один з батьків самостійно їх виконує (див.: пункти 73-74 постанови Великої Палати Верховного Суду від 11 вересня 2024 року у справі № 201/5972/22). Положеннями СК України не встановлено підстав припинення батьківських обов`язків щодо виховання дитини. Так само як визначена частиною першою статті 15 СК України невідчужуваність сімейних обов`язків свідчить про неможливість повної відмови від сімейних обов`язків, якими є, зокрема, обов`язки щодо виховання дитини. Відповідно до частин третьої, четвертої статті 155 СК України відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Звертаючись до суду з вимогою про встановлення факту самостійного виховання та утримання ним дитини, позивач посилався на те, що метою встановлення факту є захист прав та інтересів дитини та його прав як батька, що займається самостійним вихованням та утриманням дитини. Доведення факту самостійного виховання дитини батьком пов`язане з встановленням обставин щодо невиконання матір`ю батьківських обов`язків щодо дитини, стосується зміни обсягу сімейних прав або невиконання одним з батьків батьківських обов`язків (у тому числі умисного) та безумовно впливає на права й інтереси самої дитини, а також зумовлює відповідні правові наслідки, визначені законом. Оскільки сімейним законодавством не передбачено підстав припинення батьківських обов`язків щодо виховання дитини, а визначена частиною першою статті 15 СК України невідчужуваність сімейних обов`язків свідчить про неможливість відмови від них, зокрема, від обов`язків щодо виховання дитини, то факт одноосібного виховання дитини одним з батьків може бути встановлений судом як одна з обставин, що складає предмет доказування у спорі між батьками дитини щодо виконання ними обов`язків з виховання дитини (див.: пункт 87 постанови Великої Палати Верховного Суду від 11 вересня 2024 року у справі № 201/5972/22). За таких обставин, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні вимоги про встановлення факту самостійного виховання та утримання дитини, оскільки факт одноосібного виховання дитини одним з батьків може бути встановлений судом як одна з обставин, що складає предмет доказування у спорі між батьками дитини щодо виконання ними обов`язків з виховання дитини. У зв`язку з тим, що суд дійшов до висновку про відмову в задоволенні позову, судові витрати залишаються за рахунок позивача. На підставі викладеного і

Outcome: dismissed