Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-14 00:00:00

Позивач [PERSON] , звертаючись з позовом до Державного підприємства "Науково-дослідний інститут "Квант'', просить стягнути з відповідача на її користь 114 041,89 грн. в рахунок погашення заборгованості по виплаті заробітної плати, середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати (два місяці) з 31.03.2025 р. по 31.05.2025 р. у розмірі 40 632,20 грн. та компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати в розмірі 7 837,31 грн. Позивач мотивує свої вимоги тим, що вона з 01.03.2024 р. працювала в ДП "Науково-дослідний інститут "Квант'' на посаді сторожа відділу охорони бази відпочинку « [INFO] ». 31.03.2025 р. вона була звільнена у зв`язку з невиплатою заробітної плати на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП України (Наказ № 121 к/тр від 31.03.2025 р.). Згідно довідки, виданою відповідачем, загальна сума заборгованості з 01.04.2024 р. по 31.03.2025 р. склала 114 041,89 грн. Також вказує, що на момент подачі позовної заяви середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати (два місяці) з 31.03.2025 р. по 31.05.2025 р. складає 40 632,20 грн. В обгрунтування компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати в розмірі 7 837,31 грн. позивач вказує, що відповідач не виплачував заробітну плату, починаючи з 01.04.2024 р. до час у звільнення - 31.03.2025 р. та враховує положення ЗУ «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати». 09.06.2025 року ухвалою суду прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі у порядку загального позовного провадження. 18.06.2025 року представник відповідача скористався правом подачі відзиву на позовну заяву, відповідно до якого проти позову заперечив в частині розміру середнього заробітку та компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати. Вказує, що при розрахунку середнього заробітку позивач включив виплати за березень 2025 року, до яких нарахована вихідна допомога у розмірі тримісячного середнього заробітку та компенсації за невикористану відпустку. Враховуючи той факт, що вихідна допомога при звільненні є разовою виплатою, яка не пов`язана з фактично відпрацьованим часом, вона не може бути включена до розрахунку середньої зарплати. Щодо компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати вказує, що зазначені виплати не підлягають компенсації у порядку, визначеному Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати», оскільки за позовними вимогами позивача до відповідача повинен бути застосований спеціальний вид відповідальності роботодавця за порушення трудових прав працівника у вигляді стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку (але не більше ніж за шість місяців) при звільненні, що прямо передбачений ст. 117 КЗпП України, а тому у задоволенні позовних вимог в цій частині просить відмовити. 31.07.2025 року ухвалою суду закрито підготовче засідання та справу призначено до судового розгляду по суті. Сторони у судове засідання не з`явилися, про розгляд справи були повідомлені належним чином. Від позивача надішла заява в якій остання просить стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати з 31.03.2025 року по день винесення рішення. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступного. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини й основних свобод, ратифікованої Верховною Радою України 17.07.1997 року, кожний при вирішенні питання про його цивільні права і обов`язки має право на відкритий і справедливий судовий розгляд незалежним і безстороннім судом. Складовою частиною справедливого судочинства є доступ до судової процедури з усіма атрибутами контролю за порушеннями при звільненні з роботи з боку працедавців - власників та керівників господарських товариств, підприємств, установ, організацій. Статтею 43 Конституції України проголошено право кожної людини на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, які він вільно обирає або на яку вільно погоджується, та закріплено гарантії реалізації права на працю, що включає право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижче від визначеної законом. У відповідності до частини 1 ст. 36 Кодексу законів про працю України, однією з підстав для припинення трудового договору є його розірвання з ініціативи власника або уповноваженого ним органу. Судом встановлено, що згідно трудової книжки [PERSON] , остання з 01.03.2024 по 31.03.2025 р. працювала в ДП "Науково-дослідний інститут "Квант'' на посаді сторожа відділу охорони бази відпочинку «ДЕСНА», згідно наказу № 59-к/тр від 28.02.2024. Наказом ДП "Науково-дослідний інститут "Квант'' № 121 к/тр від 31.03.2025 р. [PERSON] була звільнена за власним бажанням у зв`язку з невиплатою заробітної плати на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП України. Також наказо виплатити останній вихідну допомогу у розмірі тримісячного середнього заробітку відповідно до ст. 44 КЗпП України та грошову компенсацію за невикористану частину основної щорічної відпустки за період робот з 01.01.2025 року по 31.03.2025 року в кількості 6 календарних днів. За даними довідки ДП "Науково-дослідний інститут "Квант'' від 15.04.2025 р. №88, сума заборгованості із заробітної плати за період роботи з 01.04.2024 р. по 31.03.2025 р. складає 114 041,89 грн. Судом з`ясовано, що між сторонами виник спір щодо стягнення заборгованості із заробітної плати та стягнення середнього заробітку за період затримки виплати заробітної плати при звільненні, який регулюється положеннями Кодексу законів про працю України (КЗпП). Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно зі ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Статтями 12, 81 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Згідно з положеннями ст.43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Відповідно до ч. 1 ст.21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 115 КЗпП України, ч. 1 ст. 24 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Відповідно до ч. 1 ст.47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Відповідно до вимог ч. 1 ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Як вбачається з довідки ДП "Науково-дослідний інститут "Квант'' від 15.04.2025 р. №88, сума заборгованості із заробітної плати за період роботи з 01.04.2024 р. по 31.03.2025 р. перед позивачем складає 114 041,89 грн. Таким чином, суд вважає, що уповноважений орган надаючи довідку [PERSON] визнав право позивача заборгованість по заробітній платі. За таких обставин позовні вимоги про стягнення заборгованості із заробітної плати у розмірі 114 041,89 грн. підлягають задоволенню. Відповідно до статті 117 КЗпП України у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців. Окрім зазначеного судом відзначається, що згідно з правовим висновком Верховного Суду України у спорі про стягнення заборгованості із заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні (Постанова Верховного Суду України від 03.07.2013 у справі № 6-60цс133), - відсутність фінансово-господарської діяльності або коштів у роботодавця не виключає його вини в невиплаті належних звільненому працівникові коштів та не звільняє роботодавця від відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України. Таким чином, суд констатує наявність вини роботодавця - відповідача ДП "Науково-дослідний інститут "Квант'' у невиплаті належних звільненому працівникові - позивачу [PERSON] у день її звільнення коштів у розмірі 114 041,89 грн., що свідчить про наявність у відповідача обов`язку по виплаті останній середнього заробітку за час затримки. Визначаючи розмір середнього заробітку за весь час затримки по день проведення фактичного розрахунку, суд враховує, що позивач була звільнена 31.03.2025 р., розмір середнього заробітку за весь час затримки має обчислюватися за шість місяців, починаючи з дня, наступного за днем звільнення позивача, тобто за період з 01.04.2025 по 30.09.2025, включно, в порядку, визначеному Постановою Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» від 08.02.1995 №100 (далі - Порядок). Суд відзначає, що період з 01.10.2025 по 15.10.2025 (день ухвалення рішення), включно, виходить за межі шести місяців, за які може бути стягнутий середній заробіток за час затримки розрахунку, що визначено ч.1 ст.117 КЗпП України, а тому вимога про стягнення середнього заробітку за цей період є необґрунтованою та задоволенню не підлягає. Так, абз. 3 п. 2 Порядку встановлено, що середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата. За змістом абз. 2 п. 3 Порядку суми нарахованої заробітної плати, крім премій (в тому числі за місяць) та інших заохочувальних виплат за підсумками роботи за певний період, враховуються у тому місяці, за який вони нараховані, та у розмірах, в яких вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо, за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт. Відповідно до абз. 1 п. 8 Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Визначаючи розмір середнього заробітку за весь час затримки по день проведення фактичного розрахунку, суд враховує, що позивач була звільнена 31.03.2025 р. Як видно із самої заяви, позивач вирахував середній заробіток за два місяці (період з 31.03.25 по 31.05.25 р.) в розмірі 40 632 грн., 20 коп. При розрахунку середнього заробітку позивач включив виплати за лютий та березень 2025 року. Слід зазначити, як видно із структури заборгованості позивача, виплати в березні 2025 року становлять 31 305,01 грн. До вищезазначених виплат за березень 2025 нарахована вихідна допомога у розмірі тримісячного середнього заробітку та компенсації за невикористану відпустку, що підтверджується наказом про звільнення [PERSON] від 31.03.2025 № 121 к/тр. В листі Міністерства соціальної політики України від 21.09.2012 № 991/13/84-12 стосовно обчислення середнього заробітку зазначено наступне: «Згідно з пунктом 3 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМУ від 08.02.95 р. № 100 при обчисленні середньої заробітної плати у всіх випадках її збереження включаються: основна заробітна плата, доплати та надбавки, премії, які не носять разового характеру, індексація тощо». Згідно з пунктом 4 «б» Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100, компенсація за невикористану відпустку відноситься до одноразових виплат, які не враховуються при обчисленні середньої заробітної плати для нарахування відпускних. Враховуючи той факт, що вихідна допомога при звільненні є разовою виплатою, яка не пов`язана з фактично відпрацьованим часом, вона не може бути включена до розрахунку середньої зарплати. За розрахунком суду середньоденна заробітна плата позивача становить 388,04 грн. та розрахована, виходячи з того, що заробітна плата позивача за лютий, березень місяці 2025 р. становить (7 306,22 +8 603,22)=15 909,44 грн. Кількість робочих днів в лютому 20, в березні 2025 р. 21, відповідно за два місяці 20+21=41 робочий день. Середньоденна заробітна плата позивача становить: 15 909,44 грн. : 41 робочих днів =388,04 грн. Загальна днів затримки за період з 01.04.2025 по 30.09.2025, включно, становить 124 робочих днів, яка складається з 21 робочих днів затримки у квітні 2025 року, 20 робочих днів затримки у травні 2025 року, 19 робочих днів затримки у червні 2025 року, 22 робочих днів затримки у липні 2025 року, 20 робочих днів затримки у серпні 2025 року, 22 робочих днів затримки у вересні 2025 року. Загальна сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні становить 48 116,96 грн. (визначається шляхом множення середньоденної заробітної плати на кількість робочих днів затримки, тобто 388,04 грн. х 124 робочих днів затримки = 48 116,96 грн.). При цьому суд вважає, що на день звільнення позивача не існувало об`єктивних обставин, що перешкоджали провести з нею розрахунок. Доказів на підтвердження протилежного відповідач не надав. За таких обставин позовні вимоги про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні підлягають частковому задоволенню. Щодо позовної вимоги [PERSON] про стягнення втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати в розмірі 7 837,31 грн., то зазначені виплати не підлягають компенсації у порядку, визначеному Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати», оскільки за позовними вимогами позивача до відповідача повинен бути застосований спеціальний вид відповідальності роботодавця за порушення трудових прав працівника у вигляді стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку (але не більше ніж за шість місяців) при звільненні, що прямо передбачений ст. 117 КЗпП України, а тому у задоволенні позовних вимог в цій частині необхідно відмовити. Така ж позиція викладена у постанові Верховного суду від 24 квітня 2023 року справа № 205/8443/19, де зазначено: «Апеляційний суд також дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні вимог про стягнення компенсації за несвоєчасно виплачену заробітну плату, вказавши, що ці виплати не підлягають стягненню в порядку, визначеному Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати», оскільки до відповідача за результатами розгляду цієї справи застосовано спеціальний вид відповідальності роботодавця за порушення трудових прав працівника у вигляді стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Відповідальність за затримку розрахунку при звільненні встановлює стаття 117 КЗпП України». З врахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] до Державного підприємства "Науково-дослідний інститут "Квант'' про стягнення заборгованості по заробітній платі, підлягає до часткового задоволення. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 1211,20 грн. за вимогу про стягнення заборгованості по заробітній платі, оскільки позивач звільнена від його сплати відповідно до п.1 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір». Відповідно до ст. 430 ЦПК України слід допустити негайне виконання рішення в частині стягнення заробітної плати за один місяць.

Outcome: partial