Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-15 00:00:00

Львівська міська\~рада в\~особі міського\~голови А.Садового\~звернувся до Франківського районного суду м. Львова з позовом до [PERSON] про стягнення безпідставно збережених коштів. В обгрунтування позову зазначає, що земельна ділянка на [ADDRESS] (кадастровий номер: 4610136900:04:004:0058) площею 0, 0933 га належить територіальній громаді м. Львова, є комунальною власністю та не є об?єктом договору про передачу її у власність або надання у користування (оренду) фізичним чи юридичним особам. Ухвалою Львівської міської ради від 12.07.2012 №1624 «Про затвердження гр. [PERSON] проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання земельної ділянки на [ADDRESS] " затверджено громадянину [PERSON] проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надано земельну ділянку площею 0,0933 га (у тому числі площею 0,0603 га у межах червоних ліній з обмеженнями) в оренду терміном на 5 років на [ADDRESS] для реконструкції нежитлових будівель під адміністративно-господарські приміщення, перевівши із земель промисловості, транспорту, зв?язку, енергетики, оборони та іншого призначення до земель житлової та громадської забудови, за функцією використання - землі комерції. На підставі ухвали Львівської міської ради від 07.12.2017 № 2741 «Про продовження гр. [PERSON] терміну оренди земельної ділянки на [ADDRESS] » продовжено громадянину [PERSON] на 3 роки термін оренди земельної ділянки площею 0,0933 га (у тому числі площею 0,0586 га у межах червоних ліній без права капітального будівництва та посадки багаторічних насаджень) на [ADDRESS] (кадастровий номер 4610136900:04:004:0058) для обслуговування адміністративно-господарських будівель (код КВЦПЗ 03.15 - для будівництва та обслуговування інших будівель громадської забудови) за рахунок земель житлової та громадської забудови та укладено договір оренди землі з Львівською міською радою від 14.02.2018 № Ф-3050. Ухвал Львівської міської ради щодо продовження терміну оренди земельної ділянки не приймалося. Станом на дату позовної заяви документи, які посвідчують право користування земельною ділянкою відсутні. Управлінням державного контролю за використанням та охороною земель департаменту містобудування Львівської міської ради 13.04.2023 року було проведено обстеження земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] та встановлено, що земельна ділянка, кадастровий номер: 4610136900:04:004:0058, площею 0,0933 га, у тому числі площею 0,0586 га у межах червоних ліній, на [ADDRESS] фактично використовується [PERSON] для обслуговування адміністративно-господарських будівель за відсутності відповідного рішення органу Львівської міської ради про надання її в користування (оренду) та відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки. За результатами зазначеного обстеження управлінням державного контролю за використанням та охороною земель департаменту містобудування Львівської міської ради складено акт обстеження земельної ділянки від 13.04.2024 року №143 та вимогу №2412-вих-67123 від 02.06.2023, які скеровувались на адресу відповідача [PERSON] . Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 08.07.2024 № 385909364 у власності [PERSON] , перебувають: будівля літ. А-3, загальною площею 665,7 кв.м. (реєстраційний номер об?єкта нерухомого майна: 3179963146101) на [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності, серія та номер: б/н, виданий 30.04.2009, видавник: Відділ приватизації житла Франківської районної адміністрації Львівської міської ради; довідка, серія та номер: 28/09/20, виданий 28.09.2020, видавник: ТОВ «Хмельницьке обласне земельне агенство»; будівля літ «Я-1», загальною площею 16,2 кв.м. (реєстраційний номер об?єкта нерухомого майна: 27300567) на [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності, - 30.04.2009, видане відділом приватизації житла Франківської районної адміністрації Львівської міської ради на підставі наказу управління комунальної власності департаменту економічної політики Львівської міської ради №1011-НЖ-Ф. Відтак, відповідач є фактичним користувачем земельної ділянки (кадастровий номер 4610136900:04:004:0058 ) на [ADDRESS] . Відповідач не є ані власником, ані постійним землекористувачем земельної ділянки, а тому не є суб?єктом плати за землю у формі земельного податку, при цьому єдина можлива форма здійснення плати за землю для нього, як землекористувача, є орендна плата ( ст. 14.1.72 ПК України). Таким чином, відповідач продовжує фактично користуватись земельною ділянкою без плати за землю. У разі надання земельної ділянки в оренду укладається договір оренди земельної ділянки, яким за положенням ч. 1 ст. 21 Закону України «Про оренду землі» визначається орендна плата за землю як платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою. При цьому до моменту оформлення власником об?єкта нерухомого майна права оренди земельної ділянки, на якій розташований цей об?єкт, відносини з фактичного користування земельною ділянкою без укладеного договору оренди та недоотримання її власником доходів у вигляді орендної плати є за своїм змістом кондикційними. Відповідно до ч. 1 ст.90 ЗК України, власники земельних ділянок мають право на відшкодування збитків у випадках, передбачених законом. Фактичний користувач земельної ділянки, який без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки зберіг у себе кошти, які мав заплатити за користування нею, зобов?язаний повернути ці кошти власнику земельної ділянки на підставі ч. 1 ст.1212 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) Згідно зі ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов?язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов?язана повернути майно і тоді, коли підстава на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. За змістом положень глав 82 і 83 ЦК України для деліктних зобов?язань, які виникають із заподіяння шкоди майну, характерним є, зокрема, зменшення майна потерпілого, а для кондикційних - приріст майна у набувача без достатніх правових підстав. Вина заподіювача шкоди є обов?язковим елементом настання відповідальності у деліктних зобов?язання. Натомість для кондикційних зобов?язань вина не має значення, оскільки важливим є факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої. Таким чином обов?язок набувача повернути потерпілому безпідставно набуте (збережене) майно чи відшкодувати його вартість не є заходом відповідальності, оскільки набувач зобов?язується повернути тільки майно, яке безпідставно набув (зберігав), або вартість цього майна. Відповідач, всупереч вимогам закону, станом на дату подачі позову не сплатив суми безпідставно збережених коштів. Згідно з інформації з витягу із технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки від 22.07.2024 № НВ - 9944271412024, нормативно оцінка земельної ділянки (кадастровий номер 4610136900:04:004:0058) становить 1246853,04 грн. Відповідно до листа Головного управління Держгеокадастру у Львівській області від 09.08.2024 №2686/15-24 повідомлено, що нормативна грошова оцінка 1 м. кв земельної ділянки на [ADDRESS] (кадастровий номер 4610136900:04:004:0058) за 2023 рік становить 1238,82 грн., за 2022 рік - 1077,23 грн., за 2021 рік -979,30 грн. Позовні вимоги враховують період використання земельної ділянки без правовстановлюючих документів з 01.08.2021 року по - 31.07.2024 року. Відповідно до ухвали Львівської міської ради №1995 від 25.05.2017 «Про затвердження Порядку укладення договорів оренди землі та нарахування орендної плати за землю у Львівській міській територіальній громаді» затверджено Порядок укладення договорів оренди землі та нарахування орендної плати за землю у Львівській міській територіальній громаді. Відповідно до ухвали Львівської міської ради №1995 від 25.05.2017 «Про затвердження Порядку укладення договорів оренди землі та нарахування орендної плати за землю у Львівській міській територіальній громаді» затверджено Порядок укладення договорів оренди землі та нарахування орендної плати за землю у Львівській міській територіальній громаді. Пунктом 3.3. Розділу 3 вказаного Порядку визначено, що розмір орендної плати за земельні ділянки встановлюється згідно з цим Порядком, за винятком випадку, коли розмір орендної плати за землю визначений ухвалою (рішенням) міської ради про надання земельної ділянки в оренду або результатами земельних торгів (у разі набуття права оренди на земельну ділянку на конкурентних засадах). А відповідно до п.3.4. Розділу 3 Порядку встановлено, що підставою для визначення розміру орендної плати за землю є ухвала міської ради про надання земельної ділянки в оренду з обов?язковим визначенням категорії земель та цільового призначення земельної ділянки (відповідно до Класифікації видів цільового призначення земель) та витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки за поточний рік. Відповідно до розрахунку суми недоотриманих коштів міським бюджетом з плати внаслідок використання земельної ділянки без документів, наданого управлінням земельних ресурсів департаменту природних ресурсів, будівництва та розвитку громад Львівської міської ради, розмір збитків, завданих власнику землі за користування відповідачем земельною ділянкою (кадастровий номер 4610136900:04:004:0058) на [ADDRESS] , за період з 01.08.2021 року по - 31.07.2024 року становить 359 579, 93 грн. Відповідно до листа Головного управління ДПС у Львівській області №1.8-28484-2412 від 31.07.2024 відсутня інформація про право власності чи оренди на земельні ділянки та про сплату плати за землю за період з 01.08.2021 року по 31.07.2024 року у [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ). Щодо права позивача звертатись з позовом, згідно зі ст. 26, 33 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» та ст. 12 Земельного кодексу України до компетенції сільських, селищних, міських рад та їх виконавчих органів належить вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин, зокрема розпорядження землями територіальних громад, здійснення контролю за додержанням земельного природоохоронного законодавства, використання і охороною земель, вирішення земельних спорів та інших питань у галузі земельних відносин відповідно до закону. Частиною 5 ст. 60 цього Закону визначено, що органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад відповідно до закону здійснюють правомочності щодо володіння, користування та розпоряджання об?єктами права комунальної власності. При цьому, враховуючи вимоги ст. 19 Конституції України, територіальна громада м. Львова, як власник спірних земельних ділянок делегує Львівській міській раді повноваження щодо здійснення права власності від її (громади) імені, в її інтересах, виключно у спосіб та у межах повноважень, передбачених законом. Тобто воля територіальної громади як власника може виражатися лише в таких діях органу місцевого самоврядування, які відповідають вимогам законодавства та інтересам територіальної громади. Згідно з положенням ст. 142 Конституції України державною гарантією місцевого самоврядування є участь держави у форматуванні дохідної частини його бюджетів та компенсація у необхідних випадках витрат місцевого самоврядування Відповідно до положень ст. 16 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» матеріальною і фінансовою основою місцевого самоврядування є, зокрема, доходи місцевих бюджетів. Доходи місцевих бюджетів формуються за рахунок власних визначених законом, джерел та закріплених у встановленому законом порядку загальнодержавних податків, зборів та інших обов?язкових платежів. Склад доходів місцевих бюджетів визначається Бюджетним кодексом України та законом про Державний бюджет України (ст. 63 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»). Згідно зі ст. ст. 10, 265 ПК України плата за землю є місцевим податком. Відповідно до п. 19 ч. 1 ст. 64 Бюджетного кодексу України вона зараховується до бюджетів місцевого самоврядування, а отже бюджет Львівської міської територіальної громади недоотримав значну суму коштів, яку мав би отримати від передачі земельної ділянки в оренду відповідачу: Ненадходження коштів зі сплати орендної плати перешкоджає належному функціонуванню органу місцевого самоврядування, що порушує інтереси місцевого самоврядування. Місцеві бюджети мають бути достатніми для забезпечення виконання органами місцевого самоврядування наданих їм законом повноважень на забезпечення населення послугами не нижче рівня мінімальних соціальних потреб. Повноваження на здійснення витрат місцевого бюджету мають відповідати обсягу надходжень місцевого бюджету. Отже, Львівська міська рада є належним позивачем про стягнення безпідставно збережених коштів за користування земельною ділянкою комунальної власності. Просить стягнути з відповідача на користь Львівської міської ради суму безпідставно збережених коштів у зв?язку з користуванням земельною ділянкою комунальної власності (кадастровий номер: 4610136900:04:004:0058) за адресою: [ADDRESS] за період з 01.08.2021 - 31.07.2024 без правовстановлюючих документів у розмірі 359 579, 93 грн (триста п?ятдесят дев?ять тисяч п?ятсот сімдесят дев?ять гривень 93 копійки), та суму сплаченого судового збору у розмірі 5 393,70 грн (п?ять тисяч триста дев?яносто три гривні 70 копійок). Представницею відповідача [PERSON] адвокаткою Цепко Іриною Степанівною подано до суду відзив на позовну заяву, в якому вона заперечила проти поданого позову та вказала, що земельна ділянка на [ADDRESS] (кадастровий номер 4610136900:04:004:0058) площею 0, 0933 га перебувала на праві оренди у Відповідача відповідно до Ухвали Львівської міської ради від 12.07.2012 року та договору оренди терміном на 5 років. Відповідно до Ухвали Львівської міської ради від 07.12.2017 року №2741 «Про продовження гр. [PERSON] терміну оренди земельної ділянки на вул.В. Антоновича 138-б» укладено Договір оренди землі від 14.02.2018 року терміном на 3 роки до 07.12.2020 року. В даному договорі зазначено, що земельна ділянка передана в оренду Відповідачу з розміщеними на ній нежитловими будівлями, цільове призначення для обслуговування адміністративно-господарських будівель. Звертає увагу, що в додатках до вище вказаного Договору оренди долучена експлікація земельної ділянки погоджена начальником архітектури департаменту містобудування Львівської міської ради в якій зазначена площа забудови земельної ділянки у розмірі 0,03 га. Відповідно до п.8 Договору оренди землі від 14.02.2018 року передбачено переважне право Орендаря на продовження договору оренди письмовим повідомленням Орендодавцю за 90 календарних днів до закінчення його дії, чим скористався орендар та звернувся з метою укладення договору оренди на новий термін. Відповідач протягом дії договорів оренди як орендар земельної ділянки добросовісно використовував її за цільових призначенням та оплачував орендні платежі, що підтверджує довідка з ДПІ від 08.10.2020 року. Відповідно до п.8 Договору оренди землі від 14.02.2018 року Відповідачем 04.09.2020 року подано звернення на продовження договору оренди спірної земельної ділянки. 09.10.2020 року отримано відповідь від Позивача з додатками, про відмову у укладенні договору оренди земельної ділянки до якої долучено Акт обстеження земельної ділянки. Зазначає, що Позивачем необгрунтовано вказано в позовній заяві той факт, що відповідно до Акту обстеження спірна земельна ділянка використовується без правових підстав, а саме без договору оренди в той же час, як Відповідачу відмовлено в укладенні договору оренди земельної ділянки на [ADDRESS] (кадастровий номер 4610136900:04:004:0058) площею 0, 0933 га листом від 09.10.2020 року. Слід зазначити, що в позовній заяві Позивачем вказується, що на праві власності в Відповідача відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно перебувають: Будівля літ А-3, загальною площею 665,7 кв.м.(реєстраційний номер нерухомого майна 3179963146101)на підставі свідоцтва про право приватної власності серія та номер: б/н виданий 30.04.2009 року відділом приватизації житла Франківської районної адміністрації Львівської міської ради довідка серія та номер: 28.09.2020 Будівля літ «Я-1», загальною площею 16,2 кв.м.(реєстраційний номер нерухомого майна 27300567)на підставі свідоцтва про право приватної власності серія та номер: б/н виданий 30.04.2009 року відділом приватизації житла Франківської районної адміністрації Львівської міської ради довідка серія та номер: 28.09.2020 Отже відповідно до експлікації земельної ділянки зазначена площа забудови земельної ділянки у розмірі 0,03 га, тобто розташування вказаних Позивачем приміщень, решта земельної ділянки у розмірі 0,0633 га Відповідачем не використовується. У зв`язку з тим, що Відповідачу відмовлено в укладенні договору оренди спірної ділянки такий протягом періоду з 01.08.2021 по 31.07.2024 року не використовував частину ділянки на якій не розташовані об`єкти нежитлової нерухомості в особистих потребах та обслуговуванні нежитлових будівель без правовстановлюючих документів. Наголошує на тому, що вказана земельна ділянка 0,0633 га у загальному використанні не відомих Відповідачу осіб, та у Відповідача не має правової підстави розпоряджання нею. Враховуючи розрахунок на думку Позивача безпідставно збережених коштів недоотриманих міським бюджетом то в розрахунок бралась за основу вся земельна ділянка (кадастровий номер 4610136900:04:004:0058) площею 0, 0933 га, без врахування площі забудови та Позивачем не наведено обгрунтовано, та абсолютно безпідставно визначено , що частина земельної ділянки за яку Позивачу нараховані грошові кошти до стягнення використовується Відповідачем. Визначаючи розмір безпідставно збережених коштів Відповідача, у правовідносинах, які виникли між сторонами, предметом позову є стягнення з Відповідача безпідставно збережених нею сум орендної плати, яку він мав би сплачувати за фактичне користування земельною ділянкою, тому площа цієї фактично використовуваної земельної ділянки має визначальне значення для розрахунку таких сум. Отже, має значення площа, яку фактично використовує Відповідач, і підтвердження її належними доказами, а не просто факт формування земельної ділянки в об`єкт цивільних прав з відповідною площею. Згідно вимог ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, позовні вимоги щодо стягнення безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати не можуть бути задоволені. Варто зазначити, що Позивач вірно в позовній заяві зазначає, що Відповідач не є ні власником ні землекористувачем вище зазначеної земельної ділянки, а тому не є суб`єктом плати за землю у формі земельного податку і що єдина форма плати за землю є орендна плата (ст.14.1.72 ПК України) та зазначає, що Відповідач продовжує користуватись земельною ділянкою без плати за землю без зазначення, що Відповідач неодноразово звертався до Позивача з метою оформлення договору оренди земельної ділянки в чому йому було відмовлено, і відповідно до (ст.14.1.72 ПК України) не має правової підстави вносити оплату за земельну ділянку на якій розташовані нежитлові будівлі А-3, Я-1. Тобто в зверненні до Відповідача з позовною заявою про стягнення коштів Позивач взаємно суперечить в позові. Також слід зазначити, що обгрунтування розрахунку сум до стягнення Позивач зазначає, що підставою нарахування недоотриманих грошових коштів є Ухвала ЛМР №1995 від 25.05.2017 «Про затвердження Порядку укладення договорів оренди землі та нарахування орендної плати за землю у Львівській міській територіальній громаді» п 3.4. Підставою для визначення розміру орендної плати за землю є ухвала міської ради про надання земельної ділянки в оренду з обов`язковим визначенням категорії земель та цільового призначення земельної ділянки (відповідно до Класифікації видів цільового призначення земель) та витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки за поточний рік. Тобто Позивач обраховує суму до стягнення з Відповідача на підставі Ухвали ЛМР яка стосується орендарів земельних ділянок при чому відмовляючи Відповідачу в укладенні договорів оренди земельної ділянки. Згідно з частиною другою статті 21 Закону України «Про оренду землі» розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України). Суб`єктами земельних відносин є: громадяни, юридичні особи, органи місцевого самоврядування й органи державної влади (ч. 2 ст. 2 ЗК України). Земельні ділянки можуть передаватися в оренду, зокрема, громадянам та юридичним особам України (ч. 2 ст. 93 ЗК України). Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, громадянам, юридичним особам, визначеним частинами другою, третьою статті 134 цього Кодексу, здійснюється в порядку, встановленому статтею 123 цього Кодексу (ч. 3 ст. 124 ЗК України). Згідно зі ст.80 Земельного кодексу України суб`єктами права на землі комунальної власності є територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування, незалежно від того, зареєстрована земельна ділянка за територіальною громадою чи ні. За змістом статей 122,123,124 Земельного кодексу України селищні міські ради передають земельні ділянки у власність або користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб. Надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється на підставі рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. Передання в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органів місцевого самоврядування, згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки. Статтею 206 Земельного кодексу України встановлено, що використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону. У разі надання земельної ділянки в оренду укладається договір оренди земельної ділянки, яким за положеннями ч. 1 ст.21 Закону України «Про оренду землі» визначається орендна плата за землю як платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою. Відповідно до п. 2 ч. 2 ст.22 Цивільного кодексу України збитками є доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Згідно з ч. 2 ст.152 Земельного кодексу України власник земельної ділянки може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. При цьому згідно з пунктом "д" ч. 1 ст.156 Земельного кодексу України власникам землі відшкодовуються збитки, заподіяні внаслідок неодержання доходів за час тимчасового невикористання земельної ділянки. За змістом вказаних приписів Цивільного та Земельного кодексів України відшкодування шкоди (збитків) є заходом відповідальності, зокрема, за завдану шкоду майну чи за порушення прав власника земельної ділянки. Шкода, завдана майну юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала відповідно до ч. 1 ст. 1166 Цивільного кодексу України. Підставою для відшкодування є наявність таких елементів складу цивільного правопорушення, як: шкода; протиправна поведінка її заподіювача; причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача; вина. За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає. Особа, яка завдала шкоду, звільняється від обов`язку її відшкодовувати, якщо доведе, що шкоди заподіяно не з її вини (частина друга статті 1166 Цивільного кодексу України). Водночас предметом регулювання глави 83Цивільного кодексу України є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала. У разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин виключає можливість застосування до них судом положень глави 83 ЦК України. У разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин унеможливлює застосування до них судом положень глави 83 Цивільного кодексу України. За змістом приписів глав 82 і 83 Цивільного кодексу України для деліктних зобов`язань, які виникають із заподіяння шкоди майну, характерним є, зокрема, зменшення майна потерпілого, а для кондикційних - приріст майна в набувача без достатніх правових підстав. Вина заподіювача шкоди є обов`язковим елементом настання відповідальності в деліктних зобов`язаннях. Натомість для кондикційних зобов`язань вина не має значення, оскільки важливим є факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої. Таким чином, обов`язок набувача повернути потерпілому безпідставно набуте (збережене) майно чи відшкодувати його вартість не є заходом відповідальності, оскільки набувач зобов`язується повернути тільки майно, яке безпідставно набув (зберігав), або вартість цього майна. Крім того зазначає про порушення строків позовної давності за період стягнення коштів, оскільки Позивач охоплює період з 01.08.2021 -31.07.2024 рік звернення Позивача з позовною заявою як вбачається з матеріалів справи та відмітки суду 03.11.2024 року. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). 10.04.2025 року від представниці позивача до суду надійшла відповідь на відзив в якій вона вказує, що ухвалою Львівської міської ради від 12.07.2012 №1624 «Про затвердження гр. [PERSON] проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання земельної ділянки на [ADDRESS] затверджено громадянину [PERSON] проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надано земельну ділянку площею 0,0933 га (у тому числі площею 0,0603 га у межах червоних ліній з обмеженнями) в оренду терміном на 5 років на [ADDRESS] для реконструкції нежитлових будівель під адміністративно господарські приміщення, перевівши із земель промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення до земель житлової та громадської забудови, за функцією використання землі комерції. На підставі ухвали Львівської міської ради від 07.12.2017 №2741 «Про продовження гр. [PERSON] терміну оренди земельної ділянки на [ADDRESS] » продовжено громадянину [PERSON] на 3 роки термін оренди земельної ділянки площею 0,0933 га (у тому числі площею 0,0586 га у межах червоних ліній без права капітального будівництва та посадки багаторічних насаджень) на вул. 4610136900:04:004:0058) В. Антоновича, 138-б (кадастровий номер для обслуговування адміністративно-господарських будівель (код КВЦПЗ 03.15 для будівництва та обслуговування інших будівель громадської забудови) за рахунок земель житлової та громадської забудови та укладено договір оренди землі з Львівською міською радою від 14.02.2018 №Ф-3050. Ухвал Львівської міської ради щодо продовження терміну оренди земельної ділянки не приймалося. В свою чергу положення ч. 15 ст 33. Закону України «Про оренду землі»(чинна редакція до 16 липня 2020) регулювали «переважне право укладення договору оренди на новий строк» в тому (поновлення договору оренди), в тому числі земель комунальної власності. Відповідно до положення ч. 15 ст 33. Закону України «Про оренду землі» передбачалося що орендодавець у місячний строк розглядає надісланий орендарем лист-повідомлення з проєктом договору оренди, перевіряє його на відповідність вимогам закону, узгоджує з орендарем (за необхідності) істотні умови договору і в разі відсутності заперечень укладає договір оренди. У разі оренди земель державної та комунальної власності укладення договору здійснюється на підставі рішення органу, уповноваженого здійснювати передачу земельних ділянок у власність або користування згідно із ст.122 ЗК України. Дані додаткові угоди між позивачем та відповідачем не укладалися. Також, статтею 125 Земельного кодексу України встановлено, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Спеціальним законом, яким регулюються відносини, пов`язані з орендою землі, є Закон України «Про оренду землі». За змістом статей 18, 20 цього Закону договір оренди землі набирає чинності після його державної реєстрації. Укладений договір оренди землі підлягає державній реєстрації. Державна реєстрація договорів оренди землі проводиться у порядку, встановленому законом. Отже, строк дії договору оренди землі, умовами якого передбачено, що відлік строку оренди настає з моменту державної реєстрації цього договору, починається після набрання ним чинності, а не з моменту його укладення. У постанові Верховного Суду України від 13 червня 2016 року у справі № 570/3056/15 ц (провадження № 6-643цс16) зроблено висновок, що цивільні права та обов`язки, на досягнення яких спрямоване волевиявлення сторін під час укладення договорів оренди, набуваються після відповідної державної реєстрації. З огляду на положення статті 638 ЦК України, статей 125, 126 Земельного кодексу України (далі ЗК України) договір оренди земельної ділянки набуває чинності з дня проведення його державної реєстрації. Зазначимо, що у Апелянта відсутня державна реєстрація права оренди земельної ділянки, та відсутнє право користування земельною ділянкою. Крім того, відповідно до постанови Верховного суду України від 10 лютого 2020 року у справі № 922/981/18 зазначається, що «під час розгляду справи № 922/2716/17 встановили, що матеріалами справи підтверджено факт надання ТОВ "Зеленбуд Сервіс" повного пакета документів Харківській міській раді, а отже і наявності у Харківської міської ради обов`язку з укладення договору оренди землі за наявності чинних рішень органу місцевого самоврядування про надання земельної ділянки в оренду (2008 і 2009 років) ,якого Харківська міська рада не виконала, чим порушила право ТОВ "Зеленбуд-Сервіс" одержати спірну земельну ділянку в оренду. Зазначені дії (бездіяльність) Харківської міської ради зумовили звернення ТОВ "Зеленбуд Сервіс" до суду за захистом свого порушеного оправа. Разом з тим, неналежне виконання своїх обов`язків з боку Харківської міської ради не є підставою для звільнення ТОВ "Зеленбуд-Сервіс" від обов`язку сплачувати за користування сформованою земельною ділянкою. В цьому випадку відсутність документів, що посвідчують право користування земельною ділянкою у ТОВ "Зеленбуд-Сервіс" не може бути визнане як її самовільне використання, однак не надає права на її безоплатне використання». Аналогічна правова позиція викладена і у постанові Верховного суду України від 02.06.2020 року у справі № 922/2417/19,що «неналежне виконання своїх обов`язків збоку Харківської міськради не є підставою для звільнення відповідача від обов`язку сплачувати за користування сформованою земельною ділянкою, у зв`язку з чим суд безпідставно послався на бездіяльність Міськради щодо землекористування між сторонами». Відтак, впорядкування відносин із з огляду на вищенаведену судову практику навіть за наявності доведення в судовому порядку бездіяльності Львівської міської ради, це не є підставою для звільнення відповідача від обов`язку сплачувати за користування земельною ділянкою. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера. Аналогічну правову позицію викладено, зокрема, у постановах Верховного Суду від 16.06.2021 у справі № 922/1646/20 та від 04.03.2021 у справі № 922/3463/19. Згідно з витягом Згідно з витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ- 0001640252024 від 09.07.2024 площа земельної ділянки становить: 0, 0933 га. Жодних інших площ земельних ділянок та розміру нормативної грошової оцінки не існує. Крім цього, варто зауважити, що Верховний Суд у своїх постановах неодноразово наводив таку правову позицію: у разі користування сформованою земельною ділянкою комунальної власності, якій присвоєно окремий кадастровий номер, без оформлення договору, власник такої земельної ділянки може захистити своє право на компенсацію йому недоотриманої орендної плати у порядку статті 1212 ЦК України (пункт 27 постанови Верховного Суду від 09.02.2022 у справі № 910/8770/19, пункт 7.10 постанови Верховного Суду від 09.11.2021 у справі № 905/1680/20), а в постанові від 14.02.2022 у справі № 646/4738/19, до вирішення якої було зупинено провадження у цій справі, Верховний Суд навів правовий висновок щодо застосування положень статті 1212 ЦК України, згідно з яким необхідність встановлення сформованості земельної ділянки як об`єкта оренди, визначення її меж, кадастрового номера, внесення інформації до Державного земельного кадастру взагалі залежить від конкретних обставин справи. Підсумовуючи наведене, Верховний Суд у складі судової палати для розгляду справ щодо земельних відносин та права власності Касаційного господарського суду звертає увагу на те, що одночасно із переходом права власності на житловий будинок, будівлю або споруду до покупця (набувача) такого об`єкта нерухомості, розташованого на земельній ділянці комунальної власності, переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача (за їх наявності). Отже, після закінчення договору оренди відповідач продовжив користуватися земельною ділянкою на тих самих умовах і в тому ж обсязі. При цьому твердження відповідача про користування меншою площею земельної ділянки, є недоречними, оскільки, по-перше, спір стосується користування вже сформованою земельною ділянкою, по-друге, відповідач не надав доказів на підтвердження формування за спірною адресою земельної ділянки меншої чи більшої площі для експлуатації та обслуговування нежитлової будівлі. Аналогічна позиція викладена в Постанові Верховного Суду від 05 серпня 2022 року у справі № 922/2060/20. Також, Верховним Судом у постанові від 19 вересня 2023 року у cправі № 920/1149/21 вказується: «за вказаних обставин висновок судів попередніх інстанцій у справі, що розглядається, про те, що при розрахунку розміру безпідставно збережених коштів у спірних правовідносинах необхідно виходити лише із площі земельної ділянки, на якій розташована нежитлова будівля (764,7 м2), є безпідставним». Отже, розмір земельної ділянки, якою користується відповідач, доведений, обґрунтований і підтверджений достатніми доказами. Щодо доказів на підтвердження нормативної грошової оцінки, то в даній справі міститься розрахунок суми розміру недоотриманих коштів міським бюджетом з плати за землю внаслідок використання земельної ділянки комунальної власності площею за кадастровим номером 4610136900:04:004:0058 (період період 01.08.2021 року по - 31.07.2024) що здійснювалося здійснюється позивачем на підставі витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки від 22.07.2024 № НВ 9944271412024 та листа Головного управління Держгеокадастру у Львівській області від 09.08.2024 № 2686/15-24 а не на підставі всіх витягів за кожен календарний рік. При формуванні розрахунків позивач враховував правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 29.05.2020 у справі № 922/2843/19 про те що, перевіряючи обґрунтованість розрахунку позовних вимог, заявлених позивачем саме як орендна плата за користування Відповідачем сформованою земельною ділянкою, розрахунок безпідставно збережених грошових коштів за весь період (13.10.2022 по 29.02.2024) здійснюється позивачем на підставі витягу із технічної документації з нормативної грошової оцінки, а не на підставі декількох витягів за кожен календарний рік. Разом з тим слід зазначити, що при стягненні безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати, нарахування мають здійснюватися позивачем не самостійно (шляхом арифметичного розрахунку без проведення нормативної грошової оцінки землі), а виключно на підставі витягу з технічної документації з нормативної грошової оцінки земель (постанови Верховного Суду від 12.06.2019 у справі №922/902/18, від 08.08.2019 у справі №922/1276/18, від 01.10.2019 у справі №922/2082/18, від 06.11.2019 у справі №922/3607/18). Слід також зазначити, що чинне земельне законодавство, в тому числі стаття 20 Закону України «Про оцінку земель», не містить обґрунтування обов`язковості надання витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки за кожен календарний рік упродовж спірного періоду, а лише зазначає про необхідність фіксування нормативної грошової оцінки окремої земельної ділянки у відповідному витязі. Водночас, витяги про нормативну грошову оцінку земельної ділянки формуються за допомогою програмного забезпечення Державного земельного кадастру на підставі актуальних відомостей про земельні ділянки, внесених до Державного земельного кадастру, а формування витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки здійснюється автоматично в режимі «реального часу», тобто на час звернення заявників, у зв`язку з чим програмним забезпеченням і чинним законодавством не передбачено формування вказаних витягів на певну дату, яка вже минула. Аналогічної правової позиції дотримується Верховний Суд у постанові від 29.05.2020 у справі № 922/2843/19. Також, колегія суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду під час розгляду справи № 905/1680/20 дійшла висновку про необхідність відступу від висновку щодо проведення розрахунку безпідставно збережених коштів не лише на підставі витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки, а й на підставі інших документів про нормативну грошову оцінку конкретної земельної ділянки. Відтак, Велика Палата Верховного Суду у справі № 905/1680/20 у постанові від 09 листопада 2021 року постановила касаційну скаргу Маріупольської міської ради Донецької області задовольнити частково та постанову Східного апеляційного господарського суду від 17 травня 2021 року у справі № 905/1680/20 у частині скасування рішення Господарського суду Донецької області від 16 лютого 2021 року змінити, виклавши її мотивувальну частину в редакції цієї постанови. Також, відповідно до постанови Верховного Суду від 09 лютого 2022 року у справі №910/8770/19 «суди попередніх інстанцій дійшли передчасних висновків про неможливість прийняття як належного доказу наданого прокурором розрахунку розміру безпідставно набутих коштів за період 2014-2017 років з урахуванням інформації щодо нормативної грошової оцінки земельної ділянки, наданої ГУ Держгеокадастру у Київській області згідно з листом від 21.09.2018.» Також, належними доказами на обґрунтування нормативної грошової оцінки земельної ділянки можуть бути: технічна документація на спірну земельну ділянку, виготовлена компетентним органом для оформлення договору оренди, довідка з Державного земельного кадастру, витяг з Державного земельного кадастру. (Постанова ВП ВС від 9 листопада 2021 року у справі № 905/1680/20 (провадження № 12-48гс21). Отже, позивачем доведено розмір нормативної грошової оцінки земельної ділянки 4610136800:02:004:0058 за 2021, 2022, 2023,2024 роки. Відповідно до ст. 20 ЗУ «Про Державний земельний кадастр» відомості з Державного земельного кадастру є офіційними. Офіційність відомостей Державного земельного кадастру означає, що вони мають найвищий державний статус під час визначення атрибутів та характеристик об`єктів, які підлягають земельно-кадастровому обліку, порівняно із будь-якими іншими документами, відомостями, даними, інформаційними використовуватися у правозастосовній практиці. довідками тощо, які можуть Згідно з висновком Верховного Суду, який викладено у його постанові від 18 грудня 2019 року у справі №804/937/16, коефіцієнт індексації нормативної грошової оцінки завжди застосовується ретроспективно. Кожного року, після 01 січня, для розрахунку бази оподаткування земельним податком (орендної плати) враховується чинна нормативна грошова оцінка (яка проводиться раз на 5-7 років) з урахуванням кумулятивного (накопичувального) застосування коефіцієнта індексації (який визначається щорічно). Пп. 271.1.1 п. 271.1 ст. 271 Податкового кодексу України встановлено, що базою оподаткування земельним податком є нормативна грошова оцінка земельних ділянок з урахуванням коефіцієнта індексації, визначеного відповідно до порядку, встановленого цим розділом. Коефіцієнт індексації нормативної грошової оцінки земель застосовується кумулятивно залежно від дати проведення нормативної грошової оцінки земель. У постанові від 18.12.2019 у справі №804/937/16 судовою палатою з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду зазначено: «…правильне визначення поняття "дати проведення нормативної грошової оцінки земель" є визначальним у цьому спорі, оскільки від цієї дати необхідно починати кумулятивне застосування коефіцієнту індексації нормативної грошової оцінки, що, зрештою, впливає на розмір плати за землю. Відповідно до абз. 5 ч. 1 ст. 1 Закону України від 11 грудня 2003 року № 1378-IV "Про оцінку земель" дата оцінки земельної ділянки - дата (число, місяць та рік), на яку проводиться оцінка земельної ділянки та визначається її вартість. Для нормативної грошової оцінки земельної ділянки - дата, вказана в технічній документації. Тобто, сенс кумулятивного застосування коефіцієнтів індексації саме у тому й полягає, щоб, застосовуючи їх за минулі роки, починаючи з дати проведення грошової оцінки, щорічно актуалізувати базу оподаткування земельним податком. Також, відповідач не обмежений щодо подання доказів на підтвердження нормативної грошової оцінки за 2020-2023 адже відповідно до ч. 5 ст. 38 Закону України «Про Державний земельний кадастр» на отримання відомостей ДЗК про земельну ділянку мають право: фізичні та юридичні особи (за умови ідентифікації з використанням електронного цифрового підпису чи іншого альтернативного засобу ідентифікації особи) та органи державної влади/місцевого самоврядування для реалізації своїх повноважень, визначених законом. Право на отримання засвідчених копій документів з Державного земельного кадастру та витягів з них мають:- особи, яким належить речове право на таку земельну ділянку;- фізичні та юридичні особи. Крім цього, що відповідачем не надано інших доказів, щодо спростовують розмір нормативної грошової оцінки за 2021-2024 року. Додатково інформуємо, що 6 липня 2022 року набрала чинності постанова Кабінету Міністрів України від 01 липня 2022 р. № 753 «Про внесення змін до Методики нормативної грошової оцінки земельних ділянок», яка передбачає, зокрема, що витяг із технічної документації з нормативної грошової оцінки земельних ділянок оформляється і видається автоматично в електронній формі з використанням програмного забезпечення Державного земельного кадастру. Крім того, відповідно до повідомлення Державна служба України з питань геодезії, картографії та кадастру(https://land.gov.ua/derzhgeokadastr-povidomlyaye-pro indeksacziyu-normatyvnoyi-groshovoyi-oczinky-zemel-za-2023-rik/) від 12.01.2024 щодо коефіцієнтів індексації нормативно грошової оцінки було повідомлено наступне. Державна служба України з питань геодезії, картографії та кадастру на виконання статті 289 Податкового кодексу України повідомляє, що за інформацією Державної служби статистики України, індекс споживчих цін за 2023 рік становить 105,1%. Значення коефіцієнта індексації нормативної грошової оцінки земель за 2023 рік становить 1,051. Коефіцієнт індексації нормативної грошової оцінки земель застосовується кумулятивно залежно від дати проведення нормативної грошової оцінки земель (пункт 289.2 статті 289 Податкового кодексу України). Коефіцієнт індексації нормативної грошової оцінки земель у розрізі років становить: 1996 рік 1,703; 1997 рік 1,059; 1998 рік 1,006; 1999 рік 1,127; 2000 рік 1,182; 2001 рік 1,02; 2005 рік 1,035; 2007 рік 1,028; 2008 рік 1,152; 2009 рік 1,059; 2010 рік 1,0; 2011 рік 1,0; 2012 рік 1,0; 2013 рік 1,0; 2014 рік 1,249; 2015 рік 1,433 (крім сільськогосподарських угідь) і 1,2 (для сільськогосподарських угідь (рілля, багаторічні насадження, сіножаті, пасовища та перелоги); 2016 рік 1,0 (для сільськогосподарських угідь (рілля, багаторічні насадження, сіножаті, пасовища та перелоги) та 1,06 (для земель несільськогосподарського призначення); 2017 рік 1,0; 2018 рік 1,0; 2019 рік 1,0; 2020 рік 1,0; 2021 рік 1,0 (для сільськогосподарських угідь (рілля, багаторічні насадження, сіножаті, пасовища та перелоги) та 1,1 (для земель несільськогосподарського призначення); 2022 рік 1,0 (для сільськогосподарських угідь (рілля, багаторічні насадження, сіножаті, пасовища та перелоги) та 1,15 (для земель і земельних ділянок (крім сільськогосподарських угідь). Індексація нормативної грошової оцінки земель за 2002, 2003, 2004 та 2006 роки не здійснювалася. Крім того, повідомляємо, що витяги, які були сформовані автоматично програмним забезпеченням Державного земельного кадастру, зазначене в цих витягах, потребує перерахунку із застосуванням коефіцієнта індексації за 2023 рік. Відповідно до ухвали Львівської міської ради № 1995 від 25.05.2017 «Про затвердження Порядку укладення договорів оренди землі та нарахування орендної плати за землю у Львівській міській територіальній громаді» затверджено Порядок укладення договорів оренди землі та нарахування орендної плати за землю у Львівській міській територіальній громаді. Пунктом 3.4. Розділу 3 вказаного Порядку визначено, підставою для визначення розміру орендної плати за землю є ухвала міської ради про надання земельної ділянки в оренду з обов`язковим визначенням категорії земель та цільового призначення земельної ділянки (відповідно до Класифікації видів цільового призначення земель) та витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки за поточний рік. Як вбачається і в розрахунках суми наданих управлінням земельних ресурсів департаменту містобудування Львівської міської ради щодо розміру недоотриманих коштів міським бюджетом з плати за землю внаслідок використання земельної ділянок комунальної власності з кадастровим номером 4610136900:04:004:0058 (період 01.08.2021 року по - 31.07.2024 року) ставка орендної плати становить 11 % відсотків від нормативної грошової оцінки земельної ділянки у відповідності до «Про затвердження Порядку укладення договорів оренди землі та нарахування орендної плати за землю у Львівській міській територіальній громаді» та ухвали ЛМР від 07.12.2027 № 2741. Відповідно ч.1 ст. 73 ЗУ «Про органи місцевого самоврядування» акти ради, сільського, селищного, міського голови, голови районної в місті ради, виконавчого комітету сільської, селищної, міської, районної у місті (у разі її створення) ради, прийняті в межах наданих їм повноважень, є обов`язковими для виконання всіма розташованими на відповідній території органами виконавчої влади, об`єднаннями громадян, підприємствами, установами та організаціями, посадовими особами, а також громадянами, які постійно або тимчасово проживають на відповідній території. Як вбачається, в розрахунках суми недоотриманих коштів міським бюджетом з плати за землю внаслідок використання земельної ділянки комунальної власності з кадастровим номером 4610136900:04:004:0058 (період 01.08.2021 року по 31.07.2024) без документів, розмір нормативної грошової оцінки за 2021-2024 роки відповідає витягам з технічної документації про нормативну грошову оцінку за вказані роки, листу Головного управління Держгеокадастру у Львівській області від 09.08.2024 № 2686/15-24 та коефіцієнтам індексації нормативно грошової оцінки отже, розмір суми недоотриманих коштів вірно та відповідно до норм чинного законодавства. Розраховано. Щодо правомірності стягнення безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати та обов`язку із сплати коштів, то згідно положень статті 206 Земельного кодексу України використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону. Статтею 14 Податкового кодексу України визначено, що плата за землю це обов`язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності. З урахуванням системного аналізу змісту пункту 10.1.1. статті 10, підпункту 14.1.147 пункту 14.1 статті 14, статей 40, 41, пункту 265.1.3. статті 265 ПК України та встановлених судами фактичних обставин справи, колегія суддів дійшла висновку, що зазначені норми у подібних правовідносинах слід застосовувати таким чином: «власники земельних ділянок, земельних часток (паїв) і постійні землекористувачі є платниками земельного податку, а орендарі земель державної та комунальної власності - орендної плати за такі земельні ділянки, однак особа, яка є фактичним користувачем земельної ділянки, не маючи права власності або постійного користування на неї і використовуючи її без укладення договору оренди землі, не підпадає під правове регулювання наведених норм». У спорі про стягнення з відповідача як фактичного користувача земельної ділянки комунальної власності, що без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки зберіг у себе кошти, які мав заплатити власнику земельної ділянки за користування нею, належним позивачем є міська рада, яка є власником земельної ділянки та має право отримувати плату за її використання. Відповідач у цьому випадку зобов`язаний повернути ці кошти власнику земельної ділянки на підставі частини першої статті 1212 ЦК України. Таких висновків дійшов Верховний Суд у своїй постанові від 27 квітня 2021 року при розгляді справи № 922/2378/20. Як вбачається з доказів доданих до матеріалів справи, відповідач не оформив речове право на користування земельною ділянкою за період 01.08.2021 року по - 31.07.2024 року. Відповідно до постанови Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 15 грудня 2021 року у справі № 641/3089/18 «відповідач не є власником або постійним землекористувачем спірної земельної ділянки, тому не є суб`єктом плати за землю у формі земельного податку; єдиною можливою формою здійснення плати за землю для нього як землекористувача є орендна плата». Також відповідно до постанови Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 20 червня 2018 року у справі № 588/1649/15-ц «у справі, що переглядається, суди встановили, що [PERSON] правомірно володіючи основними засобами підприємства Хлібокомбінату Тростянецької райспоживспілки, а саме будівлею хлібзаводу, будівлею прохідної, електропідстанцією, вбиральнею, насосною з артсвердловиною, огорожею та ваговою, які знаходяться на земельній ділянці на [ADDRESS] у м. Тростянці Сумської області, користується спірною земельною ділянкою. Отже, єдиною можливою формою здійснення плати за землю для нього як землекористувача є орендна плата (статті 14.1.72, 14.1.73 ПК України). Отже, розмір безпідставно збережених коштів необхідно обчислювати як розмір плати за земельну ділянку комунальної власності у формі орендної плати за землю, який нараховується та сплачується за регульованою ціною, встановленою уповноваженими органами державної влади та органами місцевого самоврядування. Також, у спорах про стягнення грошових коштів за користування земельною ділянкою до моменту оформлення особою права користування такою земельною ділянкою власник має право на отримання безпідставно збережених грошових коштів у порядку ст. 1212 ЦК України. (Постанова палати для розгляду справ щодо земельних відносин та права власності КГС ВС від 28.02.2020 № 913/169/18. Відповідно до ч.1 ст.90 ЗК України, власники земельних ділянок мають право на відшкодування збитків у випадках, передбачених законом. При цьому до моменту оформлення власником об`єкта нерухомого майна права оренди земельної ділянки, на якій розташований цей об`єкт, відносини з фактичного користування земельною ділянкою без укладеного договору оренди та недоотримання її власником доходів у вигляді орендної плати є за своїм змістом кондикційними (правова позиція в постановах Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2018 року у справі № 922/3412/17 та від 13 лютого 2019 року у справі № 320/5877/17). Отже, це передбачене законом право власника земельної ділянки Львівської міської ради. Подібний правовий висновок викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 у справі № 629/4628/16-ц, від 20.11.2018 у справі № 922/3412/17, від 13.02.2019 у справі № 320/5877/17, у постановах Верховного Суду від 14.01.2019 у справі № 912/1188/17, від 21.01.2019 у справі № 902/794/17, від 04.02.2019 у справі № 922/3409/17, від 12.03.2019 у справі № 916/2948/17, від 09.04.2019 у справі № 922/652/18, від 21.05.2019 у справі № 924/552/18, а також у постановах Верховного Суду України від 30.11.2016 у справі № 922/1008/15, від 07.12.2016 у справі № 922/1009/15, від 12.04.2017 у справах № 22/207/15 і № 922/5468/14 та у постанові Верховного Суду від 17.03.2020 у справі № 922/2413/19. Крім цього, Верховний Суд Касаційного господарського суду у постанові від 05 серпня 2022 року у справі № 922/2060/20 зазначає, «із дня набуття права власності на об`єкт нерухомого майна власник цього майна стає фактичним користувачем земельної ділянки, на якій розташований цей об`єкт, а тому саме із цієї дати у власника об`єкта нерухомого майна виникає обов`язок сплати за користування земельною ділянкою , на якій таке майно розташовано. Отже обов`язок впорядкування земельних правовідносин та сплати коштів за користування земельною ділянкою виникає з моменту набуття права на об`єкт нерухомого майна, даний обов`язок уже закріплений на законодавчому рівні. Щодо строки позовної давності, то згідно ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Перебіг позовної давності зупиняється: 1. якщо пред`явленню позову перешкоджала надзвичайна або невідворотна за даних умов подія (непереборна сила); 2. у разі відстрочення виконання зобов`язання (мораторій) на підставах, встановлених законом; 3. у разі зупинення дії закону або іншого нормативно-правового акта, який регулює відповідні відносини; 4. якщо позивач або відповідач перебуває у складі Збройних Сил України або в інших створених відповідно до закону військових формуваннях, що переведені на воєнний стан. У разі виникнення обставин, встановлених частиною першою, перебіг позовної давності зупиняється на весь час існування цих обставин. Від дня припинення обставин, що були підставою для зупинення перебігу позовної давності, перебіг позовної давності продовжується з урахуванням часу, що минув до його зупинення. 11.03.2020 у зв`язку з розповсюдженням на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, Кабінетом Міністрів України прийнято постанову №211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID 19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2». Вказаною постановою на всій території України запроваджено карантин в період з 12.03.2020 по 03.04.2020. Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу СОVID-19» з 12 березня 2020 року на усій території України встановлено карантин, який діяв на момент пред`явлення цього позову до суду. Постановою Кабінету Міністрів України від 25.03.2020 №239 строк карантин продовжено до 24.04.2020. Постановою Кабінету Міністрів України від 22.04.2020 №291 строк карантину продовжено до 11.05.2020. Постановою Кабінету Міністрів України від 04.05.2020 №343 строк карантину продовжено до 22.05.2020. Постановою Кабінету Міністрів України від 20.05.2020 №392 строк карантину продовжено з 22.05.2020 до 22.06.2020. Постановою Кабінету Міністрів України від 17.06.2020 №500 строк карантину продовжено до 31.07.2020. Постановою Кабінету Міністрів України від 22.07.2020 №641 строк карантину продовжено до 19.12.2020. Постановою Кабінету Міністрів України від 09.12.2020 №1236 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID 19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (в редакції станом на дату розгляду справи) установити з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, з 19 грудня 2020 р. до 31 грудня 2022 р. на території України карантин, продовживши дію карантину. Постановою Кабінету Міністрів України від 23 грудня 2022 № 1423 строк карантину продовжено до 30 квітня 2023. Постановою Кабінету Міністрів України від 25 квітня 2023 р. № 383 строк карантину продовжено до 30 червня 2023. Законом України від 30.03.2020 №540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України доповнено, зокрема, пунктом 12 такого змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID 19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину». Вказаний закон набрав чинності 02.04.2020. У п. 12 розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України в редакції Закону № 540-IX перелічені всі статті цього Кодексу, які визначають строки позовної давності. І всі ці строки продовжено для всіх суб`єктів цивільних правовідносин на строк дії карантину. Аналогічну позицію викладено в Постанові Верховного Суду від 7 вересня 2022 року у справі № 679/1136/21. Суди під час аналізу вимог про застосування строків позовної давності зважають на те, що їх продовження в період дії карантину є безумовним та автоматичним в силу закону. А тому обґрунтування причин, за яких дія карантину не дала б змоги особі подати позов вчасно, не вимагається (постанова Верховного Суду від 22.09.2022 у справі № 920/724/21). На всій території України з 1 липня 2023 року скасований карантин. 15 березня 2022 року Верховною Радою України було прийнято Закон України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» (№ 2120-IX), відповідно до якого прикінцеві та перехідні положення ЦК України були доповнені пунктом 19. Згідно з останнім, у період дії в Україні воєнного стану, позовна давність, визначена у ст. 257- 259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 ЦК України, продовжуються на строк його дії. А продовження строків у свою чергу, свідчить, що їх перебіг, який відбувається у період дії воєнного стану, не зараховується при обчисленні. Таким чином, Закон України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» (№2120-IX) розширив обставини зупинення позовної давності. Тепер обставиною зупинення позовної давності, є сам факт впровадження воєнного стану. Причому, перебіг позовної давності зупиняється на весь час існування воєнного стану. І лише від дня припинення останнього, плин строку захисту порушеного, оспорюваного або невизнаного суб`єктивного права в судовому порядку продовжиться, з урахуванням часу, що минув до його зупинення. З огляду на вищенаведене, строк загальної позовної давності у три роки був продовжений на весь період дії карантину та воєнного стану згідно із п.12 та п.19 Прикінцевих та Перехідних положень Цивільного кодексу України, у зв`язку з чим застосування строку позовної давності в цій частині позовних вимог є необґрунтованим. Враховуючи вищенаведене, підстав для застосування позовної давності у даній справі немає, оскільки позивачем строк позовної давності не пропущений, просить прийняти відповідь на відзив та задоволити позовні вимоги. 12.05.2025 року представницею відповідача до суду надіслано письмові пояснення на Відповідь на відзив 10 квітня 2025р. в якому вона вказує, про необгрунтоаність та безпідставність доводів представниці Позивача. Так, позивач зазначає що йому не відомий обрахунок площі вона погоджена та підтверджена Позивачем, в додатках до Договору оренди долучена експлікація земельної ділянки погоджена начальником архітектури департаменту містобудування Львівської міської ради в якій зазначена площа забудови земельної ділянки у розмірі 0,03 га. Також позивачем зазначено, що Відповідач користується земельною ділянкою не будучи орендарем і власником земельної ділянки, але ж Відповідач в відзиві і зазначає про те що Позивач не має правових підстав стягнення і нарахування орендної плати за користування земельною ділянкою фізичній особі якій відмовлено у укладенні договору оренди на законних підставах. 09.10.2020 року отримано відповідь від Позивача з додатками, про відмову у укладенні договору оренди земельної ділянки до якої долучено Акт обстеження земельної ділянки. Звертаємо увагу суду, що Позивачем необгрунтовано вказано той факт, що відповідно до Акту обстеження спірна земельна ділянка використовується без правових підстав, а саме без договору оренди в той же час, як Відповідачу відмовлено в укладенні договору оренди земельної ділянки на [ADDRESS] (кадастровий номер 4610136900:04:004:0058) площею 0, 0933 га листом від 09.10.2020 року. Відповідно до експлікації земельної ділянки зазначена площа забудови земельної ділянки у розмірі 0,03 га, тобто розташування вказаних Позивачем приміщень, решта земельної ділянки у розмірі 0,0633 га Відповідачем не використовується. У зв`язку з тим, що Відповідачу відмовлено в укладенні договору оренди спірної ділянки такий протягом періоду з 01.08.2021 по 31.07.2024 року не використовував частину ділянки на якій не розташовані об`єкти нежитлової нерухомості в особистих потребах та обслуговуванні нежитлових будівель без правовстановлюючих документів. Наголошуємо на тому, що вказана земельна ділянка 0,0633 га у загальному використанні не відомих Відповідачу осіб, та у Відповідача не має правової підстави розпоряджання нею. Враховуючи розрахунок на думку Позивача безпідставно збережених коштів недоотриманих міським бюджетом то в розрахунок бралась за основу вся земельна ділянка (кадастровий номер 4610136900:04:004:0058) площею 0, 0933 га, без врахування площі забудови та Позивачем не наведено обгрунтовано, та абсолютно безпідставно визначено, що частина земельної ділянки за яку Позивачу нараховані грошові кошти до стягнення використовується Відповідачем. Визначаючи розмір безпідставно збережених коштів Відповідача, у правовідносинах, які виникли між сторонами, предметом позову є стягнення з Відповідача безпідставно збережених нею сум орендної плати, яку він мав би сплачувати за фактичне користування земельною ділянкою, тому площа цієї фактично використовуваної земельної ділянки має визначальне значення для розрахунку таких сум. Отже, має значення площа, яку фактично використовує Відповідач, і підтвердження її належними доказами, а не просто факт формування земельної ділянки в об`єкт цивільних прав з відповідною площею. Аналогічні за змістом правові висновки містяться у постановах Великої Палати Верховного Суду: від 23 травня 2018 року у справі № 629/4628/16 (провадження № 14-77 цс 18); від 20 листопада 2018 року у справі№ 922/3412/17 (провадження № 12-182 гс 18), від 04 грудня 2019 року у справі № 917/1739/17 (провадження № 12-161 гс 19) Не підтверджено жодними доказами твердження Позивача про користування земельною ділянкою Відповідачем на тих самих умовах і в тому ж самому обсязі. Згідно вимог ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Позивач вірно в позовній заяві зазначає, що Відповідач не є ні власником ні землекористувачем вище зазначеної земельної ділянки, а тому не є суб`єктом плати за землю у формі земельного податку і що єдина форма плати за землю є орендна плата (ст.14.1.72 ПК України). Та зазначає, що Відповідач продовжує користуватись земельною ділянкою без плати за землю без зазначення, що Відповідач неодноразово звертався до Позивача з метою оформлення договору оренди земельної ділянки в чому йому було відмовлено, і відповідно до (ст.14.1.72 ПК України) не має правової підстави вносити оплату за земельну ділянку на якій розташовані нежитлові будівлі А-3, Я-1. Тобто в зверненні до Відповідача з позовною заявою про стягнення коштів Позивач взаємно суперечить в позові. Щодо ствердження пропуску позовної давності посилаючись на COVID-19 та період дії військового стану, не є обгрунтованим, з причин того , що у постанові Верховного Суду в справі № 500/1912/22 від 29.09.2022 зазначено, що «причина пропуску строку може вважатися поважною, якщо вона відповідає одночасно усім таким умовам: 1) це обставина або кілька обставин, що безпосередньо унеможливлюють або ускладнюють можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк; 2) це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк; 3) ця причина виникла протягом строку, який пропущено; 4) ця обставина підтверджується належними і допустимими засобами доказування». Отже, згідно з положеннями чинного процесуального законодавства України підстави для виникнення права на поновлення процесуальних строків (у тому числі для подання позовних заяв) залишаються тими самими. З наведеного випливає, що наслідки, пов`язані з повномасштабним вторгнення російської федерації на територію України, мають відповідати умовам поважності причин для поновлення таких строків. Згідно з позицією Великої Палати Верховного Суду від 10.11.2022 у справі № 990/115/22 «запровадження на території України воєнного стану не зупинило перебіг процесуальних строків звернення до суду з позовами. Питання поновлення процесуального строку у випадку його пропуску з причин, пов`язаних із запровадженням воєнного стану в Україні, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням доводів, наведених у заяві про поновлення такого строку. Сам собою факт запровадження воєнного стану в Україні не є підставою для поновлення процесуального строку. Такою підставою можуть бути обставини, що виникли внаслідок запровадження воєнного стану та унеможливили виконання учасником судового процесу процесуальних дій протягом установленого законом строку». Відповідно, з цієї постанови випливає, що є недостатнім посилання в клопотаннях про поновлення пропущених процесуальних строків всього лише на факт дії воєнного стану на території України, адже воєнний стан не є перешкодою для здійснення правосуддя, не є підставою для зупинення судового процесу. В разі неможливості здійснення правосуддя на окремих територіях України відповідні справи переходять під територіальну юрисдикцію інших судів. Відповідно, аргументів, що ґрунтуються винятково на факті наявності війни з російською федерацією та факті запровадження воєнного стану на території України, недостатньо вони також мають бути підкріплені фактами щодо наслідків повномасштабного вторгнення російської федерації на територію України. В судовому засіданні представниця позивача позов підтримала, надала пояснення аналогічні викладені в позовній заяві та відповіді на відзив. Представниця відповідача проти позову заперечила, надала пояснення аналогічні тим, що були викладені у відзиві на позовну заяву та письмових поясненнях на відповідь на відзив. Заслухавши пояснення представниці позивача, представниці відповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до ч. 1\~ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частина 3\~ст. 3 ЦПК України\~передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Згідно з ч. ч. 1, 2\~ст. 4 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. (ч.1\~ст. 13 ЦПК України). Частина 3\~ст. 12 ЦПК України\~передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно ч.1\~ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з положеннями ч. ч. 1-4\~ст. 77 ЦПК України\~належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Частина 1\~ст. 81 ЦПК України\~передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а відповідно до ч.6\~ст. 81 ЦПК України\~доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.(ч.1\~ст. 89 ЦПК України). Відповідно до ч.1 ст.79 ЗК України, земельна ділянка це частина земної поверхні з уставленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами. Зі змісту ст.79-1 ЗК України вбачається, що формування земельної\~ділянки полягає\~у визначенні\~земельної ділянки\~як об`єкта\~цивільних прав.\~Формування земельної\~ділянки передбачає\~визначення її\~площі,\~меж та\~внесення інформації\~про неї\~до Державного\~земельного кадастру. Сформовані земельні\~ділянки підлягають\~державній реєстрації\~у Державному\~земельному кадастрі. Земельна\~ділянка вважається\~сформованою з\~моменту присвоєння\~їй кадастрового\~номера. Формування земельних ділянок здійснюється за проектами землеустрою щодо відведення земельних ділянок. Нормами ч.1\~та ч.2\~ст.206\~ЗК України\~визначено,\~що використання\~землі в\~Україні є\~платним.\~Об`єктом\~плати за\~землю є\~земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону. Судом встановлено, що ухвалою Львівської міської ради від 12.07.2012 №1624 «Про затвердження гр. [PERSON] проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання земельної ділянки на [ADDRESS] " затверджено громадянину [PERSON] проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надано земельну ділянку площею 0,0933 га (у тому числі площею 0,0603 га у межах червоних ліній з обмеженнями) в оренду терміном на 5 років на [ADDRESS] для реконструкції нежитлових будівель під адміністративно-господарські приміщення, перевівши із земель промисловості, транспорту, зв?язку, енергетики, оборони та іншого призначення до земель житлової та громадської забудови, за функцією використання - землі комерції. Ухвалою Львівської міської ради від 07.12.2017 № 2741 «Про продовження гр. [PERSON] терміну оренди земельної ділянки на [ADDRESS] » продовжено громадянину [PERSON] на 3 роки термін оренди земельної ділянки площею 0,0933 га (у тому числі площею 0,0586 га у межах червоних ліній без права капітального будівництва та посадки багаторічних насаджень) на [ADDRESS] (кадастровий номер 4610136900:04:004:0058) для обслуговування адміністративно-господарських будівель (код КВЦПЗ 03.15 - для будівництва та обслуговування інших будівель громадської забудови) за рахунок земель житлової та громадської забудови та укладено договір оренди землі з Львівською міською радою від 14.02.2018 № Ф-3050. Більше ухвал щодо продовження терміну оренди даної земельної ділянки Львіською міською радою не приймалося. Відповідно до п.2.1 Договору оренди землі від 14.02.2018 № Ф-3050 після припинення дії договору орендар повертає орендодавцеві земельну ділянку у стані, не гіршому порівняно з тим, у якому він одержав її в оренду. Також судом встановлено, що відповідач звертався 04.09.2020 року за №З-В-32137-ЛВ-24 зі зверненням до позивача про продовження договору оренди землі від 14.02.2018р. №Ф-3050 кадастровий номер 4610136900:04:004:0058 у [ADDRESS] на той самий строк на тих самих умовах. Листом в.о.директора департаменту містобудування Львівської міської ради С.Коровайника від 09.10.2020р. відповідача повідомлено, що додаткова угода до договору оренди землі від 14.02.2018р. №Ф-3050 про продовження оренди не може бути підписана зі сторони Львівської міської ради. Листом управління державного контролю за використанням та охороною земель Департаменту містобудування Львівської міської ради від 02.06.2023р. за №2412-вих-67123 відповідач повідомлявся про те, що він користується земельною ділянкою площею 0,0933 га на [ADDRESS] (кадастровий номер 4610136900:04:004:0058) для обслуговування адміністративно-господарських будівель за відсутності відповідного рішення Львівської міської ради про надання в користування (оренду) даної земельної ділянки, з пропозицією вжити заходів щодо оформлення права користування земельною ділянкою площею 0,0933 га кадастровий номер 4610136900:04:004:0058 для обслуговування адміністративно-господарських будівель на [ADDRESS] . Таким чином, суд приходить до висновку, що після закінчення строку дії договору оренди користування земельною ділянкою є неправомірним. Суд не приймає покликання представниці відповідача на подану нею фотофіксацію як доказ того, що спірна земельна ділянка, яка перебувала в оренді відповідача, наразі використовується невідомими особами. З наданих матеріалів справи вбачається, що зазначена земельна ділянка є сформованою, їй присвоєно кадастровий номер та внесено відповідні відомості до Державного земельного кадастру, що підтверджує її існування як окремого об`єкта цивільних прав відповідно до ст.79-1 ЗК України, і відсутність доказів про передачу вказаної земельної ділянки позивачу після закінчення договору оренди, чи передачі її іншій особі, свідчить про збереження за відповідачем фактичного статусу користувача цієї земельної ділянки. Також суд, враховуючи правову позицію Верховного Суду викладену в постанові від 05.08.2022 року №922/2060/20, приходить до висновку, що факт користування земельною ділянкою після припинення договору оренди без його поновлення є підставою для нарахування не орендної плати, а компенсацію недоотриманої орендної плати, відповідно до ст.1212 ЦК України, розмір якої визначається відповідно до розміру орендної плати, яка діяла раніше. Відповідно до розрахунку суми недоотриманих коштів міським бюджетом з плати внаслідок використання земельної ділянки без документів, наданого управлінням земельних ресурсів департаменту природних ресурсів, будівництва та розвитку громад Львівської міської ради, розмір збитків, завданих власнику землі за користування відповідачем земельною ділянкою (кадастровий номер 4610136900:04:004:0058) на [ADDRESS] , за період з 01.08.2021 року по - 31.07.2024 року становить 359 579, 93 грн. Крім цього, суд не приймає покликання представниці відповідача на сплив строку позовної давності, оскільки відповідно до положень п.12 «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені\~статтями 257,\~258,\~362,\~559,\~681,\~728,\~786,\~1293\~цього Кодексу,\~продовжуються на\~строк дії\~такого карантину. Згідно ч.1 постанови КМУ №1236 від 09.12.2020 року зі змінами внесеними Постановою КМУ №383, карантин в Україні тривав з 19.12.2020 року до 30.06.2023 року. Перед цим постановами КМУ №211 від 11.03.2020 року, №392 від 20.05.2020 року, №641 від 22.07.2020 року карантин в Україні встановлювався з 12.03.2020 по 22.05.2020 року, з 22.05.2020 по 31.07.2020 року, з 01.08.2020 по 19.12.2020 року. Таким чином, час дії карантинних обмежень не зараховується до строку позовної давності, і доводи представниці відповідача про її сплив є безпідставними та не підлягають задоволенню. З огляду на викладене, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позову та стягнення з [PERSON] на користь Львівської міської ради суму безпідставно\~збережених коштів\~у зв`язку\~з користуванням\~земельною ділянкою\~комунальної власності\~(кадастровий\~номер:\~4610136900:04:004:0058)\~за адресою:\~ [ADDRESS] \~за період\~з 01.08.2021\~31.07.2024\~без правовстановлюючих\~документів у\~розмірі 359\~579\~(триста\~п`ятдесят\~дев`ять\~тисяч п`ятсот\~сімдесят дев`ять\~гривень)\~93\~копійки. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Отже з [PERSON] на користь Львівської міської ради підлягає стягненню судовий збір в розмірі 5 393,70 грн (п`ять тисяч триста дев`яносто три гривні 70 копійок).

Outcome: approved