Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-14 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» (далі - ТОВ «Діджи Фінанс»)., звернулося до суду з вищевказаним позовом. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 19.12.2020 між ТОВ «ФК «Інвест Фінанс» та [PERSON] укладено Договір про надання споживчого кредиту № 10002819342, відповідно до умов якого відповідач отримав кредитні кошти у сумі 5 900,00 грн., строком на 30 днів з можливістю пролонгації. ТОВ «ФК «Інвест Фінанс» свої зобов`язання за договором виконало, разом з тим, відповідач у порушення умов договору свої зобов`язання належним чином не виконав, в результаті чого у останнього утворилась заборгованість за кредитним Договором про надання споживчого кредиту № 10002819342 від 19.12.2020 у сумі 24 470,00 грн., яка складається з заборгованості за тілом кредиту у сумі 5900,00 грн.; заборгованості за відсотками за користування кредитом у сумі 18 570,12 грн. 05.09.2022 між ТОВ «ФК «Інвест Фінанс», яке в подальшому змінило назву на ТОВ «КОМПАНІ ІНВЕСТ ФІНАНС», та ТОВ «Діджи Фінанс» укладено договір факторингу № 556/ФК-22, у відповідності до умов якого останнє отримало право вимоги до боржників, в тому числі за Договором про надання споживчого кредиту № 10002819342 від 19.12.2020, укладеним з [PERSON] . З урахуванням наведеного, позивач просить стягнути з відповідача на його користь заборгованість за Договором про надання споживчого кредиту № 10002819342 від 19.12.2020, укладеного між ТОВ «ФК «Інвест Фінанс» та [PERSON] , у сумі 24 470,00 грн., а також витрати по сплаті судового збору та витрати, пов`язані з наданням правничої допомоги. Ухвалою Немирівського районного суду Вінницької області від 24.04.2025 року відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Представник позивача у судове засідання не з`явився, звернувся до суду з клопотанням, у якому просив розгляд справи провести у його відсутність, у разі неявки в судове засідання відповідача не заперечував щодо ухвалення у справі заочного рішення, позов підтримав. Відповідач у судове засідання не з`явився, на підставі ст. 128 ЦПК України повідомлявся належним чином про день, час та місце розгляду справи, судові повістки від відповідача повернулися до суду з відміткою - за закінченням терміну зберігання, причини неявки суду не повідомив, відзиву, заяв, заперечень до суду не надав, відтак суд вважає за можливе розглядати справу у відсутності відповідача, за наявними у справі доказами. Враховуючи, що в судове засідання не з`явилися всі учасники справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або, якщо зазначені ним причини визнані судом неповажними, суд може ухвали заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. За таких обставин, приймаючи до уваги, що представник позивача цього не заперечує, суд ухвалив по справі провести заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, оцінивши в сукупності докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 19.12.2020 року між ТОВ ФК «Інвест фінанс» та [PERSON] був укладений Договір про надання споживчого кредиту № 10002819342 в електронній формі, відповідно до умов якого відповідач отримав кредитні кошти у сумі 5900,00 грн., строком на 30 днів з можливістю пролонгації (п. 1.2), базова процентна ставка становить 2,14% від суми кредиту за кожен день користування кредитом. Отримання кредитних коштів відповідачем підтверджується інформаційною довідкою №\~62/1790/12\~від 14.12.2022, з якої вбачається, що ТОВ «Платежі Онлайн» як оператором послуг платіжної інфраструктури через платіжний сервіс «Platon» була проведена транзакція № 30837-75273-14888, якою грошові кошти у сумі 5900,00 грн. були перераховані на банківську картку № [NUMBER] , емітовану АТ КБ «ПриватБанк». 23.01.2021 сторони уклали Додаткову угоду про зміну умов Договору про надання споживчого кредиту № 10002819342, якою п. 1.2 викладений у новій редакції, відповідно до якої строк надання кредиту продовжено до 06.02.2021, при цьому передбачено, що договір діє до повного його виконання позичальником своїх зобов`язань. 14.02.2021 сторони уклали Додаткову угоду про зміну умов Договору про надання споживчого кредиту № 10002819342, якою п. 1.2 викладений у новій редакції, відповідно до якого строк надання кредиту продовжено до 28.02.2021, при цьому передбачено, що договір діє до повного його виконання позичальником своїх зобов`язань. Згідно з розрахунком заборгованості за період з 19.12.2020 по 23.08.2021 загальний розмір заборгованості [PERSON] за кредитним договором складає 24 470,12 грн, з яких: 5900,00 гривень заборгованість за тілом кредиту, 18 570,00 грн. заборгованість за відсотками за користуванням кредитом. Згідно ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав і обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. За правилом частини статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1статті 627 ЦК України). За змістом статей 626, 628ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина 2статті 639 ЦК України). Положення ст. 639 ЦК України передбачають, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі205,207 ЦК України). Відповідно до ст. 1054-1055 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Відповідно до ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Особливості укладання електронного договору визначені Законом України «Про електронну комерцію». У статті 3 Закону визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. За змістом частин 3, 4, 6 статті 11 Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Відповідно до частини 12 статті 11 Закону електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Статтею 12 Закону визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно доЗакону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Також, відповідно до частини першої, другої статті шостої ЗУ «Про електронні документи та електронний документообіг», електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувача електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. Як вбачається з матеріалів справи, Договір між сторонами укладено в електронному вигляді, із застосуванням електронного підпису. Електронний кредитний договір [PERSON] підписав шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, що відповідає вимогам ст. 12 Закону Україну «Про електронну комерцію». Таким чином, встановлені вище обставини, підтверджують факт укладання між кредитором та відповідачем кредитного договору, шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора, умовами якого було визначено суму кредиту, розмір відсотків, порядок повернення грошових коштів, та строк дії кредитного договору. Надавши відповідачу кредит на умовах, визначених кредитним договором, позивач виконав взяті на себе зобов`язання в повному обсязі. Разом з тим, відповідач, користуючись отриманими коштами, взяті на себе зобов`язання за умовами укладеного договору належним чином не виконав, що призвело до виникнення заборгованості. Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За нормою ст.512ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно ст.514ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав. Згідно ч. 1ст.1077ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). 05.09.2022 року між ТОВ «ФК «Інвест Фінанс» та ТОВ «Діджи Фінанс» укладено договір факторингу № 556/ФК-22, у відповідності до умов якого останнє отримало право вимоги до боржників, в тому числі і до [PERSON] . Згідно з п. 2.1. Договору факторингу, згідно умов цього Договору клієнт зобов`язується відступити фактору права вимоги, зазначені в реєстрі прав вимоги, а фактор зобов`язується їх прийняти та сплатити клієнту сум фінансування за таке відступлення на умовах, визначених цим договором. Відповідно до витягу з реєстру прав вимоги (Додаток № 1) до Договору факторингу № 556/ФК-22 від 05.09.2022 року, ТОВ «Діджи Фінанс» набуло права грошової вимоги до [PERSON] за Договором про надання споживчого кредиту № 10002819342 від 19.12.2020 у сумі 24 470,12 грн., яка складається з заборгованості за тілом кредиту у сумі 5 900,00 грн.; заборгованості за відсотками за користування кредитом у сумі 18 570,12 грн. Отже, ТОВ «Діджи Фінанс» набуло статусу нового кредитора по відношенню до [PERSON] у зобов`язанні за кредитним договором №10002819342, укладеним 19.12.2020 року між ТОВ «Інвест Фінанс» та [PERSON] . З метою досудового врегулювання спору відповідачу 30 жовтня 2024 року №3139905371-АВ направлялася досудова вимога щодо виконання кредитних зобов`язань, яка ним виконана не була. На даний час відповідач продовжує ухилятись від виконання своїх зобов`язань і не погашає заборгованість за договором, що є порушенням законних прав та інтересів позивача, у зв`язку із чим, суд вважає, що наявна заборгованість за кредитним договором, яка складається з тіла кредиту, підлягає стягненню з відповідача на користь позивача як нового кредитора у зобов`язанні. Що стосується процентів за користування кредитними коштами, то суд вважає зазначити наступне. Умовами Договору про надання споживчого кредиту № 10002819342, укладеного між ТОВ «ФК «Інвест Фінанс» та [PERSON] , сторонами погоджено строк користування кредитом 30 днів. При цьому, між сторонами укладено декілька додаткових угод, останній раз 14.02.2021, якою строк надання кредиту продовжено до 28.02.2021. У пункті 91 постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі №\~444/9519/12-ц (провадження № 14-10цс18) зроблено висновок, що «після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання». З огляду на розрахунок заборгованості, нарахування відсотків за користування кредитними коштами після закінчення строку дії Договору про надання споживчого кредиту № 10002819342 від 19.12.2020, з урахуванням положень Додаткової угоди від 14.02.2021, якою строк надання кредиту продовжено до 28.02.2021, є неприйнятним. Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача відсотків за користування кредитними коштами поза межами строку дії кредитного договору, тобто після 28.02.2021, задоволенню не підлягають. З огляду на викладене, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити частково, стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за Договором про надання споживчого кредиту № 10002819342 від 19.02.2020, укладеним між ТОВ «ФК «Інвест Фінанс» та [PERSON] , у розмірі 12\~980,46 грн., що складається з заборгованості за тілом кредиту у сумі 5900,00 грн.; заборгованості по відсотках за користування кредитом, нарахованими за період з 19.12.2020 по 28.02.2021 у сумі 7080,46 грн. Також позивач просить сягнути з відповідача судові витрати. Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, у тому числі, витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч.ч. 1, 3, 4, 5, 6\~ст. 137 ЦПК України\~- витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно до ч. 8\~ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Судом встановлено, що 01 січня 2025 року між ТОВ «Діджи Фінанс» та адвокатом Білецьким Богданом Михайловичем укладено Договір №42649746 про надання правової допомоги, відповідно до якого Клієнт доручає, а Адвокат приймає на себе зобов`язання надавати юридичну допомогу в обсязі та на умовах, передбачених даним договором. Деталі предмету договору встановлюються додатковими угодами. 02.04. 2025 року адвокатом Білецьком БМ. складений детальний опис робіт на підставі Договору про надання правової допомоги №42649746 від 01.01.2025року та додаткової угоди до нього. Цього ж дня року сторонами договору підписано акт про підтвердження факту надання правничої (правової) допомоги адвокатом, відповідно до якого Адвокат надав Клієнт прийняв правничу (правову допомогу) загальною вартістю 9000 грн. При цьому, ні у детальному описі робіт, ні в акті не міститься посилання на те, що Адвокат Білецький Б.М. надав перелічені у цьому акті та детальному описі робіт послуги саме у справі про стягнення кредитної заборгованості з [PERSON] . Додаткову угоду, про яку зазначено у детальному опису робіт, суду не надано. Таким чином, представником позивача не надані належні докази на підтвердження понесення позивачем витрат на правничу допомогу у цій справі, а тому у стягненні цих витрат суд вважає за необхідне відмовити. Відповідно до ч.1ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Так, позов був заявлений у сумі 24 470,12 грн., а задоволений на 12 980,46 грн. і судові витрати склали 2422,40 грн., то ці витрати розподіляються у такий спосіб: 24 470,12грн./12 980,46 грн. = 1,885 2422,40 грн./1,885=1285,09 грн. За таких обставин, відповідно дост.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати у розмірі 1285,09 грн.

Outcome: partial