Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-14 00:00:00

У червні 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» (далі - ТОВ «Коллект Центр») звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором №500819735 від 05 серпня 2019 року в сумі 54141,25 грн. В обґрунтування заявленого позову вказує, що 17.05.2021 року між ПАТ «Альфа-Банк» та ТОВ «Фінансова Компанія «Фелікс» було укладено Договір факторингу №2, відповідно до якого ПАТ «Альфа-Банк» відступило на користь ТОВ «Фінансова Компанія «Фелікс» права грошової вимоги до Боржників за кредитними договорами, в т.ч. за договором від 05.08.2019, який укладено між ПАТ «Альфа-Банк» та боржником яким є [PERSON] 18.05.2021 між ТОВ «Фінансова Компанія «Фелікс» та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено Договір факторингу №18-05/21, відповідно до якого ТОВ «Фінансова Компанія «Фелікс» відступило на користь ТОВ «Вердикт Капітал» права грошової вимоги до Боржників за кредитними договорами в т.ч. за договором від 05.08.2019, що укладений між ПАТ «Альфа-Банк» та боржником яким є [PERSON] . В свою чергу 10.01.2023 року між ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «Коллект Центр» укладено Договір факторингу № 10-01/2023, у відповідності до умов якого ТОВ «Вердикт Капітал» передало (відступає) ТОВ «Коллект Центр» за плату належні йому Права Вимоги, а ТОВ «Коллект Центр» приймає належні ТОВ «Вердикт Капітал» Права Вимоги до боржників за кредитними договорами, в тому числі за договором №500819735 від 05.08.2019, що укладений між ПАТ «Альфа- Банк» та [PERSON] 05.08.2019 між позичальником, яким є [PERSON] та Акціонерним товариством «Альфа-Банк» шляхом підписання Угоди про надання кредиту №500819735, відповідно до умов якої, Банк зобов`язався та відкрив [PERSON] картковий рахунок, з кредитним лімітом в розмірі 28624,66 грн., позичальник зобов`язався повернути використану суму в строк до 06.08.2025 та сплатити проценти за користування кредитними коштами в розмірі 23,00%. Банк належним чином виконав свої зобов`язання за кредитним договором, надавши позичальнику кредитні кошти, в порядку передбаченому умовами кредитного договору. Заборгованість за договором відповідачем не погашається, проценти за користування кредитними коштами не сплачуються, у зв`язку з чим у відповідача обліковується прострочена заборгованість. Загальний розмір, що підлягає стягненню станом на 10.05.2024, відповідно до розрахунку заборгованості, становить 54141,25 грн., з яких: -заборгованість за кредитом (за тілом кредиту) - 27852,08 грн., -заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги - 17759,57 га, -заборгованість за нарахованими відсотками згідно кредитного договору (з моменту відступлення права вимоги по дату виготовлення розрахунку заборгованості) -8529,60 грн. Оскільки відповідач [PERSON] в добровільному порядку не виконав своїх зобов`язань за кредитним договором №500819735 від 05 серпня 2019 року, тому ТОВ «Коллект Центр» звернулось за захистом своїх прав до суду і просить стягнути з [PERSON] , заборгованості за кредитним договором у розмірі 54141,25 грн., а також 3028 грн. понесених витрат по сплаті судового збору та 13000 грн. витрат на професійну правничу допомогу. Ухвалою Новоодеського районного суду Миколаївської області від 26.06.2024 року у даній справі відкрито провадження та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. В судове засідання позивач ТОВ «Коллект Центр», яке належним чином повідомлене про час і місце розгляду справи, свого представника не направило, у позовній заяві наявне його клопотання про розгляд справи у відсутності представника позивача, проти винесення заочного рішення по справі не заперечував. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, до суду подано заяву в якій позовні вимоги визнав повністю та просив про розгляд справи за його відсутності. Дослідивши докази у їх сукупності, оцінивши їх відповідно до ст.89 ЦПК України, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що між позивачем та відповідачем склались відносини зобов`язального характеру, що підтверджується укладеними кредитним договором, договорами факторингу. Відповідно до ч. 1, 2\~ст. 205 ЦК України\~- Правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків. В статті 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ч.12 ст. 11 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст.12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Так, судом встановлено, що 05 серпня 2019 року\~ [PERSON] \~підписано Анкету заяву на кредитний договір №500819735. 05.08.2019 між [PERSON] та Акціонерним товариством «Альфа-Банк» шляхом підписання Угоди про надання кредиту №500819735, відповідно до умов якої, Банк зобов`язався та відкрив [PERSON] картковий рахунок, з кредитним лімітом в розмірі 28624,66 грн., позичальник зобов`язався повернути використану суму в строк до 06.08.2025 та сплатити проценти за користування кредитними коштами в розмірі 23,00%. ТОВ «Альфа-Банк»» свої зобов`язання за договором виконало в повному обсязі, а саме надав відповідачеві можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах, передбачених договором, шляхом перерахування грошових коштів кредитором зі свого поточного рахунку на банківську картку позичальника. 18.05.2021 між ТОВ «Фінансова Компанія «Фелікс» та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено Договір факторингу №18-05/21, відповідно до якого ТОВ «Фінансова Компанія «Фелікс» відступило на користь ТОВ «Вердикт Капітал» права грошової вимоги до Боржників за кредитними договорами в т.ч. за договором від 05.08.2019, що укладений між ПАТ «Альфа-Банк» та боржником яким є [PERSON] . В свою чергу 10.01.2023 року між ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «Коллект Центр» укладено Договір факторингу № 10-01/2023, у відповідності до умов якого ТОВ «Вердикт Капітал» передало (відступає) ТОВ «Коллект Центр» за плату належні йому Права Вимоги, а ТОВ «Коллект Центр» приймає належні ТОВ «Вердикт Капітал» Права Вимоги до боржників за кредитними договорами, в тому числі за договором №500819735 від 05.08.2019, що укладений між ПАТ «Альффа- Банк» та [PERSON] . Відповідно до Реєстру боржників до Договору №10-01/2023 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги від 10.01.2023 року ТОВ «Коллект Центр» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 46411,65 грн., з яких: -сума заборгованості за основним зобов`язанням- 27852,08 -сума заборгованості за нарахованими процентами -17759,57 -пеня кредиту 800 грн. Відповідно до ч.1, 2 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми (договори). За змістом ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч.1ст.626 ЦК України). В силу ч.1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно з ч.1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно ч.1ст.1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. В силу ч.1 ст.1048 цього ж Кодексу позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Статтею 525 Цивільного кодексу України визначено, що одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається. Згідно із ч.1 ст.598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст.599 ЦК України). Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст.610 ЦК України). Згідно з ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Враховуючи факт підписання відповідачем [PERSON] заяви анкети, угоди про надання кредиту №500819735 від 05.08.2019 року, перерахованю відповідачеві суми кредиту в розмірі 28624,66 грн., Відповідачем кредитний договір не оспорювався. Отже, досліджені судом докази свідчать про укладеність вищевказаного договору позики між відповідачем та відповідною фінансовою установою, невиконання позичальником своїх зобов`язань щодо повернення, отриманих в борг коштів та наявності в нього боргових зобов`язань. За приписами п.1 ч.1 ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові (ч.1ст.513 ЦК України). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.514 ЦК України). Отже, відступлення права вимоги є договірною передачею вимог первісного кредитора новому кредиторові та відбувається на підставі укладеного між ними правочину. Ч.1 ст.1077 ЦК визначено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). За змістом ч.1 ст.1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Надані позивачем договір відступлення прав вимоги №2 від 17.05.2021 року, договір відступлення прав вимоги №18-05/21 від 18.05.2021 року, договір відступлення прав вимоги №10-01/2023 від 10.01.2023 року, Реєстри боржників, які є додатками до цих договорів, а також платіжні документи свідчать про те, що ТОВ «Коллект Центр» набуло у встановленому законом порядку право грошової вимоги до [PERSON] за договором позики №500819735 від 05.08.2019 року. Отже, відповідач несе відповідальність за неналежне виконання зобов`язання за кредитним договором перед новим кредитором ТОВ «Коллект Центр» у тому ж обсязі, що і перед первісним кредитором. Відповідно до основних засад цивільного судочинства змагальності та диспозитивності (статті12,13 ЦПК України), обов`язків з доказування (частина перша статті 81 ЦПК України), саме відповідач має довести безпідставність позовних вимог і наданих позивачем доказів, а не суд, у якого відсутні такі повноваження поза межами перевірки доводів, які міг би надати відповідач. Відповідач не заперечував факт отримання кредиту, користування кредитними коштами та заявлений позивачем борг по тілу кредиту та відсотках в сумі 54141,25 грн., не спростовував надані позивачем докази, жодних заперечень проти доводів позивача не надходило, а навпаки, позовні вимоги відповідачем визнано в повному обсязі. Судом також не встановлено неправильності цього розрахунку, а отже, наявні підстави для стягнення суми боргу з відповідача, а тому позов підлягає задоволенню в цій частині. Вирішуючи питання про судові витрати, суд звертає увагу на те, що частиною 1 статті 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Позивач просить суд стягнути з відповідача, понесені ним витрати в сумі 13000 грн на професійну правничу допомогу. Як вбачається з матеріалів справи, що 02.01.2023 року між адвокатським об`єднанням «Лігал Ассістанс» та ТОВ «Коллект Центр» був укладений договір про надання правової допомоги №02-01/2023. Надана платіжна інструкція № 0433370000 від 10.05.2024 року, заявка на надання юридичної допомоги №46 від 26.04.2024 року на суму 13000 грн, витяг з акту №2 про надання юридичної допомоги від 03.04.2024 року. До переліку наданих послуг включено : надання усної консультації з вивченням документів - 2 год. - 4000 грн., складання позовної заяви про стягнення боргу для подачі до суду - 3 год.- 9000 грн. Відповідно до ст. 137 ЦПК України, витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2 статті 137 ЦПК України). Відповідно до ч. 5, 6 ст. 137 ЦПК України, у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Клопотань про зменшення витрат на оплату правничої допомоги від відповідача не надійшло. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розміробґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України, заява №19336/04, п. 269). 10 червня 2021 року Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у справі № 820/479/18, дійшов висновку про те, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківській документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також їх розрахунку є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. У іншій\~ постанові\~у справі\~№ 922/3812/19\~від 09\~грудня 2021\~року Верховний\~Суд зробив\~висновок, що визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною,\~суди мають\~виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами ст.\~30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність».\~У разі відсутності у тексті договору\~таких умов\~(пунктів)\~щодо порядку\~обчислення,\~форми та\~ціни послуг,\~що надаються\~адвокатом,\~суди, в залежності\~від конкретних\~обставин справи,\~інших доказів, наданих адвокатом, використовуючи свої дискреційні повноваження, мають право\~відмовити у задоволенні заяви про компенсацію судових витрат, задовольнити її повністю або частково. Суд також враховує позицію Верховного Суду\~викладену у\~постановах Верховного Суду у\~справі №\~905/1795/18\~від 07\~листопада 2019\~року та\~у справі №922/2685/19 від 08 квітня 2020 року, де визначено, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалено рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: approved