Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-16 00:00:00

Позивачі [PERSON] та [PERSON] звернулись до суду із зазначеним позовом, у якому просять визнати за ними право власності на земельну частку (пай) в порядку спадкування за законом. В обґрунтування позовних вимог вказали, що [INFO] помер [PERSON] , після смерті якого відкрилась спадщина на все належне йому майно, спадкоємцями якого по закону стали вони, позивачі по справі. 04 лютого 2025 року позивач [PERSON] звернулася до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Підвисоцької сільської ради, однак отримала постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, у зв`язку із тим, що не надала правовстановлюючий документ на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Оскільки позивачі [PERSON] та [PERSON] не можуть реалізувати своє право на спадщину шляхом отримання свідоцтва про право на спадщину за законом у нотаріальній конторі, а тому змушені звернутися у суд із даним позовом Позивачі [PERSON] та [PERSON] подали до суду заяви про розгляд справи у їх відсутності, позовні вимоги підтримали. Відповідач, представник Снятинської міської ради подав до суду заяву в якій просив розглянути дану справу без участі представника міської ради, рішення винести на розсуд суду. Враховуючи неявку в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, повне фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши в судовому засіданні матеріали справи та подані докази, з`ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позову з наступних підстав. Судом встановлено, що рішенням Снятинського районного суду від 31.03.2001р. Підвисоцьку сільську раду зобов`язано видати [PERSON] земельний пай. Зі змісту даного рішення суду слідує, що [PERSON] виданий Сертифікат на право приватної власності на землю в межах середньої земельної частки, на підставі рішення 4 сесії Підвисоцької сільської ради від 11.11.1995р., та він включений до списків членів селянської спілки "Перемога", які мають право на земельний пай. Згідно копії свідоцтва про смерть серія [NUMBER] , [PERSON] помер [INFO] . Відповідно до довідки №802 наданої Старостинським округом №9 с. Підвисоке від 12.06.2024р., на день смерті [PERSON] , 1947 р.нар., який помер [INFO] у господарстві по [ADDRESS] разом із ним були зареєтровані та проживали: дружина [PERSON] , 1953 р.нар. та донька [PERSON] , 1974 р.нар. Згідно копії свідоцтва про народження [NUMBER] , [PERSON] народилась [INFO] . Батьками останньої записані: [PERSON] та [PERSON] . Згідно копії свідоцтва про шлюб Серія [NUMBER] , [PERSON] та [PERSON] 04.07.2009 року зареєстрували шлюб у виконкомі Бедевлянської сільської ради Тячівського району Закарпатської області. Прізвище після реєстрації шлюбу: [PERSON] . Відповідно до довідки №108 наданої Старостинським округом №9 с. Підвисоке від 22.01.2025р., слідує, що згідно по господарської книги №18 за 1991-1995рр. О/р №802 місце роботи [PERSON] , 1947 р.нар. з 01.01.1991р. по 31.12.1995р. зазначено колгосп "Перемога" с. Підвисоке; згідно по господарської книги №9 за 1996-2000рр. О/р № [NUMBER] місце роботи [PERSON] , 1947 р.нар. з 01.01.1996р. по 31.12.1999р. зазначено с/с "Перемога" с. Підвисоке (член спілки). Із довідки виданої першою Снятинською державною нотаріальною конторою №80/02-14 від 04.02.2025р. слідує, що після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , спадкоємцями за законом на все майно є дружина померлого [PERSON] , [INFO] , жителька с. Підвисоке Коломийського району та донька померлого [PERSON] , 1974 р.нра., жителька с. Підвисоке Коломийського району. Постановою державною нотаріуса першої Снятинської державної нотаріальної контори від 04.02.2025 р. №81/02-31, [PERSON] , 1953 р.нар. відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті чоловіка [PERSON] , померлого [INFO] на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю. Право власності набувається в порядку, визначеному законом. Право власності є непорушним. Відповідно до пункту 1 Указу Президента України "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям", паювання земель передбачає визначення розміру земельної частки (паю) у колективній власності на землю кожного члена колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства без виділення земельних ділянок в натурі (на місцевості). Згідно з пунктом 5 цього Указу, видача громадянам сертифікатів на право на земельну частку (пай) єдиного в Україні зразка та їх реєстрація провадяться відповідною районною державною адміністрацією. Згідно п. 17 Перехідних положень Земельного кодексу України, сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства. Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю. Згідно ст. 1 Закону України "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)", право на земельну частку (пай) мають: -колишні члени колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств, у тому числі створених на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку. Право особи на земельну частку (пай) може бути встановлено в судовому порядку. Відповідно до ст. 2 Закону України "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)", основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), також є рішення суду про визнання права на земельну частку (пай). Відповідно ст.3 цього ЗаконуУкраїни "Про порядок виділенняв натурі (намісцевості)земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)" підставами для виділення земельних ділянок у натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв) є рішення відповідної сільської, селищної, міської ради. Особи, власники сертифікатів на право на земельну частку (пай), які виявили бажання одержати належну їм земельну частку (пай) в натурі (на місцевості), подають до відповідної сільської, селищної, міської ради заяву про виділення їм земельної частки (паю) в натурі (на місцевості). Відповідно до пункту 24 Постанови Пленуму Верховного суду України від 16 квітня 2004 року №7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення земельної ділянки в натурі (на місцевості) та видачі державного акта про право власності на землю (пункт 17 розд. X "Перехідні положення" ЗК). Член колективного сільськогосподарського підприємства (далі - КСП), включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). За правилами Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям" моментом виникнення права на земельну частку (пай) є момент виникнення відповідного права колективної власності на земельну ділянку та існує незалежно від його посвідчення сертифікатом. Згідно положення ст.3 ЦК України випливає неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та іншими законами. Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Статтею 392 ЦК України передбачено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Захист прав на отримання земельних часток (паїв) при відсутності правовстановлюючого документу на земельну частку (пай), за аналогією закону здійснюється в порядку ст. 392 ЦК України, яка передбачає, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності на земельну частку (пай). Також, відповідно з статті 1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підтверджуються належними доказами, є обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню.

Outcome: approved