Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-09 00:00:00

27 лютого 2025 року Акціонерне товариство «ТАСКОМБАНК» з використанням системи «Електронний суд» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № 1765611084 від 06 вересня 2021 року в сумі 55873 грн. 62 коп. Обґрунтовано позов, зокрема, тим, що 06 вересня 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Центр фінансових рішень» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 1765611084, за умовами якого відповідачу надано кредит у сумі 37609 грн. зі сплатою річних процентів за користування ним у розмірі 0,01%, щомісячних у розмірі 2,70% строком на 18 місяців. Відповідач свої зобов`язання за кредитним договором у встановлений строк не виконав, кредитні кошти не повернув, у зв`язку з чим станом на 21 січня 2025 року утворилася заборгованість у сумі 55873 грн. 62 коп. На даний час право вимоги до відповідача за вказаним кредитним договором перейшло до позивача, а тому останній звернувся до суду з даним позовом. Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 06 березня 2025 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в справі; справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження; визначено сторонам строк для подачі заяв по суті справи. Відповідач подав відзив на позов, в якому просить відмовити позивачу в його задоволенні. Зокрема, у відзиві на позов відповідач вказує, що позивач не надав суду належних, допустимих та безспірних доказів того, що він є дійсним та законним кредитором відповідача за кредитним договором № 1765611084 від 06 вересня 2021 року. Надані позивачем документи, які нібито підтверджують відступлення права вимоги, містять суперечності та дефекти, а ключовий доказ, що має індивідуалізувати предмет цесії - реєстр прав вимоги - є як процесуально недопустимим, так і матеріально нікчемним, що унеможливлює встановлення факту правомірного переходу права вимоги та робить позивача неналежним у цій справі. Позивач, як правонаступник первісного кредитора, зобов?язаний надати суду повний, безперервний та юридично бездоганний ланцюг доказів, який підтверджує кожну ланку правонаступництва. Ця вимога випливає зі змісту статтей 514 та 517 Цивільного кодексу України. Аналіз доказів, долучених позивачем до позовної заяви, свідчить про фундаментальну правову невизначеність щодо підстави відступлення права вимоги. У матеріалах справи міститься повідомлення про відступлення прав вимог від 06 вересня 2021 року, підписане відповідачем. Цей документ містить інформацію про те, що права вимоги за його кредитним договором будуть відступлені Акціонерному товариству «ТАСКОМБАНК» на підставі договору про відступлення права вимоги за номером ТАСЦФР-10-2016 від 07 жовтня 2016 року. Також, у тексті позовної заяви та в реєстрі прав вимоги до договору про відступлення права вимоги від 07 вересня 2021 року позивач посилається на інший правочин, а саме на договір № 01/09/21 від 01 вересня 2021 року, як на підставу набуття ним прав кредитора. Таким чином, у матеріалах справи наявні посилання на два різні взаємовиключні договори, що нібито є підставою для одного й того ж відступлення права вимоги. Вказана розбіжність є порушенням вимог статті 516 Цивільного кодексу України, частина друга якої встановлює, що якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов?язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. Повідомлення відповідача про відступлення прав вимоги за договором 2016 року, в той час як фактичне відступлення, за версією самого позивача, відбулося за договором 2021 року, є юридично нікчемним. Таке повідомлення не інформує боржника про дійсну підставу заміни кредитора, а навпаки, вводить його в оману. З правової точки зору відповідач ніколи не був належним чином повідомлений про відступлення права вимоги на підставі договору № 01/09/21 від 01 вересня 2021 року. Дана суперечність є не технічною помилкою, а фундаментальною правовою невизначеністю, що ставить під сумнів наявність у позивача права вимоги. Крім того, реєстр прав вимоги до договору про відступлення права вимоги № 01/09/21 від 01 вересня 2021 року за 07 вересня 2021 року - є неналежним та недопустимим доказом з огляду на його подвійний дефект: процесуальну недопустимість та матеріальну нікчемність. Позивач надав суду на підтвердження отримання права вимоги витяг з реєстру боржників та платіжну інструкцію щодо здійснення сплати за відступлення права вимоги. При цьому, позивач не надав сам договір відступлення права вимоги, акти прийому передачі реєстру боржників та повний реєстр боржників. Витяг з даного реєстру є неналежним доказом, оскільки наданий документ є скан-копією, на якій зображення підписів уповноважених осіб та відбитків печаток первісного кредитора - Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» та нового кредитора - Акціонерного товариства «ТАСКОМБАНК» виглядають як графічні об?єкти, накладені на табличну частину документа за допомогою комп?ютерної техніки. Такий документ не є ні оригіналом письмового доказу, ні його належним чином засвідченою копією, ні електронним документом, підписаним кваліфікованим електронним підписом у розумінні закону. Реєстр боржників є невід?ємною частиною договору відступлення, що конкретизує його предмет. Без належного оформлення та підписання цього документа обома сторонами неможливо встановити, чи було досягнуто згоди щодо предмета правочину. Верховний Суд у постанові від 24 квітня 2018 року в справі № 914/868/17 зазначив, що передача за правочином невизначених, позбавлених конкретного змісту вимог, тягне за собою наслідки у вигляді неукладеності відповідного правочину, оскільки його сторонами не досягнуто згоди щодо предмета правочину або такий предмет не індивідуалізовано належним чином. Відсутність підпису первісного кредитора на Реєстрі означає відсутність вираження його волі на передачу боргу саме цього відповідача. Таким чином, недоведеність позивачем факту правомірного набуття права вимоги за допомогою належних та допустимих доказів є самостійною та безумовною підставою для відмови у задоволенні позову в повному обсязі через неналежність позивача. Також, кредитний договір № 1765611084 від 06 вересня 2021 року містить низку нікчемних умов, які є несправедливими щодо споживача, штучно та незаконно збільшують суму боргу та порушують ключові принципи добросовісності, розумності та свободи договору. Детальний аналіз умов кредитного договору, зокрема пунктів 1.2 та 1.4, виявляє навмисну конструкцію, спрямовану на штучне завищення суми основного боргу. Номінальна сума кредиту, зазначена у пункті 1.2 договору, становить 37609 грн. Однак, згідно з пунктом 1.4 договору, з цієї суми було негайно утримано та перераховано третім особам та самому кредитору загалом 12609 грн. Таким чином, фактично отримана відповідачем сума грошових коштів, якою він міг вільно розпоряджатися (тіло кредиту), становить лише 25000 грн. Включення до суми кредиту, на яку нараховуються проценти, платежів за нав`язані та нікчемі послуги є незаконним. Включення до кредитного договору умови про обов`язкове страхування життя та здоров?я позичальника, як передумови отримання споживчого кредиту, є незаконним, особливо коли послуга надається безальтернативно конкретною, пов?язаною з кредитором компанією. Це є грубим порушенням фундаментального принципу свободи договору, закріпленого у статтях 6 та 627 Цивільного кодексу України, та кваліфікується як нечесна підприємницька практика. Пунктом 3.3 договору визначено, що кредитний договір є договором приєднання, умови якого розроблені кредитодавцем, а відповідач, як «слабша сторона», не мав реальної можливості впливати на їх зміст. Пункт 1.4 договору сформульований не як пропозиція, а як безвідкличне доручення позичальника здійснити за рахунок кредитних коштів платежі на користь конкретної юридичної особи - Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ТАС». Така структура договору фактично унеможливлює будь-який вибір з боку споживача. Хоча пункт 8.3 «Умов отримання фінансових кредитів» декларативно згадує про «власне волевиявлення позичальника», він не надає реального механізму вибору страховика. Натомість, стаття 20 Закону України «Про споживче кредитування» прямо гарантує споживачеві право укласти договір про надання додаткових послуг з обраною ним третьою особою, яка відповідає вимогам кредитодавця. Позивач не надав відповідачу жодних вимог до страхових компаній чи переліку акредитованих осіб, а одразу вписав у договір конкретного надавача послуг. Така безальтернативність посилюється фактом афілійованості. Акціонерне товариство «ТАСКОМБАНК» та Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ТАС» входять до складу однієї фінансово-промислової групи «TAS Group». Спрямування клієнта до пов?язаної компанії є класичним прикладом зловживання та створення конфлікту інтересів, що прямо суперечить меті антимонопольних запобіжників у законодавстві про захист прав споживачів. Також, платіж у розмірі 1750 грн., визначений у пункті 1.2 договору як початковий процент, що стягується при наданні кредиту, за своєю економічною та юридичною суттю є нічим іншим, як прихованою комісією за видачу кредиту. Це є платою за дію, яка є основним обов?язком кредитодавця за договором, а не окремою послугою, що має самостійну цінність для споживача. Відповідно до частини четвертої статті 11 Закону України «Про споживче кредитування» умова договору про споживчий кредит, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною. Аналогічно, інші платежі за послуги «Охоронець», «SUPPORT.UA» та «RADAR Screen» були нав?язані відповідачу як обов?язкова умова отримання кредиту, що також робить відповідні положення договору нікчемними. Наслідком нікчемності умов про сплату 12609 грн. є те, що відповідно до статті 216 Цивільного кодексу України вони не створюють жодних юридичних наслідків з моменту їх включення до договору. Отже, законною та справедливою сумою основного боргу, тобто тілом кредиту, на яку кредитор мав право нараховувати проценти, є фактично отримана відповідачем сума, а саме 25000 грн, а не 37609 грн. Крім того, розрахунок заборгованості, наданий позивачем, є арифметично та юридично хибним, оскільки він не лише ґрунтується на невірній, незаконно завищеній сумі основного боргу, але й повністю ігнорує імперативні норми спеціального законодавства, що встановлюють пільги для військовослужбовців на час особливого періоду. Розрахунок позивача є невірним, оскільки виходить із суми основного боргу в розмірі 37609 грн., разом з тим, законною базою для нарахування процентів могла бути лише фактично видана сума в розмірі 25000 грн. Дана обставина свідчить про те, що наданий розрахунок є недійсним. Також, проценти та штрафні санкції нараховані відповідачу незаконно, оскільки з 19 березня 2022 року останній призваний на військову службу під час мобілізації. Відповідно до пункту 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» військовослужбовцям з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду штрафні санкції, пеня за невиконання зобов?язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, а також проценти за користування кредитом не нараховуються. Дана норма є імперативною і не залежить від волі сторін кредитного договору. Її дія поширюється на правовідносини автоматично, в силу закону, з моменту настання відповідних обставин - призову на військову службу під час мобілізації. Верховний Суд у постанові від 12 травня 2022 року в справі № 336/512/18 зазначив, що застосування цих пільг не потребує внесення змін до кредитного договору чи подання військовослужбовцем окремих заяв до банку. Обов?язок припинити нарахування процентів виникає у кредитора з моменту, коли йому стало або могло стати відомо про статус боржника як мобілізованого військовослужбовця. Разом з тим, позивач у своєму розрахунку заборгованості, долученому до матеріалів справи, продовжував нараховувати щомісячні проценти та річні проценти протягом усього періоду після 19 березня 2022 року, а саме протягом 2022 року, 2023 року та 2024 року, що є грубим порушенням спеціального закону та прав відповідача як військовослужбовця. Таким чином, наданий позивачем розрахунок є безпідставним, а суми процентів, нараховані після 19 березня 2022 року, є незаконними та не підлягають стягненню. А тому необхідно здійснити перерахунок суми боргу, виходячи з суми боргу, яка становить 25000 грн., та повного припинення нарахування будь-яких процентів з 19 березня 2022 року. У судове засідання представник позивача не з`явився, в позовній заяві просив справу розглянути за його відсутності. Представник відповідача у судовому засіданні вказав, що відповідач позов не визнає в повному обсязі з підстав, вказаних у відзиві. Заслухавши доводи представника відповідача та дослідивши матеріали справи, суд встановив таке. 06 вересня 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Центр фінансових рішень» (кредитодавець) та [PERSON] (позичальник) було укладено кредитний договір № 1765611084, згідно з умовами якого кредитодавець зобов`язується надати кредит у розмірі та на умовах, встановлених цим договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, встановлених договором (а.с. 9). Згідно з пунктом 1.2 кредитного договору сума кредиту - 37609 грн., строк, на який надається кредит, - 18 місяців, процентна ставка - фіксована, проценти при наданні кредиту - 7% від суми кредиту, що становить 1750 грн., щомісячні проценти - 2,7% від суми кредиту, а річні проценти 0,01% від суми кредиту. У пункті\~1.4\~кредитного договору\~зазначено,\~що підписавши\~цей договір\~позичальник доручає\~кредитодавцю виплатити/сплатити\~за рахунок\~отриманого кредиту\~такі суми\~грошових коштів\~за наступними\~реквізитами:\~-\~отримувач АТ\~«Таскомбанк»,\~сума 25000\~грн.,\~призначення \~переказ на\~користь [PERSON] ;\~-\~отримувач ТОВ\~«Майсейфеті»,\~сума 400\~грн.,\~призначення \~оплата за\~пакет послуг\~«Охоронець КредитМаркет\~24»\~за рахунок\~кредиту КД\~№ 1765611084\~від 06.09.2021;\~-\~отримувач ПАТ\~«Страхова компанія\~«ТАС»,\~сума 9000\~грн.,\~призначення \~оплата страхового\~платежу за\~договором страхування\~№ 1765611084-С\~від 06.09.2021;\~-\~отримувач ПАТ\~«Страхова компанія\~«ТАС»,\~сума 800\~грн.,\~призначення \~оплата страхового\~платежу за\~договором страхування\~№ 1765611084-ЛО\~від 06.09.2021;\~отримувач ТОВ\~«ЦФР»,\~сума 200\~грн.,\~призначення \~оплата за\~електронний ключ\~доступу до\~додатку «SUPPORT.UA»;\~отримувач ТОВ\~«ЦФР»,\~сума 459\~грн.,\~призначення \~оплата за\~електронний ключ\~доступу до\~додатку «RADAR Screen», пакет економ. Відповідно до пункту 3.1. кредитного договору загальна вартість кредиту становить 55890 грн. 18 коп. 01 вересня 2021 року між Акціонерним товариством «ТАСКОМБАНК» (новий кредитор) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Центр фінансових рішень» (первісний кредитор) було укладено договір про відступлення права вимоги № 01/09/21, за умовами якого первісний кредитор передає (відступає) новому кредитору свої права вимоги до позичальників, а новий кредитор набуває права вимоги первісного кредитора за кредитними договорами та договорами забезпечення до них і сплачує первісному кредитору за відступлення права вимоги грошові кошти у сумі, що дорівнює ціні договору в порядку та строки, встановлені цим договором (а.с. 61-64). У пункті 2.2. вказаного договору сторони погодили, що первісний кредитор має право щоденно передавати (відступати) новому кредитору свої права вимоги до позичальників, а новий кредитор зобов`язаний набувати такі права вимоги шляхом підписання відповідних Реєстрів прав вимог із зазначенням ціни договору та розміру заборгованостей позичальників. Підписані сторонами відповідні Реєстри прав вимог є невід`ємною частиною цього договору. Розмір заборгованостей позичальників, права вимоги до яких відступається згідно Реєстру прав вимог, вказується у кожному окремому Реєстрі до цього договору. Реєстр прав вимог складається сторонами в паперовому та електронному вигляді. З витягу з Реєстру прав вимоги до Договору про відступлення права вимоги № 01/09/21 від 01 вересня 2021 року за 07 вересня 2021 року слідує, що Акціонерне товариство «ТАСКОМБАНК» набуло права грошової вимоги, зокрема, до відповідача за кредитним договором № 1765611084 (а.с. 19 на звороті). Згідно з пунктом 1 частини другої статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Стаття 512 Цивільного кодексу України передбачає, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: 1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); 2) правонаступництва; 3) виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); 4) виконання обов`язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 514 Цивільного кодексу України). За змістом статей 626, 628 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно із частиною першою статті 638 Цивільного кодексу України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до частини першої статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно зі статтею 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із частиною першою статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Товариство з обмеженою відповідальністю «Центр фінансових рішень» свої зобов`язання за кредитним договором виконало в повному обсязі та надало відповідачу кредит, як це було передбачено умовами договору. Однак, відповідач свої зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконував, у зв`язку з чим утворилася заборгованість. Так, за розрахунком позивача заборгованість відповідача за кредитним договором станом на 21 січня 2025 року становить 55873 грн. 62 коп., до якої входить: 37609 грн. заборгованість за кредитом, 5 грн. 74 коп. - заборгованість за річними процентами та 18258 грн. 88 коп. заборгованість за щомісячними процентами (а.с. 46). Згідно зі статтею 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до\~частини першої\~статті 611\~Цивільного кодексу\~України у\~разі порушення\~зобов`язання настають\~правові наслідки,\~встановлені договором\~або законом,\~зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Частинами першою, другою статті 612 Цивільного кодексу України визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Згідно із частиною другою статті 615 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. Разом з тим, статтею 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» встановлені пільги військовослужбовцям та членам їх сімей. Зокрема, пунктом 15 статті 14 цього Закону (в редакції станом на час мобілізації відповідача) було передбачено, що військовослужбовцям, призваним на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, на весь час їх призову, а військовослужбовцям під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, які перебували або перебувають безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, - штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються. Копією довідки Військової частини [NUMBER] від 06 квітня 2022 року № 766 підтверджується, що [PERSON] перебуває на військовій службі у військовій частині [NUMBER] з 19 березня 2022 року. Таким чином, оскільки відповідач перебуває на військовій службі з 19 березня 2022 року, а тому йому, як військовослужбовцю, проценти за користування кредитом з цього часу не мали нараховуватися. Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 08 вересня 2025 року, яка занесена до протоколу судового засідання, було витребувано у позивача інформацію про те, яка сума заборгованості була у відповідача станом на 19 березня 2022 року. Однак, вказану інформацію позивач суду не надав, у зв`язку з чим суд при вирішенні спору та визначенні суми заборгованості виходить з тих доказів і розрахунків, які є в матеріалах справи. Так, з розрахунку заборгованості слідує, що з 07.09.2021 до 31.03.2022 відповідачу нараховано річні проценти на загальну суму 01 грн. 97 коп., при цьому відповідачем сплачено 0 грн. 31 коп. Таким чином, заборгованість відповідача за річними процентами з 07.09.2021 до 18.03.2022 складає 01 грн. 54 коп. (0,26+0,04+0,26+0,28+0,3+0,3+0,27+ 0,14 (0,26/31=0,008; 0,008*18=0,14 грн.) нараховані проценти - 0,31 сплачені відповідачем кошти). Також, з розрахунку заборгованості слідує, що загальна заборгованість за щомісячними процентами станом на 09 березня 2022 року (станом на 19 березня 2022 року матеріали справи не містять і позивачем такої інформації надано не було) становить 6092 грн. 70 коп., сплачено відповідачем 19 грн. 22 коп. За вказаних обставин, враховуючи положення законодавства, умови договору, з якими погодився відповідач при його підписанні, в тому числі щодо перерахування частини коштів на інші рахунки за рахунок отриманого кредиту, а також те, що відповідач свої зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконував, а тому суд знаходить підстави для стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором у сумі 43684 грн. 02 коп., з яких 37609 грн. заборгованість за тілом кредиту, 01 грн. 54 коп. заборгованість за річними процентами та 6073 грн. 48 коп. заборгованість за щомісячними процентами, у зв`язку з чим вимоги позивача підлягають частковому задоволенню. Доводи відповідача про те, що позивач не набув права вимоги за вказаним кредитним договором спростовуються описаними вище доказами, які містяться в матеріалах справи, зокрема, договором про відступлення права вимоги від 01 вересня 2021 року № 01/09/21 (а.с. 61-64) та його умовами, а також реєстром прав вимоги до цього договору за 07.09.2021 (а.с. 19 на звороті). Посилання відповідача на те, що він не був належним чином повідомленим про відступлення права вимоги за договором про\~відступлення права\~вимоги від\~01\~вересня 2021\~року №\~01/09/21,\~оскільки в\~повідомленні міститься\~посилання на\~договір про\~відступлення права\~вимоги №\~ТАСЦПФР-10-2016\~від 07.10.2016\~не заслуговують\~на увагу,\~оскільки в\~наявних у\~матеріалах справи\~повідомленнях містяться\~підписи відповідача,\~тобто йому\~було відомо\~про таке\~відступлення і\~нового кредитора.\~Крім того,\~відповідно до\~положень статті\~516\~Цивільного кодексу\~України заміна\~кредитора у\~зобов`язанні здійснюється\~без згоди\~боржника,\~якщо інше\~не встановлено\~договором або\~законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Разом з тим, матеріали справи не містять доказів виконання відповідачем зобов`язань за кредитним договором як первісному кредитору, так і позивачу. Відповідно до статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача належить стягнути витрати по сплаті судового збору пропорційно до задоволених вимог.

Outcome: partial