Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-14 00:00:00

Стислий виклад позицій сторін. Представник позивачки [PERSON] в інтересах, якої діє адвокат Сідоров В.М., звернулася з позовом до [PERSON] , де третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - Служба у справах дітей Кременецької міської ради про позбавлення батьківських прав. Позовні вимоги обґрунтував тим, що дочка позивачки - [PERSON] перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, який був розірваний рішенням Кременецького районного суду Тернопільської області 21.10.2019. У шлюбі народилося троє дітей: син - [PERSON] , [INFO] ; син - [PERSON] , [INFO] ; дочка - [PERSON] , [INFO] . [INFO] мати дітей [PERSON] померла. Діти залишилися проживати з позивачкою, яка піклується про них та виховує. Батько Дітей [PERSON] виїхав за кордон, в Україну до цього часу не повернувся. Після смерті матері дітей відповідач не бере жодної участі у вихованні дітей, не цікавиться їхнім життям, не піклується про фізичний і духовний розвиток, їх навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, що негативно впливає на фізичний розвиток дітей як складову виховання; не спілкується з дітьми в обсязі, необхідному для його нормального самоусвідомлення; не надає дітям доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню дітьми загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до їх внутрішнього світу; не створює умов для отримання дітьми освіти. Діти знаходяться на утриманні бабусі, батько аліментів не сплачує. Крім того, зазначає, що на території України діти залишилися без законного представника, що створює перешкоди для реалізації їхніх прав. Позивачка фактично опікується дітьми, але без юридичного статусу опікуна не може представляти повною мірою їхні інтереси. Онук позивачки [PERSON] досягнув 14-річного віку, а тому йому необхідно оформити паспорт громадянина України, без законного представника зробити це не можливо, а батько приїхати в Україну відмовляється. За таких підстав, просить позбавити [PERSON] батьківських прав відносно дітей: [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] . Призначити [PERSON] , [INFO] опікуном вказаних вище дітей. Стягнути із [PERSON] на користь позивачки аліменти на утримання дітей та стягнути судові витрати. Позивачка [PERSON] позов підтримала, просила позов задовольнити повністю. Повідомила, що батько дітей не піклується про них, не допомагає їм, не виховує їх. Всім займається вона, однак вона не є законним представником дітей і це не дає їй можливості реалізувати всіх умов утримання та виховання дітей. Мама дітей померла, після її смерті вона не може оформити дітям пенсії по втраті годувальника. Відповідач знаходиться за кордоном, не виконує своїх батьківських обов`язків, і не цікавиться їхнім життям на належному рівні. У судовому засіданні представник позивачки [PERSON] позов підтримав з підстав, викладених у позовній заяві та просив позов задовольнити повністю. Представник третьої особи [PERSON] у судовому засіданні позов підтримала та пояснила, що відповідач з дітьми спілкується дуже рідко, не вживає жодних заходів для зустрічі з ними, не цікавиться їхнім станом здоров`я, успіхами та навчанням. Усі питання щодо виховання дітей позивачка вирішує самостійно без участі чи підтримки відповідача. В телефонній розмові відповідач повідомив, що він не заперечує, щоб позивачка виховувала його дітей, а його позбавили батьківських прав. У судове засідання відповідач [PERSON] , який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, повторно не з`явився. Правом подання відзиву відповідач не скористався. Заяви чи клопотання на день розгляду справи від відповідача до суду не надходили. Заяви та клопотання сторін, процесуальні дії у справі. 18.07.2025 ухвалою Кременецького районного суду Тернопільської області відкрито провадження у справі, постановлено розглядати справу за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання, надано сторонам строк для подання заяв по суті справи. 15.09.2025 ухвалою Кременецького районного суду Тернопільської області підготовче провадження закрито, справу призначено до судового розгляду по суті. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. З свідоцтва про народження серії [NUMBER] вбачається, що [PERSON] народився [INFO] . Його батьками зазначені [PERSON] та [PERSON] . З свідоцтва про народження серії [NUMBER] вбачається, що [PERSON] народився [INFO] . Його батьками зазначені [PERSON] та [PERSON] . З свідоцтва про народження серії [NUMBER] вбачається, що [PERSON] народилася [INFO] . Її батьками зазначені [PERSON] та [PERSON] . Згідно Витягів з реєстру територіальної громади № 2024/012852376, № 2024/012851857, № 2024/012851644 за адресою: [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] ( [INFO] ), [PERSON] ( [INFO] ), [PERSON] ( [INFO] ). Згідно акта обстеження від 23.06.2025, виданого старостою Кременецької міської ради Плетюком С.А., позивачка [PERSON] ( [INFO] ) зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Крім того, з даного акта вбачається, що за даною адресою зареєстрований відповідач [PERSON] , однак з квітня 2022 року не проживає, перебуває за кордоном. Рішенням Кременецького районного суду Тернопільської області від 21 жовтня 2019 року (справа № 601/1693/19; провадження № 2/601/674/2019), розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , який зареєстрований 28 серпня 2009 року у відділі реєстрації актів цивільного стану Кременецького районного управління юстиції Тернопільської області, актовий запис № 128. Як вбачається з свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , [PERSON] померла [INFO] , актовий запис про смерть № 468. Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 29.10.2020 вбачається, що матір`ю [PERSON] , [INFO] є [PERSON] . Згідно наданих Колосівською гімназією психолого-педагогічних характеристик на неповнолітніх дітей, які навчаються у Колосівській гімназії, зокрема: [PERSON] ( [INFO] ), [PERSON] ( [INFO] ) та [PERSON] ( [INFO] ) діти сумлінні, відповідальні, розсудливі, підтримують дружні стосунки з багатьма учнями. Вихованням дітей та їх матеріальним забезпеченням займалася мама та бабуся. До розлучення батько брав участь у вихованні та навчанні дітей. Після виїзду за кордон цікавився їх шкільним життям у телефонному режимі. Згідно наказу Служби у справах дітей Кременецької міської ради за № 185-од від 07 жовтня 2024 року тимчасово влаштовано неповнолітніх дітей, залишених без батьківського піклування [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , в сім`ю бабусі [PERSON] , [INFO] , яка проживає за адресою: [ADDRESS] . Факт передачі дітей підтверджується актами про факт передачі дітей від 07.102024. Згідно Рішення Кременецького районного суду Тернопільської області від 03.02.2025 (справа № 601/3515/24; провадження № 2/601/94/2025) в позові позивачки до відповідача про позбавлення батьківських прав відносно дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , відмовлено. Попереджено [PERSON] про необхідність змінити ставлення до виховання дітей. Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] повідомив суду, що він є сусідом позивачки. Вихованням дітей займається тільки позивачка, відповідач знаходиться за кордоном, з 2022 року його не бачив. На похорон мами дітей він не приїхав. Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] повідомив суду, що він є сусідом позивачки та дітей. Вихованням дітей займається тільки позивачка, відповідача з 2022 року не бачив. На похорон мами дітей він не приїхав. Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] повідомила суду, що вона є сусідкою позивачки та дітей. Вихованням дітей займається тільки позивачка, відповідача з 2022 року не бачив. Дочка померла. На похорон мами дітей відповідач не приїхав. Дітей не провідує. У судовому засіданні неповнолітній [PERSON] пояснив, що він проживає разом з бабусею та молодшими братом та сестрою. Мама померла. Батько їх залишив. Не піклується про них, не приїжджає, не цікавиться ними. Всі дзвінки закінчуються скандалами. Хоче щоб їхнім законним представником була бабуся. Просить позбавити батька його батьківських обов`язків відносно нього. У судовому засіданні неповнолітній [PERSON] пояснив, що він проживає разом з бабусею та старшим братом та молодшою сестрою. Мама померла. Батько їх залишив. Не піклується про них, не приїжджає, не цікавиться ними. З батьком він не спілкується взагалі. Хоче щоб їхнім законним представником була бабуся. Просить позбавити батька його батьківських обов`язків відносно нього. У судовому засіданні неповнолітня [PERSON] пояснила, що вона проживає разом з бабусею та старшими братами. Тато їх залишив. Не піклується про них, не приїжджає, не цікавиться нею. Хоче жити з бабусею. Просить позбавити батька його батьківських обов`язків відносно неї. З висновку органу опіки та піклування Кременецької міської ради, затвердженого рішенням виконавчого комітету Кременецької міської ради № 2497 від 29.05.2025 вбачається, що орган опіки та піклування з метою захисту інтересів дітей вважає за доцільне позбавити [PERSON] батьківських прав відносно дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . З висновку органу Служби у справах дітей Кременецької міської ради, № 01-20 від 07.10.2025 вбачається, що Служба у справах дітей вважає за доцільне призначити [PERSON] опікуном над неповнолітніми дітьми: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] .. Також суд враховує, що відповідач, будучи своєчасно та належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, у судові засідання не з`являвся, заперечень щодо доводів позивачки не висловлював, а також не надав докази на спростування обставин, викладених у позові. Оцінка суду. Проаналізувавши доводи позивачки, представника позивача, взявши до уваги пояснення представника третьої особи, свідків, думку дітей, дослідивши письмові докази в їх сукупності, з`ясувавши таким чином фактичні обставини справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з такого. Згідно з ч. 3 ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно з роз`ясненнями, які містяться у п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Такий обов`язок батьків передбачений і ч. 2 ст. 150 СК України. Статтею 9 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 та набула чинності для України 27.09.1991, визначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Частиною 1 ст. 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Відповідно до п. 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. У справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09, рішення від 17.07.2015) Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним. Відповідно до п.2 ч.1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти. Отже, до предмету доказування вказаної справи входить факт ухилення відповідача [PERSON] від виконання своїх батьківських обов`язків. Так, як встановлено судом, відповідач [PERSON] виїхав за межі України ще в 2022 році. Отже, суд вважає, що відповідачем свідомо обрано такі життєві умови, за якими його участь у вихованні дітей є мінімальною та недостатньою. При цьому, такі життєві умови були обрані відповідачем саме після народження дітей, а тому, оскільки перебуваючи на значній відстані, відповідач мав усвідомлювати, що не зможе піклуватись про фізичний і духовний розвиток дітей, їх навчання, підготовку до самостійного життя. Крім того, мав усвідомлювати, що не зможе надавати допомогу у забезпеченні необхідного харчування, медичного догляду, лікування дітей, що згодом негативно вплине на їх фізичний розвиток як складову виховання; не зможе спілкуватися з дітьми в обсязі, необхідному для їх нормального самоусвідомлення; не зможе надавати дітям доступу до культурних та інших духовних цінностей; не зможе сприяти засвоєнню ними загальновизнаних норм моралі; не зможе виявляти інтересу до внутрішнього світу своїх дітей та створювати умови для отримання ними освіти. Суд вважає, що зазначені фактори свідчать саме про свідоме нехтування відповідачем своїми батьківськими обов`язками, що є винною поведінкою в контексті ст. 164 СК України. З наведеного вбачається, що дії відповідача є винними, оскільки відповідач свідомо, без жодних поважних причин не відвідував власних дітей. Виїзд відповідача на постійне місце проживання за межі України було здійснено за власною волею і не є об`єктивною перешкодою для виконання відповідачем його батьківських обов`язків. Відповідач не здійснював жодних реальних дій щодо спілкування з дітьми, а доказів щодо категоричного заперечення проти виконання батьківських обов`язків суду не надано. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. (рішення від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України»). Відсутність побачень з дітьми та навіть спроб їх здійснення, свідчить про відсуніть інтересу до дітей з боку відповідача, що відповідно до рішення «Хант проти України» є підставою для позбавлення батьківських прав. Суд констатує безумовне право батька на виховання дитини, однак вважає, що у даному випадку неможливо надати перевагу саме цьому праву, оскільки воно суперечить інтересам дітей, які мають першочергове значення при вирішенні справи. Суд вважає, що позивачка належними, допустимими та достатніми доказами довела, що відповідач не проявляє батьківської турботи та любові по відношенню до своїх дітей, не піклується про їхній фізичний і духовний розвиток, не забезпечує дітей необхідним харчуванням, медичним доглядом, лікуванням, а також не спілкується з дітьми взагалі і, зокрема, в обсязі, необхідному для їх нормального самоусвідомлення, не виявляє інтересу до їх внутрішнього світу. З урахуванням викладених обставин суд доходить висновку, що [PERSON] свідомо та умисно ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню неповнолітніх дітей: [PERSON] , [PERSON] [PERSON] .. При цьому, суд зазначає, що позбавлення батьківських прав не тягне невідворотних наслідків, оскільки не позбавляє особу, яка позбавлена батьківських прав, на спілкування з дитиною і побачення з нею, а також права на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Указана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 29.09.2021 у справі № 459/3411/17. Відтак суд доходить висновку, що рішення про позбавлення батьківських прав відповідача відповідає якнайкращим інтересам дітей, не позбавляючи при цьому відповідача можливості за його бажанням піклуватися про дітей. Більше того, за правилами ст. 169 СК України позбавлений батьківських прав батько вправі звернутися до суду з позовом про поновлення батьківських прав за умови зміни своєї поведінки, якщо це буде відповідати інтересам дитини. Крім цього, згідно з ч. 3 ст. 166 СК України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. При визначенні розміру аліментів суд виходить з такого. Частиною 1 ст. 183 СК України визначено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви (ч. 1 ст. 191 СК України). Відповідно до вимог ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Так, мінімально необхідний рівень матеріального забезпечення дитини відповідного віку встановлений на законодавчому рівні. Частина 2 ст. 182 СК України визначає, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Згідно зі ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2025 рік» прожитковий мінімум на дітей віком від 6 до 18 років з 01.01.2025 становить 3196 грн. При цьому відповідач не скористався процесуальним правом подати відзив та бути присутнім у судовому засіданні і надавати пояснення, а також не надав заперечень щодо позовних вимог та докази на підтвердження цих заперечень. За таких підстав, дослідивши наявні у справі докази, оцінивши їх кожний окремо та взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд вважає справедливими та фінансово можливими для відповідача і достатніми для забезпечення належного рівня дітей аліменти у розмірі 1/2 частини від всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 % мінімального прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно. Відповідно до статті 55 Цивільного кодексу України опіка та піклування встановлюються з метою забезпечення особистих немайнових і майнових прав та інтересів малолітніх, неповнолітніх осіб, а також повнолітніх осіб, які за станом здоров`я не можуть самостійно здійснювати свої права і виконувати обов`язки. Частиною 1 статті 58 Цивільного кодексу України визначено, що опіка встановлюється над малолітніми особами, які є сиротами або позбавлені батьківського піклування, та фізичними особами, які визнані недієздатними. Частиною 1 статті 59 Цивільного кодексу України визначено, що піклування встановлюється над неповнолітніми особами, які є сиротами або позбавлені батьківського піклування, та фізичними особами, цивільна дієздатність яких обмежена. Відповідно до частини 3 статті 60 Цивільного кодексу України суд встановлює опіку над малолітньою особою, якщо при розгляді справи буде встановлено, що вона позбавлена батьківського піклування, і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування. Відповідно до частини 4 статті 60 Цивільного кодексу України суд встановлює піклування над неповнолітньою особою, якщо при розгляді справи буде встановлено, що вона позбавлена батьківського піклування, і призначає піклувальника за поданням органу опіки та піклування. Частинами 2, 3 та 4 статті 63 Цивільного кодексу України встановлено, що опікуном або піклувальником може бути лише фізична особа, з повною цивільною дієздатністю. Фізична особа може бути призначена опікуном або піклувальником лише за її письмовою заявою. Опікун або піклувальник призначаються переважно з осіб, які перебувають у сімейних, родинних відносинах з підопічним, з урахуванням особистих стосунків між ними, можливості особи виконувати обов`язки опікуна чи піклувальника. При призначенні опікуна для малолітньої особи та при призначенні піклувальника для неповнолітньої особи, враховується бажання підопічного. Відповідно до частини 1 статті 243 Сімейного кодексу України опіка, піклування встановлюється над дітьми-сиротами і дітьми, позбавленими батьківського піклування. Опіка встановлюється над дитиною, яка не досягла чотирнадцяти років, а піклування - над дитиною у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років. Опіка, піклування над дитиною встановлюється органом опіки та піклування, а також судом у випадках, передбачених Цивільним кодексом України. Згідно частин 1 та 2 статті 244 Сімейного кодексу України - опікуном, піклувальником дитини може бути, за її згодою повнолітня дієздатна особа. При призначенні дитині опікуна або піклувальника органом опіки та піклування враховуються особисті якості особи, її здатність до виховання дитини, ставлення до неї, а також бажання самої дитини. Враховуючи вищенаведене, встановивши при розгляді справи, що діти позбавлені батьківського піклування, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині призначення опікуна - піклувальника [PERSON] обґрунтованими, підставними та їх слід задовольнити в повному обсязі, оскільки це буде доцільним та відповідатиме інтересам дітей. Розподіл судових витрат між сторонами. Відповідно до ст. 264 ЦПК України суд під час ухвалення рішення вирішує питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу. Частина 1 ст. 141 ЦПК України визначає, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (ч. 6 ст. 141 ЦПК України). Так, при зверненні до суду з даним позовом позивачка сплатила судовий збір у сумі 1211, 20 грн, що підтверджується квитанцією №73645151 від 18.07.2025. Відтак з урахуванням вказаних норм закону сплачений судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь позивачки. Також, приймаючи до уваги, що згідно з вимогами Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення аліментів, то з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у сумі 1211,20 грн. Щодо стягнення витрат на правову допомогу. Згідно із ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 137 ЦПК України). Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо) (частина 8 статті 141 ЦПК України). 25.03.2025 між [PERSON] та адвокатами Сідоровим В.М., [PERSON] укладено договір про надання правової допомоги №25/03. Згідно до розрахунку суми гонорару (вартість послуг) за надану правову допомогу [PERSON] згідно договору № 25/03 від 25.03.2025 № 354 від 01.02.2025, вартість послуг становить 10000 грн. Частиною четвертою, п`ятою статті 137 ЦПК України визначено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідач не скористався своїм правом заявити клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу та будь яких заперечень щодо їх розміру не надав. Тому суд приходить до висновку, що з відповідача необхідно стягнути на користь позивачки витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10000 грн.

Outcome: approved