Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-12 00:00:00

05 липня 2024 року ТзОВ «Коллект Центр» звернулося до суду із позовом до [PERSON] , у якому просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № 75812836 від 08 липня 2021 року в розмірі 40961,67 грн., з яких: заборгованість за основним зобов`язанням 13284,00 грн; заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги 27434,56 грн; інфляційні збитки 212,54 грн; нараховані 3% річних 30,57 грн; а також понесені витрати на сплату судового збору в розмірі 3028,00 грн та витрати на правову допомогу у розмірі 13000,00 грн. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 08 липня 2021 між відповідачем [PERSON] та ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» було укладено кредитний договір № 75812836, за умовами якого відповідачу було надано у кредит грошові кошти в сумі 13284,00 грн, на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом, нараховані згідно умов цього договору, його додатків та правил. Договір укладено дистанційно, в електронній формі, з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, шляхом надсилання електронного повідомлення про прийняття пропозиції, та підписано накладенням електронного підпису одноразовим ідентифікатором. На виконання умов укладеного договору позикодавцем перераховано грошові кошти на рахунок позичальника. 27 січня 2022 року між ТзОВ «Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТзОВ «Вердикт Капітал» було укладено договір факторингу № 27/01/2022, відповідно до якого ТзОВ «Безпечне агентство необхідних кредитів» відступило ТзОВ «Вердикт Капітал» право вимоги за договором про надання фінансових послуг № 75812836, укладеним з відповідачем. 10 березня 2023 року між ТзОВ «Вердикт Капітал» та ТзОВ «Коллект центр» було укладено договір факторингу № 10-03/2023/01, відповідно до якого ТзОВ «Вердикт Капітал» відступило ТзОВ «Коллект центр» право вимоги за договором про надання фінансових послуг № 75812836, укладеним з відповідачем. Станом на день звернення із позовом до суду, заборгованість відповідача становить 40961,67 грн., з яких: заборгованість за основним зобов`язанням 13284,00 грн; заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги 27434,56 грн; інфляційні збитки 212,54 грн; нараховані 3% річних 30,57 грн. Ухвалою провадження у справі та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного. 20 серпня 2024 року від представника відповідача [PERSON] адвоката Сікорської І.С. надійшов відзив, у якому сторона відповідача просить відмовити у задоволенні позову, з огляду на необґрунтованість та безпідставність позовних вимог. На обґрунтування відзиву зазначає таке. У матеріалах справи відсутні первинні бухгалтерські документи, зокрема копії меморіальних ордерів, заяв на видачу готівки, платіжних доручень, тощо, на підтвердження перерахування на рахунок [PERSON] грошових коштів. Звертаючись до суду, позивач ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» у позовній заяві виклав обставини, якими обґрунтовував свої вимоги, зазначив докази, що підтверджують вказані обставини, однак не заявляв клопотання про вжиття заходів забезпечення доказів та не зазначав про докази, які не можуть бути подані разом із позовною заявою із поважних причин, не подавав клопотання про їх витребування. Отже, ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» не довів заявлених позовних вимог, що є його, а не відповідача, процесуальним обов?язком, передбаченим статтями 12, 13, 81 ЦІПК України. Вказаний висновок узгоджується із позицією Верховного Суду у постанові від 03 серпня 2022 року у справі № 156/268/21 На підтвердження наявності у відповідача заборгованості до позовної заяви було надано розрахунки заборгованості, які містять лише загальну вартість несплаченого кредиту та відсотків, без зазначення детального розрахунку, який включав би суми щомісячного платежу, суми погашеного позичальником тіла кредиту та відсотків. Квитанція про сплату ТОВ «ФК ФІНЕКСПРЕС» не є доказом видачі кредитних коштів оскільки не містить реквізитів отримувача, його ГБ та номеру картки, відповідно дана роздруківка не є доказом видачі грошових коштів по кредиту. З наданих позивачем ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» додатків до позовної заяви, неможливо встановити отримання відповідачем від кредитодавця кредитних коштів, дійсний розмір заборгованості відповідача за кредитним договором, періоди за які така заборгованість була нарахована, суми та часу внесення відповідачем платежів тощо. Зазначені суми заборгованості за кредитом, які встановлені позивачем ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» є відображенням виключно односторонніх арифметичних розрахунків позивача і не є правовою підставою для стягнення відповідних сум, внаслідок чого не можуть слугувати доказами безспірності розміру грошових вимог позивача до відповідача з огляду на їх неналежність та не допустимість. Крім того, позивачем нараховано заборгованість за нарахованими відсотками згідно Кредитного договору з порушенням приписів ст. 1048 ЦК України. За умовами укладеного між сторонами Договору, кредит надавався строком на 30 днів зі сплатою 1,99 % на день. Відповідно до усталеної судової практики після спливу строку кредитування внаслідок закінчення цього строку, визначеного у відповідному кредитному договорі, або внаслідок реалізації кредитодавцем свого права на дострокове стягнення всієї суми заборгованості за кредитом в порядку ч. 2 ст. 1050 ЦК України (шляхом направлення позичальнику відповідної вимоги або шляхом подання відповідного позову до суду) припиняється право кредитодавця нараховувати передбачені кредитним договором проценти за користування кредитом, а також неустойку. В таких правовідносинах права та інтереси кредитодавця забезпечуються ч.2 ст.625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов?язання, та підлягає застосуванню до всього періоду прострочення виконання грошового зобов?язання від дати спливу строку кредитування. Отже, відсотки за користування кредитними коштами, нараховані ТОВ «Коллект Центр» після 08.08.2021, не підлягають стягненню, оскільки вони нараховані поза межами строку кредитування. Вимоги про стягнення інфляційних втрат та 3% річних стягненню не підлягають оскільки згідно п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов?язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної ст. 625 ЦК України, а також від обов`язку сплати неустойки за таке прострочення. Також зазначає, що витрати на правову допомогу, які просить стягнути позивач, є неспівмірними зі складністю справи, часом, витраченим на виконання робіт, обсягом виконання та ціною позову. 11 вересня 2024 року представник позивача ТОВ «Коллект Центр» адвокат Ткаченко М.М. подала до суду письмові пояснення, у яких просила задовольнити позовну заяву в повному обсязі. З приводу відзиву зазначила таке. Враховуючи наявні в матеріалах справи докази вбачається, що між ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та Відповідачем укладено електронний кредитний договір, адже без отримання відповідачем листа на адресу електронної пошти та смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт Товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений. Кредитний договір укладений сторонами в електронному вигляді з використанням електронного підпису, відповідає вимогам статті 12 Закону України «Про електронну комерцію», при укладенні цього договору сторони досягли згоди щодо всіх істотних умов та у сторін, відповідно до приписів статті 11 ЦК України, виникли права та обов`язки, які витікають із кредитного договору. Виходячи з викладеного, вбачається, що Відповідачем не надано жодного доказу того, що ним оспорювався зазначений вище кредитний договір раніше. Таким чином вбачається, що укладений між сторонами кредитний договір не оспорювався та не визнавався судом недійсним тому є чинним Документ сформований в системі «Електронний суд» 11.09.2024 7 оскільки відповідає формі, передбаченій ст. 207, 208, 1047, 1055 ЦК України. Твердження Відповідача про те, що він не отримував кредитних коштів, тощо не заслуговують на увагу. Вбачається, що Відповідач, отримавши кредитні кошти та уклавши кредитний договір в електронній формі, намагається уникнути обов`язку з повернення грошових коштів, отриманих у кредит. Більш того, звертаємо увагу, що відповідачем частково погашалась заборгованість, що свідчить про визнання ним даного договору. У розрахунку заборгованості (розрахунку і первісного кредитора, і фактора) чітко вказано з чого складається заявлена сума заборгованості, відповідно до яких умов договору та за який період вона була нарахована. нарахування відсотків здійснювалось в межах строку кредитування, визначеного та погодженого сторонами договору. Відповідно до постанови Верховного Суду від 07.06.2023 у справі № 234/3840/15 визначено, що непогодження (незгода) з розрахунком, наданим позивачем, не є підставою для відмови у задоволенні позову у повному обсязі. Щодо витрат на правову допомогу, відповідач не звертався з клопотанням про зменшення витрат на правничу допомогу, окрім цього, не наводить обґрунтування неспівмірності витрат із складністю справи та не надає суду будь-яких доказів на підтвердження такої позиції. Ухвалою Яворівського районного суду Львівської області від 08 січня 2025 року задоволено клопотання представника позивача про витребування в АТ КБ «ПриватБанк» інформації про те, чи видавалась [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , кредитна картка № [NUMBER] ; докази зарахування на картку № [NUMBER] кредитних коштів у сумі 4700,00 грн., які 08.07.2021 року були на неї перераховані, а саме витребувати виписки по рахунку [PERSON] , РНОКПП: [NUMBER] , за номером картки № [NUMBER] за період із 08.07.2021 по 25.07.2021 року; ідентифікаційні дані власника картки та повний номер картки [NUMBER] , в тому числі, але не виключно прізвище, ім?я, по-батькові, реєстраційний номер облікової картки платника податків, серію та номер паспорта, адресу місця проживання, контактні дані (номер телефону, адреса електронної пошти, тощо), та інші відомості про власника вказаної картки. 11 лютого 2025 року від АТ КБ «ПриватБанк» на адресу суду надійшла інформація, витребувана судом, згідно якою, на ім`я [PERSON] в АТ КБ «ПриватБанк», емітовано карту № [NUMBER] ; згідно виписки по рахунку № [NUMBER] за період з 08 липня 2021 року по 25 липня 2021 року, відомостей про зарахувань на суму 4700,00 грн. немає. 05 червня 2025 року від представника відповідача ТОВ «Коллект Центр» на адресу суду надійшли письмові пояснення, у яких він зазначає, що позивачем у прохальній частині клопотання про витребування доказів було допущено технічну описку та невірно вказано суму кредитних коштів, які отримала відповідач «4700,00 грн.» замість вірної «13 284,00 грн.». Згідно відповіді, а також виписки по рахунку, вбачається, що на ім`я [PERSON] в банку емітовано карту № [NUMBER] (IBAN [NUMBER] ), а також підтверджено, що 08.07.2021 року на картку № [NUMBER] були зараховані кредитні кошти у сумі 13284,00 грн Таким чином, первісним кредитором було виконано свої зобов`язання у повному обсязі, кредитні кошти за договором № 75812836 від 08.07.2021 року у розмірі 13284,00 грн. було перераховано на банківську картку, яка належить відповідачу, 08.07.2021 року. В судовому засіданні 16 червня 2025 року представник позивача ТзОВ «Коллект Центр» Морозова В.В. підтримала позовні вимоги в повному обсязі, надала пояснення, аналогічні доводам позовної заяви та письмових пояснень, просила позов задовольнити. Додатково зазначила таке. Надання [PERSON] кредитних коштів здійснювалося ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» на підставі укладеного між ними кредитного договору від 08 липня 2021 № 75812836, на її рахунок в АТ КБ «ПриватБанк», що підтверджується відповіддю банку, наданою на виконання ухвали суду. Даний договір був неодноразово пролонгований з ініціативи позичальника на підставі розділу 7 Правил надання грошових коштів у позику ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів», в кожному випадку пролонгація передбачала часткову сплату процентів позичальником, умови, зокрема, процентна ставка, визначались на день пролонгації. Остання пролонгація була 21 вересня 2021 року, після цього пролонгацій і сплати коштів відповідачем не здійснювалось. Пункти 7.5, 7.8 Правил надання грошових коштів у позику ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» не містили вимоги про обов`язкове укладення додаткової угоди для пролонгування кредитного договору. Пролонгація з ініціативи кредитора передбачена п. 6.5 цих Правил. На сайті первісного кредитора можна створити особовий кабінет, створення якого є обов`язковим при укладенні договору, де зокрема містяться відомості про умови пролонгування договору, а саме строк, сума коштів тощо. Після закінчення строку кредитування, заборгованість не була погашена. Після отримання права вимоги до [PERSON] , ТзОВ «Коллект Центр» здійснило нарахування передбачених ст. 625 ЦК України 3% річних та інфляційних збитків. Усі нарахування основної суми боргу та відсотків здійснюваись відповідно до вимог законодавства первісним кредитором ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів». Щодо відступлення права вимоги, зазначила, що ТзОВ «Безпечне агентство необхідних кредитів» відступило право вимоги ТОВ «Вердикт капітал», яке в свою чергу відступило право вимоги ТОВ «Коллект Центр», що підтверджується відповідними договорами факторингу та доказами про оплату. Витрати на правову допомогу підтверджені доказами та є спів мірними і обґрунтованими. В судовому засіданні 16 червня 2025 року представник відповідача [PERSON] адвокат Сікорська І.С. позовні вимоги заперечила з підстав, наведених у відзив на позов, просила у задоволенні позову відмовити. Додатково зазначила, що в матеріалах справи немає документів, які б підтверджували видачу і отримання [PERSON] кредитних коштів від ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів». У виписці АТ КБ «ПриватБанк» відсутня інформація про перерахунок коштів [PERSON] саме цим кредитором. Зазначила, що строк кредитування був визначений 30 днів і після цього не могли нараховуватись проценти, автопрологування договору суперечить вимогам кредитного договору, а також відсутні додаткові угоди про пролонгування договору. Фактично договору позики відповідачка не визнає, оскільки коштів не отримувала. Співпадіння суми коштів, вказані у наданому позивачем кредитному договорі і відповіді АТ КБ «ПриватБанк», не підтверджує перерахунок саме кредитних коштів від ТзОВ «Безпечне агентство необхідних кредитів», оскільки це лише припущення. Щодо часткової оплати її довірителькою коштів за кредитним договором відсутні будь-які докази, це відображено лише у розрахунках, складених самим кредитором. Щодо суми витрат на правову допомогу, вказала, що така є необґрунтованою та неспівмірною, оскільки справа типова, всі пояснення та матеріали типові для позивача, відтак не потребують тривалого часу для підготовки. В судовому засіданні 06 жовтня 2025 року представник позивача ТзОВ «Коллект Центр» Таран В.А. підтримав позовні вимоги в повному обсязі, просив позов задовольнити. В судовому засіданні 06 жовтня 2025 року представник відповідача [PERSON] [PERSON] позовні вимоги заперечила, просила у задоволенні позову відмовити. Заслухавши пояснення та оцінивши доводи представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову, зважаючи на таке. Суд встановив, що 08 липня 2021 року між відповідачем [PERSON] та ТзОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» було укладено Договір позики № 75812836, за умовами якого відповідачу було надано у кредит грошові кошти в сумі 13284,00 грн, з встановленням відсоткової ставки 1,99%, строком на 30 днів. 27 січня 2022 року між ТзОВ «Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТзОВ «Вердикт Капітал» було укладено договір факторингу № 27/01/2022, відповідно до якого ТзОВ «Безпечне агентство необхідних кредитів» відступило ТзОВ «Вердикт Капітал» право вимоги, зокрема, за договором про надання фінансових послуг № 75812836, укладеним з [PERSON] , що підтверджується Актом приймання-передачі реєстру боржників за договором факторингу від 27 січня 2022 року; платіжним дорученням №32465 від 27 січня 2022 року; витягом з реєстру боржників № 1 до договору факторингу №27/01/2022 від 27 січня 2022 року. 10 березня 2023 року між ТзОВ «Вердикт Капітал» та ТзОВ «Коллект центр» було укладено договір факторингу № 10-03/2023/01, відповідно до якого ТзОВ «Вердикт Капітал» відступило ТзОВ «Коллект центр» право вимоги, зокрема, за договором про надання фінансових послуг № 75812836, укладеним з [PERSON] , що підтверджується актом зарахування зустрічних однорідних вимог від 31 березня 2023 року; Актом приймання-передачі реєстру боржників за договором факторингу № 10-03/2023/01 про відступлення прав вимоги від 10 березня 2023 року; додатком № 3 до договору факторингу № 10-03/2023/01 від 10 березня 2023 року, де в переліку під номером 26924 є [PERSON] . Отже, що до позивача ТзОВ «Коллект центр» перейшло право вимоги до [PERSON] на суму 40961,67 грн за Договором позики від 08 липня 2021 року № 75812836, укладеним між відповідачем [PERSON] і ТзОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів». Як вбачається із зазначеного вище Договору позики від 08 липня 2021 року, такий підписаний сторонами електронними підписами з одноразовими ідентифікаторами, зокрема [PERSON] електронним підписом з одноразовим ідентифікатором u1kzS76I3C. Отже, суд встановив, що даний договір був укладений сторонами в електронній формі. Статтею 1047 Цивільного кодексу України передбачено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов Може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. За нормою ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 628 Цивільного кодексу України). Загальні правила щодо форми договору визначено ст. 639 Цивільного кодексу України, згідно з якою: договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. Отже, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 Цивільного кодексу України). Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19. Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». Так, згідно з п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. При цьому, одноразовий ідентифікатор це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти догові (п. 12 ч. 1 ст. 3 цього Закону). Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч. 4 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Згідно із ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. За правилом ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає яким чином підписуються угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Таким чином, укладання договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину. В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. У справі, що розглядається, судом установлено, що договір між сторонами укладено в електронному вигляді, із застосуванням електронних підписів. При цьому, позивач [PERSON] через особистий кабінет на веб-сайті ТзОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» подала заявку на отримання кредиту за умовами, які вважала зручними для себе, та підтвердила умови отримання кредиту, після чого ТзОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» надіслало відповідачу за допомогою засобів зв`язку на вказаний нею номер телефону одноразовий ідентифікатор у вигляді смс-коду, який заявник використала для підтвердження підписання кредитного договору. Встановивши, що без здійснення вказаних дій [PERSON] кредитний договір не був би укладений сторонами, суд дійшов висновку, що цей правочин відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі, та укладення цього договору у запропонованій формі відповідало внутрішній волі відповідача. Аналогічні висновки викладено у постановах Верховного Суду від 28 квітня 2021 року у справі № 234/7160/20, від 01 листопада 2021 року у справі № 234/8084/20, від 08 серпня 2022 року у справі № 234/7298/20. Також відповідач та її представник не надали суду будь-яких обґрунтувань і доказів того, що такий кредитний договір [PERSON] не укладався. Щодо доводів представника відповідача про те, що [PERSON] не отримувала жодних коштів за кредитним договором № 75812836 від 08 липня 2021 року, укладеним з ТзОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів», суд зазначає таке. Пунктом 1 цього договору було передбачено, що позикодавець зобов`язується передати позичальнику грошові кошти (позику) на погоджений умовами договору строк, шляхом їх перерахування на банківський картковий рахунок позичальника. На підтвердження факту перерахування та суми позики позивач надав суду копію листа ТзОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» від 30 травня 2024 року № 30/05/20-17, адресованого ТзОВ «Фінансова компанія Фінекспрес» про підтвердження перерахування за двором про переказ коштів від 23 січня 2018 року № 23-01-18/5 коштів позичальникам, в тому числі [PERSON] , 08 липня 2021 року, в сумі 13284,00 грн, № договору 75812836, маскований номер платіжної картки [NUMBER] , платіж № 6376137934163181205074232 (даний лист підписаний електронним підписом і скраплений електронною печаткою). У відповідь на даний запит ТзОВ «Фінансова компанія Фінекспрес» листом від 31 травня 2024 року № 31/05-2024-5/ТНПП, повідомило, що ТзОВ «Фінансова компанія Фінекспрес», яке діє на підставі ліцензії на надання фінансових платіжних послуг з переказу коштів без відкриття готівки (рішення НБУ про включення до Реєстру платіжної інфраструктури та видачу ліцензії від 27 квітня 2023 року № 21/764/-рк), підтвердило прийняття до виконання та завершення платіжних операцій, зокрема: 08.07.2021, сума 13284,00 грн, за номером платіжної картки [NUMBER] , номер платежу 6376137934163181205074232 (даний лист підписаний електронним підписом і скраплений електронною печаткою). Також згідно наданою на вимогу суду листом від 03 лютого 2025року № 20.1.0.0.0/7-250123/32403-БТ АТ КБ «ПриватБанк» інформацією та випискою по рахунку, на ім`я [PERSON] в АТ КБ «ПриватБанк» емітовано карту № [NUMBER] , 08 липня 2021 року на дану картку було зараховано переказ в сумі 13284,00 грн. Дослідивши та оцінивши відомості, що містяться в описаних документах (кредитний договір № 75812836 від 08 липня 2021 року, лист ТзОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» від 30 травня 2024 року № 30/05/20-17, лист ТзОВ «Фінансова компанія Фінекспрес» від 31 травня 2024 року № 31/05-2024-5/ТНПП, листом АТ КБ «ПриватБанк» від 03 лютого 2025 року № 20.1.0.0.0/7-250123/32403-БТ з випискою по рахунку [PERSON] , в їх сукупності та взаємозв`язку, а саме щодо дня перерахування коштів (08 липня 2021 року), їх суми (13284,00 грн), отримувача ( [PERSON] ), суд вважає доведеним та підтвердженим належними, допустимим і достатніми доказами факт перерахування ТзОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» позики в розмірі 13284,00 грн на картковий рахунок [PERSON] [NUMBER] , відкритий в АТ КБ «ПриватБанк», відповідно до умов укладеного між ними кредитного договору № 75812836 від 08 липня 2021 року. Щодо строку кредитування, пролонгації кредитного договору та нарахування процентів, суд зазначає таке. Відповідно до ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення закону щодо договору позики, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно з ст. 1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Статтею 1050 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики,що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до ст. ст. 526, 530 Цивільного кодексу України зобов`язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору і в установлений договором строк. За умовами ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Статтею 610 Цивільного кодексу України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно з ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки. Відповідно до ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу України та умов договору, у разі невиконання чи несвоєчасного виконання зобов`язань в частині повернення кредиту та/або сплати процентів, комісій згідно з умовами договору, відповідач зобов`язаний сплатити позивачу неустойку (штраф, пеня). Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Згідно з п. 5.2 кредитного договору № 75812836 від 08 липня 2021 року підписанням цього договору позичальник підтверджує, зокрема, що він до моменту підписання договору вивчив цей договір та Правила надання грошових коштів у позику (на умовах повернення позики в кінці строку позики), розміщені на сайті www.mycredit.ua, їх зміст, суть, об`єм зобов`язань сторін та наслідки укладення цього договору, а також зазначена в Правилах процедура і наслідки оформлення позичальником продовження строку користування позикою (пролонгація) або застосування автопролонгації, йому зрозумілі. Відповідно до п. 6.5 даних Правил у разі не повернення/повернення не в повному розмірі/несвоєчасного повернення позики та процентів, позичальнику на таку неповернуту позику (або її частину) Товариство має право нараховувати Проценти у розмірі, передбаченому договором позики, за кожний день понадстрокового користування позикою (або її частиною), починаючи з першого дня такого понадстрокового користування та закінчуючи днем повернення позики (або її частини) та процентів, але в будь-якому випадку не більше 90 календарних днів. Позичальник розуміє та погоджується з тим, що нарахування процентів на позику (або її частину) за понадстрокове користування позикою за договором позики не є штрафом, пенею чи будь-якою іншою штрафною санкцією в розумінні чинного законодавства, а застосовується виключно в якості процентної ставки на позику за понадстрокове користування. Відповідно до п. 6.8 Правил сторони домовились, що у разі неповернення позичальником заборгованості у встановлені договором позики строки (дата повернення позики), товариство має право: 6.8.1 нараховувати проценти за понадстрокове користування позикою (її частиною) у порядку, визначеному цими правилами та договором позики, 6.8.2 змінити кінцеву дату строку дії договору позики на дату фактичного виконання позичальником своїх зобов`язань за договором позики, що тягне за собою зміну кінцевої дати строку позики на відповідну дату. Відповідно до п. 6.9 Правил позичальник надає свою згоду, що у період з першого дня понадстрокового користування позикою (її частиною) і до дати повного виконання позичальником своїх зобов`язань за договором позики, на суму позики (її частину) нараховуються проценти у розмірі, встановленому договором позики. Сума нарахованих процентів за понадстрокове користування Позикою не може перевищувати розміру суми, визначеної Законом України «Про споживче користування». Згідно з п. 6.10 цих Правил зарахування сплачених позичальником коштів за договором позики, здійснюється в наступному порядку: у першу чергу сплачуються всі прострочені проценти за користування позикою, прострочена до повернення сума позики (у випадку прострочення) (пп. 6.10.1); у другу чергу сплачуються проценти за користування позикою, сума позики (пп. 6.10.2); у третю чергу сплачуються неустойка, штрафні санкції та інші платежі, якщо вони були передбачені Договором позики та застосовані Товариством (пп. 6.10.3). Згідно п. п. 7.1, 7.2, 7.5, 7.6, 7.8 зазначених Правил позичальник має право продовжити строк користування позикою (пролонгація). За продовження строку користування позикою позичальник сплачує товариству проценти на умовах, обраних позичальником для здійснення певного виду пролонгації. Умови пролонгації вказуються в Особистому кабінеті позичальника на сайті товариства. При цьому, розмір процентів, що сплачує позичальник при оформленні пролонгації, визначаються виходячи з базової процентної ставки, зазначеної в договорі позики, та кількості днів, на яку позичальник бажає оформити пролонгацію. Позичальник має право продовжити строк користування позикою необмежену кількість разів. Позичальник погоджується, що при обранні виду Пролонгації в Особистому кабінеті та виконанні умов, встановлених Товариством для оформлення Пролонгації та продовження строку (терміну) дії Договору позики, таке оформлення та продовження відбувається автоматично, а згода Позичальника проявляється у здійсненні дій по внесенню грошових коштів на ім`я Товариства та без будь-якого додаткового документального оформлення. У такому випадку вчинена Позичальником сукупність дій, спрямованих на оформлення Пролонгації, в тому числі внесення Позичальником грошових коштів на ім`я Товариства, є діями, які виражають намір Позичальника здійснити подовження. А згідно з п. 7.12 зазначених Правил якщо позичальник, під час внесення платежу не бажає оформлювати пролонгацію, позичальник зобов`язаний повідомити про це Товариство протягом 24 годин з моменту внесення платежу шляхом надсилання на поштову скриньку Товариства support@mycredit.ua (в тому числі з використання сервісу направлення повідомлень Товариству, що розміщені на Сайті (Зворотній зв`язок), повідомлень про необхідність зарахування такого платежу в часткове погашення заборгованості за Договором, з обов`язковим зазначенням номеру Договору та сплаченої суми. З наданого позивачем розрахунку заборгованості, здійсненого попереднім (первісним) позикодавцем ТОВ «1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів», слідує, що загальна сума заборгованості [PERSON] за Кредитним договором від 08 липня 2021 року станом на 27 січня 2022 становила 40718,55 грн, з яких заборгованість за тілом позики 13284,00 грн, заборгованість за процентами 27434,55 грн. Також з даного розрахунку судом встановлено, що [PERSON] було здійснено такі платежі за цим Договором: 03.08.2021 1879,00 грн; 20.08.2021 2678,00 грн; 10.09.2021 1446,61 грн; 21.09.2021 526,04 грн; 24.11.2021 669,14 грн. З наведеного дійти висновку, що внаслідок внесення [PERSON] зазначених платежів первісним позикодавцем ТОВ «1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів» відповідно до п. 7.8 Правил здійснювалося подовження строку користування позикою (пролонгація), після закінчення якого ним було продовжено нарахування процентів за понадстрокове користування позикою у межах строку, визначеного п. 6.5. Правил (не більше 90 календарних днів), а тому, на думку суду, нарахування процентів за користування позикою здійснювалося первісним позикодавцем у межах строку кредитування, в зв`язку з чим необґрунтованими є доводи відповідача та її представника про нарахування процентів поза межами вказаного строку. Водночас, доказів повідомлення відповідачем відповідно до вимог п. 7.12. Правил первісного позикодавця про небажання оформлювати пролонгацію та необхідності зарахування платежів у часткове погашення заборгованості за Договором відповідачем не надано і матеріали справи не містять. Також, заперечуючи розрахунок заборгованості, наданий позивачем, зокрема, в частині відображення сплачених [PERSON] коштів, відповідач та її представник не надали жодних доказів на спростування цього розрахунку, так само як і без будь-яких доказів відповідач заперечувала факт отримання нею кредитних коштів від ТОВ «1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів». Слід зазначити, що сплачені [PERSON] кошти в загальному розмірі 7297,79 грн, які були зараховані на погашення процентів, враховані позивачем в розрахунку заборгованості. При цьому, за змістом висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 25 січня 2023 року у справі № 209/3103/21, саме на сторону відповідача покладено процесуальний обов`язок спростування розміру заборгованості, заявленого стороною позивача. Однак власного розрахунку на спростування наданого позивачем, стороною відповідача суду не надано, наявними в матеріалах справи доказами не спростовано, як щодо тіла кредиту, так і щодо нарахованих позичальником процентів. Також на момент укладення договору позики [PERSON] не зверталася до ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» із заявою про надання роз`яснень незрозумілих їй умов договору або за додатковою інформацією щодо умов кредитування, Правил надання грошових коштів у позику, а також з пропозицією про внесення будь-яких змін до запропонованої редакції договору, тим самим фактично погодилася з усіма умовами такого договору. Умови договору про сплату відсотків за користування позикою, на думку суду, є справедливими та не призводять до дисбалансу прав та обов`язків сторін договорів, оскільки пункти договору про розміри відсоткової ставки погоджено за домовленістю сторін, а саме договір укладено в електронній формі, про умови договору відповідач була ознайомлена попередньо, а відтак вільно та свідомо погодилася виконувати взяті на себе зобов`язання, в тому числі і щодо сплати процентів за користування кредитним коштами. Договір позики укладений на визначений термін, за якими відповідач повинена була сплатити проценти, що є платою за користування кредитом, а штрафні санкції за договором позивачем не нараховувались. Наведене відповідач висновкам, викладеним у постанові Верховного Суду від 09 жовтня 2024 року у справі № 582/202/22. Крім того, варто зазначити, що ст. 204 Цивільного кодексу України встановлена презумпція правомірності правочину, згідно з якою правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Суд враховує те, що [PERSON] ні укладений з ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» Кредитний договір від 08 липня 2021 року, ні окремі його умови не оспорювала, такі недійсними в судовому порядку не визнавалися, а відтак є обов`язковими до виконання. Як вже описано вище, відповідно до розрахунку заборгованості за Договором позики від 07 липня 2021 року № 75812836, заборгованість [PERSON] станом на день подання позовної заяви становила 40961,67 грн, з яких, серед іншого є інфляційні збитки в сумі 212,54 грн та нараховані 3% річних в сумі 30,57 грн. Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. При цьому, суд зазначає, що як вбачається із наведеного розрахунку заборгованості та інших матеріалів справи, зокрема, з додатків до описаних вище договорів факторингу від 27 січня 2022 року № 27/01/2022, укладеного між ТзОВ «Безпечне агентство необхідних кредитів» і ТзОВ «Вердикт Капітал» та від 10 березня 2023 року № 10-03/2023/01, укладеного між ТзОВ «Вердикт Капітал» і ТзОВ «Коллект центр», інфляційні збитки в сумі 212,54 грн та 3% річних в сумі 30,57 грн були нараховані ТзОВ «Вердикт Капітал» за період з часу переходу до нього права вимоги до [PERSON] , тобто з 27 січня 2022 року до 23 лютого 2022 року. Отже, зазначені вище інфляційні збитки та 3% річних нараховані за період до застосування відповідного мораторію згідно з п. 18 Цивільного кодексу України, згідно з яким у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, зокрема, визначеної статтею 625 цього Кодексу. При цьому, будь-яких обґрунтованих заперечень в цій частині відповідач та її представник суду не надали. Враховуючи описані вище обставини, встановлені в ході розгляду справи, норми законодавства, які регулюють спірні правовідносини, наведену практику Верховного Суду, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ТзОВ «Коллект центр» слід задовольнити в повному обсязі. Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає таке. Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються Законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до п. 1 ч. 2, ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову на відповідача. Щодо судового збору. За подання позовної заяви ТзОВ «Коллект центр» сплатило судовий збір в розмірі 3028,00 грн, що підтверджується платіжною інструкцією № 0442870032 від 25 червня 2024 року. Судовий збір сплачено в розмірі, встановленому ст. 4 Закону України «Про судовий збір». Оскільки суд ухвалив рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі, з відповідачів [PERSON] слід стягнути на користь позивача ТзОВ «Коллект центр» судові витрати із сплати судового збору в розмірі по 3028,00 грн. Щодо витрати на професійну правничу допомогу. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат позивач надав суду: договір про надання правової допомоги № 07-06/2024 від 07 червня 2024 року, прайс-лист АО «Лігал Ассістанс» з видами послуг та встановленої ціни за надання послуг, заявку на надання юридичної допомоги № 766 від 07 червня 2024 року відповідно до якої сторони погодили надання правових послуг по супроводу примусового стягнення заборгованості з [PERSON] на суму 13000,00 грн 9надання усної консультації з вивченням документів 4000,00 грн, складення позовної заяви 9000,00 грн), витяг з Акту № 2 про надання юридичної допомоги від 10 червня 2024 року, платіжну інструкцію № 0440660000 від 11 червня 2024 року про оплату вартості правової допомоги згідно з договором № 07-06/2024 від 07 червня 2024 року. Згідно з вимогами ст. 137 Цивільного процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Частиною 8 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. При цьому, відповідно до ч. 6 ст. 137 Цивільного процесуального кодексу України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 915/1654/19. Оскільки до договору про надання правової допомоги застосовують загальні вимоги договірного права, то гонорар адвоката, хоч і визначається ч. 1 ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» як форма винагороди адвоката, але в розумінні норм Цивільного кодексу України становить ціну такого договору. Не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Подібний висновок викладений у п. 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18. Водночас, під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу (постанова Верховного Суду від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21). У випадку встановленого договором фіксованого розміру гонорару сторона може доводити неспівмірність витрат у тому числі, але не виключно, без зазначення в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги. Зокрема, посилаючись на неспівмірність суми фіксованого гонорару зі складністю справи, ціною позову, обсягом матеріалів у справі, кількістю підготовлених процесуальних документів, кількістю засідань, тривалістю розгляду справи судом тощо (постанова Верховного Суду від 12 січня 2023 року у справі № 910/8342/21). Разом з тим, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо,

Outcome: approved