Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-12 00:00:00

13.06.2025 року представник ТОВ «Ліски-М» Танцюра В.А. звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] , [PERSON] (як власниці квартири [ADDRESS] ), яким просила стягнути в солідарному порядку заборгованість за оплату житлово-комунальних послуг за період з 01.08.2009 по 30.04.2025 року в сумі 22991,82 грн. Крім того просила стягнути з відповідачів витрати по сплаті судового збору у розмірі 3028 грн. В обґрунтування позову зазначив, що ТОВ «Ліски М» на підставі договору №31У 2019 від 14.02.2019 та додаткової угоди 39-21 від 01.07.2021, підписаної уповноваженою особою будинку співвласників, надає населенню м.\~Миколаєва послуги з утриманням і обслуговування будинку, в тому числі за адресою: [ADDRESS] . Свої зобов`язання щодо надання послуг з утримання і обслуговування будинку позивач виконував в повному обсязі та належним чином. Боржниками оплата своєчасно та в повному обсязі не проводилась. В результаті систематичної неналежної оплати, виникла заборгованість, що стало підставою для звернення до суду з відповідним позовом. Ухвалою суду від 16.06.2025 року справу прийнято до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. В судове засідання представник позивача Білов І.В. не з`явився, шляхом формування в системі «Електронний суд» надіслав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечував. До судового засідання відповідачі повторно не з`явилися, про дату, час і місце судового засідання були повідомлені належним чином, про поважність причини неявки до суду не повідомили. Відзив не надали. У відповідності до положень ст. 280-281 ЦПК України, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення по справі. Суд, дослідивши подані документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до наступного. Судом встановлено, що згідно Договору №31У 2019 від 14.02.2019 та додаткової угоди 39-21 від 01.07.2021, ТОВ «Ліски М» є балансоутримувачем і здійснювало утримання та обслуговування будинку за адресою [ADDRESS] . Згідно з Витягу з реєстру територіальної громади від 16.06.2025 року, за вказаною адресою зареєстровані з 01.11.2016 року [PERSON] , [INFO] , з 04.08.2004 року [PERSON] , [INFO] . За вказаною адресою відкрито особовий рахунок № [NUMBER] . Відповідно до статті 179 ЖК України користування будинками (квартирами) державного і громадського житлового фонду, фонду житлово-будівельних кооперативів, а також приватного житлового фонду та їх утримання здійснюється з обов`язковим додержанням вимог Правил користування приміщеннями житлових будинків і прибудинковими територіями, які затверджуються Кабінетом Міністрів України (далі - Правила). Згідно з пунктом 7 зазначених Правил власник квартири зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Обов`язок по оплаті житлово-комунальних послуг, утримання будинку і прибудинкової території в будинках (квартирах) приватного житлового фонду покладено на власника. Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору та вимогами ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Згідно з частиною першою статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Таким чином, правовідносини, в яких замовник зобов`язаний оплатити надану послугу у грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору, є грошовими зобов`язаннями. Тобто, згідно із зазначеними правовими нормами споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Статтею 322 ЦК України передбачено, що власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно із ч.1 ст. 6 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» учасниками правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг є 1) споживачі (індивідуальні та колективні); 2) управитель; 3) виконавці комунальних послуг. Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги. Пунктом 10 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» передбачено обов`язки співвласників багатоквартирного будинку, в тому числі: своєчасно сплачувати за спожиті житлово-комунальні послуги. Відповідно до ч. 2 ст. 7 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» кожний співвласник несе зобов`язання щодо належного утримання, експлуатації, реконструкції, реставрації, поточного і капітального ремонтів, технічного переоснащення спільного майна багатоквартирного будинку пропорційно до його частки співвласника. Згідно із п. 5 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. З аналізу положень ст.ст. 11, 319, 322, 509, 526, 610 ЦК України, Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» вбачається, що кожен власник квартири (нежитлового приміщення) в будівлі несе обов`язок з утримання власного майна, приміщень загального користування та прибудинкової території. Витрати на утримання, реконструкцію, реставрацію, проведення поточного і капітального ремонтів, технічного переоснащення спільного майна у багатоквартирному будинку та інші витрати, передбачені рішенням співвласників або законом, входять до складу витрат на управління багатоквартирним будинком та, за загальним правилом, розподіляються між співвласниками пропорційно до їхніх часток співвласника, незалежно від факту використання ними належної їм квартири (нежитлового приміщення) та спільного майна. Обов`язок відповідача з утримання належного йому майна виникає незалежно від обставин звернення до нього позивача з пропозиціями щодо оплати зазначених послуг чи укладення договору. Згідно із приписами ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг. Враховуючи, що відповідачі зареєстровані у вказаній вище квартирі, отже зобов`язані нести витрати на внески і платежі співвласників багатоквартирного будинку, оскільки такий обов`язок передбачений чинним законодавством. Щодо стягнення суми заборгованості, суд зазначає наступне. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Статтею 257 ЦК України, визначено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. За положеннями частини першої статті 260 ЦК України позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленимистаттями 253-255цього Кодексу. Згідно статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Верховний Суд у постанові від 23.12.2020 по справі № 127/23910/14-ц дійшов висновку, що правила переривання перебігу позовної давності застосовуються судом незалежно від наявності чи відсутності відповідного клопотання сторін у справі, якщо в останніх є докази, що підтверджують факт такого переривання. Часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій є тією дією, яка свідчить про визнання ним боргу. При цьому якщо виконання зобов`язання передбачалося частинами або у вигляді періодичних платежів і боржник вчинив дії, що свідчать про визнання лише певної частини (чи періодичного платежу), то такі дії не можуть бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизнаних) частин платежу. Як встановлено з матеріалів справи, ТОВ «Ліски-М» звернулося до суду з позовом 13.06.2025 року з вимогою стягнення про стягнення заборгованості за період з 01.08.2009 року по 30.04.2025 року. Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) установлено з 12 березня 2020 року на всій території України карантин. Строк карантину неодноразово продовжувався. Законом України від 30 березня 2020 року № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено, зокрема, пунктом 12 наступного змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину». Постановою Кабінету Міністрів України від 27червня 2023р. № 651 відмінено з 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 р. на всій території України карантин, встановлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2. Крім того, відповідно до п. 19 перехідних положень Цивільного кодексу України у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року№ 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року№ 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану. З огляду на викладене згідно наданого позивачем розрахунку заборгованість має вираховуватися за період з квітня 2017 року по квітень 2025 року, що складає 18742,21 грн. Крім того, позивач заявив вимогу про стягнення заборгованості за послуги з утримання і обслуговування будинку з відповідача [PERSON] , [INFO] , який був неповнолітнім до липня 2022 року. Положеннями ст. 64 ЖК України встановлено, що члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. За змістом ст. 156 ЖК Україничлени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Члени сім`ї власника будинку (квартири) зобов`язані дбайливо ставитися до жилого будинку (квартири). Повнолітні члени сім`ї власника зобов`язані брати участь у витратах по утриманню будинку (квартири) і прибудинкової території та проведенню ремонту. Спори між власником та членами його сім`ї про розмір участі в витратах вирішуються в судовому порядку. Правилами ч. 1ст. 34 ЦК України унормовано, що повну цивільну дієздатність має фізична особа, яка досягла вісімнадцяти років (повноліття). Також, спірні правовідносини не підпадають під вимоги ст. 33 ЦК України, якою передбачено цивільна відповідальність неповнолітньої особи. З огляду на викладене, позовні вимоги про стягнення з відповідача [PERSON] [INFO] , заборгованості за послуги з утримання і обслуговування будинку за період з квітня 2017 року по червнень 2022 року задоволенню не підлягають, позаяк він у вказаний період був неповнолітнім, а тому не повинен нести відповідальність за зобов`язаннями щодо сплати заборгованості за послуги з утримання і обслуговування будинку за вказаний період часу. За вказаних обставин, здійснюючи розгляд справи на підставі наданих позивачем доказів, суд доходить висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідачів заборгованості за послуги з утримання і обслуговування будинку частковому задоволенню у частині визначення періоду, за який відповідачі повинні сплатити заборгованість. Зокрема, відповідач [PERSON] має заборгованість перед позивачем за надані послуги з утримання і обслуговування будинку за період з квітня 2017 року по червень 2022 року у розмірі 10101,79 гривень. За період з липня 2022 року по квітень 2025 року відповідачі [PERSON] , [PERSON] мають заборгованість перед позивачем за надані послуги з утримання і обслуговування будинку у розмірі 8640,42 гривень. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З огляду на те, що позовні вимоги ТОВ «Ліски М» суд задовольнив частково, та враховуючи, що відповідач [PERSON] має сплатити позивачу заборгованість за надані послуги з утримання і обслуговування будинку не за весь період, визначений позивачем, а з моменту досягнення ним повноліття, тому суд вважає за можливе відшкодувати позивачу понесені ним судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 2467,82 гривень, стягнувши з [PERSON] , у розмірі 1898,99 гривень, з [PERSON] - у розмірі 568,83 гривень.

Outcome: partial