Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-12 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Віва Капітал» звернулося до Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області з відповідним позовом, в якому просить стягнути з відповідача заборгованість за Договором про надання фінансового кредиту №1418026854716 від 29.06.2024 у розмірі 33500,41 грн., та стягнути сплачений судовий збір у розмірі 3 028 грн. і понесені витрати на правову допомогу. Заявлені позовні вимоги позивач мотивує тим, що 29.06.2024 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Віва капітал» та відповідачем [PERSON] , шляхом самостійного заповнення в особистому кабінеті на сайті Товариства клієнтом заявки на отримання кредиту та надалі підписання за допомогою одноразового ідентифікатора було укладено електронний договір про надання фінансового продукту «Кредитної лінії Старт» №1418026854716. Згідно з умовами кредитного договору, позивач взяв на себе зобов`язання надати відповідачці кредит на споживчі цілі у розмірі 7500 грн. строком на 120 днів зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі від 528,36% до 540,20% (0,0,888%) перші 20 днів, 1,48 % (денна) з 21 дня по дату повернення) річних від суми кредиту. ТОВ «ФК «Віва Капітал» повністю виконало взяті на себе зобов`язання за вказаним кредитним договором, надавши відповідачці кредит, відповідно до умов укладеного договору. Однак, відповідачка порушила взяті на себе зобов`язання, внаслідок чого виникла заборгованість за кредитним договором №1418026854716 від 29.06.2024, яка станом на 30.07.2025 становить 33500,41 гривень, а саме: заборгованість за кредитом 7433,40 гривень, заборгованість за нарахованими процентами 11067,01 гривень, штраф 15000 гривень. Просить позов задоволити. 26.08.2025 до Дрогобицького міськрайонного суду надійшла відповідь з Відділу-Центру надання адміністративних послуг Виконавчого комітету Дрогобицької міської ради Львівської області щодо місця проживання відповідача. Ухвалою від 29.08.2025 в зазначеній справі відкрито провадження та постановлено розглядати дану справу в порядку спрощеного провадження без виклику сторін на 29.09.2025. Встановлено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подачі відзиву на позовну заяву. Також позивачу встановлено п`ятиденний строк з дня отримання відзиву для подання відповіді на відзив, а відповідачу п`ятиденний строк з дня отримання відповіді на відзив для подання заперечення. Зазначена ухвала надсилалась сторонам, зокрема, відповідачу за встановленим судом місцем його реєстрації, однак повернулась з відміткою «за закінченням терміну зберігання» /а.с. 43-44/. Ухвалою від 29.09.2025 розгляд справи відкладено задля дотримання принципу диспозитивності цивільного процесу та реалізації сторонами, зокрема відповідачем, своїх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків. Окрім цього, відповідача було повідомлено про дату, час, місце та порядок розгляду даної справи шляхом розміщення оголошення на офіційному вебсайті «Судової влади України» за посиланням https://dgm.lv.court.gov.ua/sud1306/gromadyanam/vyklyky/ /а.с.45-48/. За таких обставин, суд доходить висновку про належне вжиття всіх заходів щодо повідомлення відповідача про розгляд даної справи, будь яких повідомлень про зміну адреси відповідач суду не подавав, а відтак, суд, у відповідності до вимог ст. 128 ЦПК України вважає відповідача належним чином повідомленим про дату, час, місце та порядок судового розгляду зазначеної справи. Відповідачем ані клопотання про розгляд справи за участю сторін, ані відзиву на позовну заяву суду не надано. Отже, зважаючи на те, що судом вжито всіх можливих і розумних заходів щодо повідомлення відповідача про розгляд справи та з огляду на неподання у встановлений судом строк заяви із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та/або клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з викликом сторін та/або письмового відзиву на позов, справа вирішується за наявними матеріалами у відповідності до частини 5 статті 279 ЦПК України. У відповідності до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього\~Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Статтями\~12,\~81 ЦПК України\~визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно із\~ст. 89 ЦПК України\~суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Судом встановлено, що 29.06.2024 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Віва Капітал» та [PERSON] було укладено електронний Договір про надання фінансового кредиту продукту «Кредитна лінія Старт» №1418026854716, відповідно до умов якого кредитодавець надав позичальику кредит у національній валюті у розмірі 7500,00 грн., строком кредитування на 120 днів з 29.06.2024 по 29.10.2024, а позичальник зобов`язався повернути кредит, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені Договором /а.с.6-17/. Вказаний кредитний договір укладений у вигляді електронного договору у розумінні Закону України «Про електронну комерцію» з використанням інформаційно-телекомунікаційної системи за допомогою вебсайту https://dodam.com.ua, шляхом самостійного попереднього ознайомлення клієнта із діючими правилами надання грошових коштів у позику, після чого створивши особистий кабінет, заповнення клієнтом Заявки на отримання кредиту. Після надання згоди Банку на видачу кредиту, підписання кредитного договору відбувається шляхом використання позичальником електронного підпису однаразовим ідентифікатором (паролем). Відповідно до 2.17. Договору спосіб ідентифікація/верифікації позичальника здійснюється у спосіб, передбачений постановою НБУ № 107 від 28.0.2020 «про затвердження Положення про здійснення установами фінансового моніторингу» та залежно від технічних особливостей, результатів належної перевірки, умов фінансової послуги використовується один (або декілька) способів ідентифікації та верифікації клієнта, зокрема: отримання через систему BankID НБУ ідентифікаційних даних; отримання копії ідентифікаційного документа та довідки про присвоєння РНОКПП (якщо немає необхідної інформації в ідентифікаційному документі), засвідченої КЕП власника ідентифікаційного документа; отримання ідентифікаційних даних та фінансового номера телефону з бюро кредитних історій та коректного введення особою, верифікація якої здійснюється одноразовим ідентифікатором, надісланого установою на такий фінансовий номер телефону.. Відповідно до ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст.12 цього Закону є оригіналом такого документа. Відповідно до ч. 13 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи. Докази, подані в електронній формі та/або у формі паперових копій електронних повідомлень, вважаються письмовими доказами згідно із ст. 64 ЦПК України. Згідно ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами. Відтак, будь-який вид договору, який укладається на підставі ЦК України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що відповідає письмовій формі правочину (статі 205, 207 ЦК України). Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року №127/33824/19. Аналізуючи зібрані у справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що Договір про надання фінансового кредиту №1418026854716 укладений у спосіб, передбачений чинним законодавством України, із дотриманням вимог щодо їх укладення та із зазначенням усіх необхідних умов, які жодним чином не порушують вимоги Закону України «Про захист прав споживачів», порядок надання та повнота наданої інформації відповідають вимогам Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг». Попередньо самостійно ознайомившись із діючими Правилами надання грошових кошртів у позику ТОВ «Фінансова компанія «ВІВА Капітал», розміщеними на офіційному сайті кредитодавця та підписуючи Договір №1418026854716 і паспорт до Договору про надання фінансового кредиту продукту «Кредитна лінія Старт», відповідачка підтвердила, що умовами Договору сторони погодили, що тип процентної ставки фіксована, при цьому вона як позичальник зобов`язалась оплатити проценти у рекомендовану дату оплати, зазначену у Графіку платежів, протягом дії кредиту. Згідно умов п. 1.4.1., 1.4.2. дисконтна процентна ставка становить 0,888% від суми кредиту за кожен день користування кредитом, застосовується в межах строку надання кредиту, зазначеного у пункті 1.3. цього Договору, але не більше 20 днів користування кредитом, тобто з 1 по 20 день включно. Базова процентна ставка складає 1,48% від суми кредиту за кожний день користування кредитом, застосовується у межах строку надання кредиту, зазначеного у пункті 1.3. цього Договору, після 20 дня користування кредитом, починаючи з 21 дні користування кредитом, по день повернення кредиту. Денна процентна ставка становить 1,39241% Пункти 1.5., 1.7., 1.8. містять інформацію щодо загальних витрат за кредитом, орієнтовної реальної річної процентної ставки на дату укладення договору, орієнтовної загальної вартості кредиту на дату укладання Договору. Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Статтею 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. Встановлено, що відповідачка, в порушення умов договору своєчасно, в порядку та на умовах, визначених договором, кредитні кошти не повернула. Факт отримання відповідачкою кредитних коштів в розмірі 7500,00 грн. підтверджено даними довідки ТОВ «ФК «ВІВА Капітал» про ідентифікацію та про перерахування суми кредиту на банківський картковий рахунок за номером, який відповідає номеру банківської картки, яка була вказана позичальником [PERSON] у Анкеті-Заяві на отримання кредиту /а.с.18-23/. Згідно розрахунку заборгованості за кредитним договором вбачається, що відповідачка за Договором про надання фінансового кредиту №1418026854716, будучи належним чином ознайомленою під час укладення такого договору із умовами кредитування, порядком нарахування процентів та повернення кредитних коштів, взяті на себе зобов`язання за договором у відповідності до умов Договору не виконувала, що спричинило виникнення заборгованості у розмірі 33500,41 грн., з яких 7433,40 грн. заборгованість за кредитом, 11067,01 грн. заборгованість за нарахованими процентами за користування кредитом, 15000 грн. штраф /а.с.25-27/. У відповідності до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання /неналежне виконання/. Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Враховуючи наведене вище, суд прийшов висновку, що відповідач взятих на себе кредитних зобов`язань в строки передбачені договором кредиту належним чином не виконала, а тому суд приходить до переконання, що позовні вимоги позивача в частині стягнення заборгованості за сумою основного боргу та за процентами є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, а саме: 7433,40 грн.\~ основний борг; 11067,01 грн.\~заборгованість за процентами та становлять всього 18500,41 грн. Щодо стягнення з відповідача штрафу суд вважає за необхідне зазначити наступне. Відповідно до п. 18 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України передбачено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Також, Законом України від 24.02.2022 року «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 №64» на території України введено військовий стан, який згодом на підставі Указів Президента продовжувався та триває на час розгляду даної справи в суді. При цьому, як видно із вищезазначеного розрахунку заборгованості за кредитним договором №1418026854716 від 29.06.2024, то такий проведений за період з 29.06.2024 по 14.03.2025. Таким чином, з огляду на положення норми пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, яка поширюються на спірні правовідносини, [PERSON] як позичальник звільнена від обов`язку сплати на користь позивача штрафу за прострочення нею виконання грошового зобов`язання за кредитним договором, оскільки на час укладення та дії договору, а також розгляду справи у суді та ухвалення у ній рішення в Україні діяв та продовжує діяти воєнний стан. За наведених обставин, аргументи сторони позивача про стягнення з [PERSON] на користь позивача штрафу в розмірі 15000 грн. суд вважає необґрунтованими та безпідставними, а тому такі задоволенню не підлягають. Щодо стягнення з відповідача судових витрат, понесених позивачем на оплату правничої допомоги слід зазначити наступне. Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як слід розподілити між сторонами судові витрати. Статтею 133 ЦПК України, визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Позивачем, при зверненні до суду сплачено судовий збір в сумі 3028 грн. та заявлено вимогу про стягнення 10600 грн. на професійну правничу допомогу. За ч. ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Із досліджених судом матеріалів справи встановлено, що позивачем на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу надано копії таких документів: 1) договору про надання правової допомоги №1 від 02.01.2025, укладеного між ТОВ «ФК «Віва Капітал» та АБ «Грушевий Ю.В»; Акт виконаних робіт від 26.06.2025; рахунок №26/26-01 від 26.06.2025, платіжну інструкцію №LK406/7; ордеру на надання правничої допомоги /а.с.6,28-33/. Згідно акту виконаних робіт від 26.06.2025 сторони погодили що вартість наданих послуг адвокатом за складає 10600 грн. /а.с. 31/. Судом відзначається, що розмір витрат має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом (професійна правнича допомога) робіт; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт; обсягом наданих адвокатом послуг; ціною позову та значенням справи для сторони, у тому числі впливом вирішення справи та репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Аналізуючи розмір гонорару адвоката на дотримання вимог співмірності, суд, з урахуванням складності справи, ціни позову, обсягу виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), враховуючи, що адвокатом фактично було надано правову допомогу, складено позовну заяву та зібрано необхідні документи, суд вважає, що розмір гонорару в 10600 грн. є обґрунтованим. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи вищевикладене, оскільки позовні вимоги задоволено частково, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати у розмірі 7526 грн., виходячи з розрахунку 18500,41 грн. (розмір задоволених позовних вимог) х 13628 грн. (розмір понесених судових витрат, які складаються зі сплаченої суми судового збору 3028 грн. + 10600 грн. витрат на професійну правничу допомогу) : 33500,41 грн. (розмір заявлених позовних вимог) = 7526 грн., що буде пропорційним розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: approved