Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-15 00:00:00

Позивачі звернулися\~до суду\~з вказаною\~позовною заявою,\~в якій\~зазначили,\~що в\~ [ADDRESS] ,\~членами колгоспного\~двору були\~ [PERSON] ,\~ [PERSON] ,\~ [PERSON] ,\~ [PERSON] ,\~ [PERSON] \~та [PERSON] .\~Вказаним особам\~належало по\~1/6\~частини кожному\~житлового будинку.\~Право власності\~на будинок\~не було\~оформлене,\~так як\~законодавство,\~що діяло\~на той\~час не\~вимагало такої\~реєстрації.\~В подальшому,\~ [INFO] \~помер [PERSON] \~(батько\~ [PERSON] ),\~спадщину після\~смерті якого\~прийняла [PERSON] \~(дружина\~померлого),\~але документи\~не збереглися.\~Також,\~ [INFO] \~помер [PERSON] \~(чоловік\~ [PERSON] ),\~спадщину після\~якого оформила\~ [PERSON] .\~Крім цього,\~ [INFO] \~померла [PERSON] \~(мати\~ [PERSON] ),\~яка при\~житті склала\~заповіт та\~спадщину після\~її смерті\~прийняв [PERSON] .\~Вказують,\~що [PERSON] \~не бажає\~визнавати свою\~частку в\~праві спільної\~власності на\~вказаний будинок\~та не\~має бажання\~бути власником\~будинку.\~При зверненні\~до нотаріуса\~було відмовлено\~у вчиненні\~нотаріальної дії,\~оскільки відсутні\~правовстановлюючі документи\~на вказаний\~будинок.\~Земельні ділянки кадастровий номер 5320485501:01:002:0355 площею 0,25 га (для обслуговування вказаного житлового будинку та господарських будівель) та земельну ділянку кадастровий номер 5320485501:01:002:0354 площею 0,2261 га (для ведення особистого селянського господарства) успадкувала [PERSON] . Посилаються на те, що на сьогоднішній день не мають можливості розпоряджатися своїм майном. З урахуванням викладеного просять визнати за ними право власності на вказаний житловий будинок з наступного розрахунку за [PERSON] у розмірі 2/5 частини, за [PERSON] у розмірі 2/5 частини та за [PERSON] у розмірі 1/5 частини вказаного будинку, а також за [PERSON] право власності на земельні ділянки кадастровий номер 5320485501:01:002:0355 площею 0,25 га (для обслуговування вказаного житлового будинку та господарських будівель) та земельну ділянку кадастровий номер 5320485501:01:002:0354 площею 0,2261 га (для ведення особистого селянського господарства). Представник позивачів звернувся до суду з заявою, в якій вказав, що клієнти позовні вимоги підтримують та просять їх задовольнити. Представник відповідача надав суду заяву про розгляд справи без представника, при вирішенні справи покладаються на розсуд суду та рішення просить прийняти відповідно до діючого законодавства України. Третя особа [PERSON] надала суду заяву про розгляд справи без її участі, не заперечує проти задоволення позовних вимог. Представник Полтавського обласного державного нотаріального архіву надала заяву про розгляд справи без її участі. Представник Миргородської державної нотаріальної контори надала суду заяву про розгляд справи без її участі. Приватний нотаріус Заєць Н.М. надала пояснення, в яких вказала аналогічні обставини, що викладені в постанові про відмову у вчиненні нотаріальної дії. Проти позовних вимог не заперечує, справу просить розглядати без її участі. Інші заяви та клопотання не надходили. Ухвалою суду від 12.06.2025 позовну заяву залишено без руху та надано строк для усунення недоліків. Ухвалою суду від 16.06.2025 відкрито провадження у справі, постановлено розгляд проводити за правилами загального позовного провадження та підготовче судове засідання призначене на 23.06.2025. Ухвалою суду від 24.06.2025 повернуто позивачу [PERSON] суму сплаченого судового збору у розмірі 3518 грн. Ухвалою суду від 07.07.2025 закрито підготовче провадження у справі та її призначено до судового розгляду на 25.08.2025. Ухвалою суду від 01.09.2025 витребувано від приватного нотаріуса Миргородського нотаріального округу Заєць Ніни Миколаївни (адреса: Полтавська область, м. Гадяч, вул. Драгоманова, 37) належним чином засвідчені копії матеріалів спадкових справ після смерті [PERSON] , померлого [INFO] (спадкова справа № 231/2013) та після смерті [PERSON] , померлої [INFO] (спадкова справа № 207/2024), а від Миргородської державної нотаріальної контори (37600, Полтавська область, м. Миргород, вул. Гоголя, 133) належним чином засвідчену копію спадкової справи після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , та інформацію з Алфавітної книги та Книги реєстрації спадкових справ, що велися Гадяцької державною нотаріальною конторою щодо отримання свідоцтв про право на спадщину після смерті [PERSON] . Суд, дослідивши надані матеріали та проаналізувавши законодавство, що регулює спірні правовідносини, прийшов до наступного. Згідно копії свідоцтва про народження, [PERSON] народився [INFO] та його батьками є [PERSON] і [PERSON] . Згідно копії свідоцтва про народження, [PERSON] народився [INFO] та його батьками є [PERSON] і [PERSON] . Згідно копії свідоцтва про укладення шлюбу, [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб 21.06.1981 та після укладення шлюбу їй присвоєне прізвище « [PERSON] ». Згідно свідоцтва про народження, [PERSON] народилася [INFO] та її батьками є [PERSON] і [PERSON] . Згідно свідоцтва про одруження, [PERSON] та [PERSON] одружилися 20.09.2003 та її прізвище після одруження « [PERSON] ». Згідно свідоцтва про народження [PERSON] народилася [INFO] та її батьками є [PERSON] і [PERSON] . Згідно копій свідоцтва про шлюб, [PERSON] 03.06.2006 зареєструвала шлюб з [PERSON] (її прізвище після реєстрації « [PERSON] »), який було розірвано, а в подальшому 25.09.2009 зареєструвала шлюб з [PERSON] (її прізвище після реєстрації « [PERSON] »). З копії виписки із погосподарської книги № 9 Рашівської сільської ради народних депутатів на 05.08.1992, складеної 30.01.2025, вбачається, що будинковолодінню (господарство № 712) присвоєна адреса: [ADDRESS] . Будинковолодіння відноситься до типу колгоспного двору. Членами господарства є: [PERSON] (голова д/г), [PERSON] (дружина), [PERSON] (син), [PERSON] (невістка), [PERSON] (внучка), [PERSON] (внучка). З копії Державного акту на право приватної власності на землю від 01.12.1997 вбачається, що [PERSON] передано у приватну власність земельна ділянка площею 0,48 га (0,25 га для обслуговування житлового будинку та 0,23 га для ведення підсобного господарства) на території с. Рашівка Рашівської сільської ради. З копії витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 28.02.2025 № НВ-7100277162025 вбачається, що земельна ділянка площею 0,25 га за адресою: [ADDRESS] , для будівництва і обслуговування житлового будинку, яка належить [PERSON] , має кадастровий номер 5320485501:01:002:0355. З копії витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 26.02.2025 № НВ-2600412562025 вбачається, що земельна ділянка площею 0,2261 га в с. Рашівка Миргородського району Полтавської області, для ведення особистого селянського господарства, яка належить [PERSON] , має кадастровий номер 5320485501:01:002:0354. Згідно копії свідоцтва про смерть, [PERSON] помер [INFO] . З довідки старости Рашівського старостинського округу від 09.06.2025 № 112 вбачається, що [PERSON] станом на 17.12.2004 був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . На день його смерті за даною адресою були зареєстровані [PERSON] (дружина), [PERSON] (син), [PERSON] (невістка), [PERSON] (внучка). Згідно копії свідоцтва про смерть, [PERSON] помер [INFO] . З довідки старости Рашівського старостинського округу від 09.06.2025 № 111 вбачається, що [PERSON] станом на 24.07.2013 був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . На день його смерті за даною адресою були зареєстровані [PERSON] (мати), [PERSON] (дружина), [PERSON] (дочка), [PERSON] (внучка). Згідно свідоцтва про смерть, [PERSON] померла [INFO] . Згідно довідки старости Рашівського старостинського округу від 09.06.2025 № 110 вбачається, що [PERSON] станом на 07.07.2024 була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Станом на день її смерті за даною адресою були зареєстровані [PERSON] (невістка), [PERSON] (внучка) та [PERSON] (правнучка). Згідно копії свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого 18.03.2025, спадкоємцем зазначеного у заповіті майна [PERSON] , яка померла [INFO] , є її син [PERSON] , спадщина складається з земельної ділянки площею 2,7787 га, кадастровий номер 5320485500:00:001:0466 на території Лютенської сільської об`єднаної територіальної громади Миргородського району Полтавської області, цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. З технічного паспорту від 14.02.2025 (реєстраційний номер у Реєстрі будівельної діяльності: ТІ01:0574-8144-6686-8732) вбачається, що житловий будинок (літ. А-1) за адресою: [ADDRESS] , має загальну площу 75,8 кв.м., житлова площа 55,1 кв.м., допоміжна 20,7 кв.м. Також господарські будівлі та споруди літня кухня (літ. Б, б), сарай (літ. б1, В, д, д1, Е, е), погріб вхідний (літ. Г), гараж (літ Д), вбиральня (літ. Є) та огорожа (№ 1). З витягу з Реєстру будівельної діяльності щодо інформації про технічні інвентаризації Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва від 04.02.2025 № 45358 (реєстраційний номер документа ТІ01:0574-8144-6686-8732, статус діючий) вбачається, що житловий будинок (літ. А-1) загальна площа 75,8 кв.м., житлова площа 55,1 кв.м., нежитлова площа 20,7 кв.; вбиральня (літ. Є) площа 1,2 кв.м.; гараж (літ. Д) площа 23,3 кв.м.; літня кухня (літ. Б, б) площа 57,9 кв.м.; погріб вхідний (літ. Г) площа 14,1 кв.м.; сарай (літ. д) площа 8,1 кв.м.; сарай (літ. д1) площа 9,6 кв.м.; сарай (літ. Е) площа 27,6 кв.м.; сарай (літ. е) площа 11,2 кв.м.; сарай (літ. В) площа 14,9 кв.м.; сарай (літ. б1) площа 15,7 кв.м.; огорожа (№1). З відповіді ПП Полтавське бюро технічної інвентаризації «Інвентаризатор» від 17.02.2025 № 1648 вбачається, що реєстрація права власності на житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , не проводилася. Постановою приватного нотаріуса Миргородського районного нотаріального округу Полтавської області Заєць Н.М. від 02.05.2025 № 433/02-31 відмовлено [PERSON] у вчиненні нотаріальної дії, а саме: видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , та земельні ділянки кадастровий номер 5320485501:01:002:0355 (площею 0,25 га) і кадастровий номер 5320485501:01:002:0354 (площею 0,2261 га) після смерті [INFO] [PERSON] . З тексту вказаної постанови вбачається, що документи, які б підтверджували право власності спадкодавця на цей будинок спадкоємець надати не зміг, а на земельні ділянки надав Державний акт на ім`я [PERSON] . Також вказано, що частка спадкодавця не визначена та право власності в Державному реєстрі прав власності на нерухоме майно не зареєстроване, видати свідоцтво про право на спадщину на вказаний будинок є неможливим; встановити спадкоємців після смерті [INFO] [PERSON] нотаріус не зміг, так як на свої запити копію спадкової справи не отримала, в зв`язку з чим немає можливості видати свідоцтва на спадщину на земельні ділянки. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав є визнання права. Так, колгоспний двір, за положеннями Цивільного кодексу Української РСР, визначався як сімейно-трудове об`єднання осіб, всі або частина яких є членами колгоспу, брали участь у суспільному виробництві колгоспу та спільно вели підсобне господарство на присадибній ділянці. З введенням у дію з 15 квітня 1991 року Закону України «Про власність» колгоспні двори ліквідовано і питання права власності на майно колишніх колгоспних дворів регулюється нормами ЦК УРСР 1963 року. Правовий режим власності колгоспного двору, виділ частки з колгоспного двору, його поділ, а також підстави втрати права на частку в майні колгоспного двору визначено статтями 120-126 ЦК УРСР 1963 року. Так, згідно зі статтями 120, 123 ЦК УРСР 1963 року майно колгоспного двору належить його членам на праві спільної сумісної власності і розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Відповідно до усталеної судової практики спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за правовими нормами, які регулювали питання права власності цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, які втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в навчальному закладі, хвороба); б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося (пункт 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності»). У постановах від 29 січня 2019 року у справі\~№ 713/1310/17-ц, від 23 грудня 2020 року у справі\~№ 183/6031/16\~Верховний Суд, надавши аналіз наведеним нормам права, виснував, що майно колгоспного двору належить його членам на праві спільної сумісної власності. Правильне застосування судами норм статей\~120,\~123\~ЦК\~УРСР передбачає з`ясування питання про віднесення будинку до відповідної суспільної групи господарств. Вказаний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від\~18 листопада 2015 року у справі\~№ 6-350цс15. Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду в ухвалі від 14 вересня 2020 року у справі № 569/15147/17 зазначив, що тлумачення статті\~29 ЦК України\~у поєднанні зі статтями\~2,\~3 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні"\~у відповідній редакції та Положення про паспорт громадянина України, затвердженого\~постановою Верховної Ради України від 26 червня 1992 року № 2503-XII, дає підстави для висновку, що постійне місце проживання громадян України може бути підтверджено як відміткою у паспорті, так і іншими документами згідно із статтею\~3 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні". Під постійним місцем проживанням спадкоємця із спадкодавцем розуміється як факт безпосереднього проживання спадкоємця із спадкодавцем на момент його смерті, так і факт наявності у спадкоємця, на момент смерті спадкодавця, зареєстрованого у передбаченому законом порядку права на постійне проживання з останнім за однією адресою. У постанові Верховного Суду від 20 жовтня 2020 року у справі № 201/7012/18 вказано, про те, що "при вирішенні питання щодо визнання права власності на житлові будинки, споруди у порядку спадкування, записи у погосподарських книгах оцінюються у сукупності з іншими доказами, наприклад, ухваленими органами місцевого самоврядування рішеннями про оформлення права власності громадян на будинки, технічним паспортом на будівлі, документами про відведення в установленому порядку земельних ділянок під забудову тощо. […] Індивідуальні житлові будинки, збудовані у період до 5 серпня 1992 року, не підлягають проходженню процедури прийняття в експлуатацію, у тому числі по окремо визначеній "спрощеній" процедурі. Єдиним документом, що засвідчує факт існування об`єкта нерухомого майна й містить його технічні характеристики, є технічний паспорт на такий об`єкт, виготовлений за результатами його технічної інвентаризації". При розгляді даної справи було встановлено, що спадковий будинок відносився до типу колгоспного двору, тобто перебував у праві спільної сумісної власності, тому частки членів господарства: [PERSON] (голова д/г), [PERSON] (дружина), [PERSON] (син), [PERSON] (невістка), [PERSON] (внучка), [PERSON] (внучка), є рівними та становлять 1/6 (одна шоста) кожного. Протилежного суду не надано. Окремо суд звертає увагу позивачів, що [PERSON] помер [INFO] , тобто після його смерті спадкування повинно відбуватися в порядку ЦК України 2004 року. Відповідно до ст. 1216 Цивільного кодексу України (надалі по тексту - ЦК України) спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1223 Цивільного кодексу України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи визначені у статтях 1261-1265 ЦК України. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Згідно ч. 1 ст. 1226 ЦК України частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Відповідно до ст. 1261 Цивільного кодексу України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Із викладеного слідує, що після смерті [PERSON] в 2004 році його спадкоємцями за законом є дружина ( [PERSON] ) та син ( [PERSON] ), які повинні були успадкувати частку померлого (1/6) в річних частинах, тобто їх частки мали стати 9/36 (дев`ять тридцять шостих) кожного (1/6 частка, що їм належить, + 1/6 частка померлого/2). Аналогічним чином, після смерті [PERSON] в 2013 році його спадкоємцями за законом є мати ( [PERSON] ), дружина ( [PERSON] ) та діти ( [PERSON] , [PERSON] ), але мати та діти відмовилися від своєї частини спадщини на користь [PERSON] , тому її частка в будинку після спадкування становить 13/24 (тринадцять двадцять четвертих). Отже, слід визнати за позивачами [PERSON] право власності із часткою 1/6 (одна шоста), за [PERSON] 1/8 (одна восьма), а за [PERSON] 13/24 (тринадцять двадцять четвертих) на вищевказаний житловий будинок. Інші позовні вимоги в частині визнання права власності на житловий будинок не підлягають задоволенню, оскільки фактично зводяться до позбавлення права власності іншого співвласника її частки в силу закону ( [PERSON] ). Надана суду її рукописна заява про визнання позовних вимог судом не приймається до уваги, оскільки порядок відчуження частки у спільній частковій власності регулюється відповідними положеннями ЦК України. Щодо визнання права власності на земельні ділянки кадастровий номер 5320485501:01:002:0355 (площею 0,25 га) і кадастровий номер 5320485501:01:002:0354 (площею 0,2261 га) після смерті [INFO] [PERSON] , то суд виходить з наступного. У статті\~1225 ЦК України\~визначено, що право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування зі збереженням її цільового призначення. Згідно з пунктом "г" частини\~першої\~статті\~81 ЗК України\~громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. Заповітом, на який посилається позивач [PERSON] , не було охоплено вказані земельні ділянки, тому вони повинні спадкуватися у загальному порядку. Як було вказано вище дані земельні ділянки на праві приватної власності належали [PERSON] , який помер в 2004 році, тому після його смерті їх мали б успадкувати дружина ( [PERSON] ) та син ( [PERSON] ) у частках 1/2 (одна друга) кожному, а після смерті сина його частку мали б успадкувати мати ( [PERSON] ), дружина ( [PERSON] ) та діти ( [PERSON] , [PERSON] ), але мати та діти відмовилися від своєї частки спадщини на користь [PERSON] , тому вказані земельні ділянки після спадкування належать [PERSON] (після смерті [PERSON] ) та [PERSON] (після смерті [PERSON] ) та є рівними і складають 1/2 (одна друга) у кожного. За ч. 2 ст. 182 Цивільного кодексу України, право власності на нерухоме майно підлягає державній реєстрації. Згідно п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.200 «Про судову практику у справах про спадкування», у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до ст. 5, 47, 49 Закону України «Про нотаріат», п. 22.31 Інструкції «Про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» за відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів, нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. На підставі ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Якщо за життя спадкодавець не набув права власності на нерухоме майно, то спадкоємець також не набуває права власності в порядку спадкування. До спадкоємця переходять лише визначені майнові права, які належали спадкодавцеві на час відкриття спадщини. Для набуття права власності у встановленому законодавством порядку спадкоємець повинен здійснити дії, які необхідні для набуття права власності на визначене нерухоме майно. Вбачається, що визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав, зокрема, в нотаріальному порядку. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України). Статтею 80 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у сукупності. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Отже, з урахуванням вищевикладеного позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: partial