Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-16 00:00:00

Ухвалою суд відкрито провадження у справі за позовом ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» (далі- Позивач) до [PERSON] (далі - Відповідач) про стягнення заборгованості за договором про споживчий кредит у сумі 40 500 гривень та розгляд справи призначено у порядку спрощеного позовного провадження із викликом сторін. Стислий виклад позиції позивача Позивач зазначає, що 02 вересня 2021 року між ТОВ « Мілоан» та Відповідачем укладено договір про споживчий кредит на суму 5000 гривень. Відповідно до умов договору нараховуються проценти в розмірі 2,5 або 5 % від фактичного залишку від кредиту. Відповідачем своєчасно не повернути кредит та не сплачено відсотки, внаслідок чого допущена заборгованість в сумі 40 500 гривень, із яких 5000 гривень заборгованість за тілом кредиту, 34500 гривень заборгованість за процентами, 1000 гривень заборгованість за комісією. Позивач отримав право вимоги за цим кредитом на підставі укладених договорів факторингу поміж ТОВ «Мілоан», ТОВ «Вердикт Капітал» та Позивачем. Тому, згідно із статями 509,525,526,530,610,612,1049,1054 Цивільного кодексу України, Позивач просить стягнути з Відповідача на його користь: -Заборгованість за Кредитним договором у розмірі 40500 гривень; -судові витрати, які складають зі сплаченого судового збору у розмірі 3028 гривень; -витрати на правову допомогу у розмірі 13000 гривень. Процесуальні дії У судовому засіданні представник Позивача позовні вимоги підтримав, прохав задовольнити. Відповідач у судове засідання не з`явився, заяв чи клопотань до суду не подавав. Відповідач повідомлявся про розгляд справи у спрощеному проваджені належним чином, направленням кореспонденції на адресу реєстрації (м. Дніпро, вул. Вдовенко, буд. 7, зареєстрований із 10.04.2002 року), однак у встановлений законом строк до суду не подано заяви із запереченням проти розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження та не подано відзиву на позовну заяву. До суду повернулися судові конверти із відміткою «закінчення строку зберігання». Верховний Суд у постанові від 18.03.2021 у справі №911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, в даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 у справі №800/547/17, постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.11.2019 у справі №913/879/17, від 21.05.2020 у справі №10/249-10/19, від 15.06.2020 у справі №24/260-23/52-б). Докази, досліджені судом 1. Договір про споживчий кредит №102399988 від 02.09.2021, укладений між ТОВ «Мілоан» та Відповідачем. Сума договору становить 5000 гривень. Кредит надається строком на 30 днів. Дата повернення кредиту 02.10.2021. Проценти за користування кредитом: 2250, які нараховуються за ставкою 1,5% від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. Стандартна процентна ставка становить 5% від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом. Кредитні кошти надаються на картковий рахунок позичальника. Позичальник має право пролонгувати строк договору, за умов, визначених у розділі 6 Правил надання фінансових кредитів. Пунктом 2.3.1.2. передбачено, що максимальний строк користування кредитом не може перевищувати 60 днів. Комісія за надання кредиту становить 1000 гривень. Договір підписано одноразовим ідентифікатором. 2. Паспорт споживчого кредиту, відповідно до якого сума договору становить 5000 гривень. Строк кредитування 30 днів. Стандартна процентна ставка становить 5 % від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом. У разі прострочення заборгованості Кредитодавець має право нараховувати відсотки за стандартною базовою ставкою 3.Анкета-заява на кредит № 102399988 4.Довідка про ідентифікацію Відповідача, відповідно до якої акцепт договору Відповідачем здійснено 02 вересня 2021 року за номером телефону та одноразовим ідентифікатором. 5.Платіжне доручення від 02 вересня 2021 року про переведення ТОВ Мілоан» на рахунок Відповідача 5000 гривень. Платіжне доручення сформоване ТОВ Мілоан» 6.Розрахунок заборгованості ТОВ Мілоан» (відомості про щоденні нарахування та погашення) відповідно до якого станом на 17 грудня 2021 року заборгованість становить 23 250 гривень, з яких 5000 грн заборгованість за тілом кредиту, 1000 гривень комісія, 17 250 грн - заборгованість за простроченими процентами (за 30 днів пільгової 1,5% ставки та за 60 днів стандартної 5% ставки) 7. Розрахунок заборгованості ТОВ «Вердикт Капітал» станом на 10.03.2023, відповідно до якого ТОВ «Вердикт Капітал» нараховано Відповідачу 17 250 гривень відсотків за період з 17.12.2021 по 23.02.2022 8. Розрахунок заборгованості Позивача станом 04.06.2024, за яким заборгованість складає 40 500 гривень, яка складається 34500 гривень заборгованості за відсотками, 5000 гривень за тілом кредиту та 1000 гривень комісії. 9.Договір факторингу від 17 грудня 2021 року, укладений між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Вердикт Капітал», яким передано право вимоги. Розмір фінансування складає 2503264, 98 грн. 10. Платіжне доручення від 20.12.2021 щодо перерахування розміру фінансування. 11. Реєстр боржників до договору факторингу від 17.12.2021 12. Витяг із реєстру боржників до договору факторингу від 17.12.2021, відповідно до якого ТОВ Мілоан» передано право вимоги до Відповідача на суму 23 250 грн 13. Договір факторингу від 10 березня 2023 року №10-03/2023, укладений між ТОВ «Вердикт Капітал» та Позивачем, яким передано право вимоги. Сума фінансування склала 794 503,18 грн. 14.Акт приймання-передачі реєстру боржників до Договору факторингу від 10.03.2023 15.Реєстр боржників до Договору факторингу, до якого, серед інших, включено Відповідача 16.Акт зарахування зустрічних однорідних вимог від 31.03.2023 року згідно із яким фінансування було проведено шляхом зарахування зустрічних вимог у т.ч за договором факторингу від 10.03.2023 №10-03/2023 17. реєстр боржників до договору факторингу від 10.03.2023 №10-03/2023, відповідно до якого відступлено право вимоги до відповідача у розмірі 40 500 грн. 18. Відповідь АТ КБ «ПриватБанк», надана на виконання ухвали суду, якою підтверджено факт зарахування коштів на картку № [NUMBER] , яка належить відповідачу 02 вересня 2021 року грошових коштів у розмірі 5 000 гривень. ID платежу 17521663322. Переказ здійснено за допомогою LiqPay. Фактичні обставини, встановлені судом та висновки суду Судовим розглядом встановлено, що 02.09.2021між ТОВ «Мілоан» та Відповідачем укладено договір про споживчий кредит, відповідно до якого Відповідачеві надано в строк на 30 днів кредит у сумі 5000 гривень. Відповідно до умов договору, Відповідач мав повернути кредит і сплатити комісію та проценти в строк до 02.10.2021. Відповідно до умов договору строк дії цього Договору складає період до моменту повного фактичного виконання сторонами своїх зобов`язань, а у разі прострочення зобов`язань зі сплати заборгованості ТОВ «Мілоан» має право нараховувати проценти за стандартною ( базовою) ставкою договору, передбаченою договором. Стандартна базова ставка за користування кредитом становить 5 % від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом. Окрім того, відповідно до договору Відповідач зобов`язувався сплатити комісію у сумі 1000 гривень. Підписання договору відбулось із застосуванням одноразового ідентифікатора, скерованого на номер телефону Відповідача, що відповідає вимогам статті 11 Закону України «Про електронну комерцію». Вказані обставини підтверджуються договором, паспортом споживчого кредиту анкетою та довідкою про ідентифікацією. У той же день ТОВ «Мілоан» переведено на рахунок Відповідача кошти в сумі 5000 гривень. Однак, вказане платіжне доручення сформоване ТОВ Мілоан». На підтвердження перерахування коштів від ТОВ Мілоан» Відповідачу, ухвалою суду, за клопотанням Позивача, витребувано інформацію у АТ КБ «Приватбанк». Відповідно до листа банку, дійсно підтверджено інформацію зарахування коштів на картку № [NUMBER] , яка належить Відповідачу 02 вересня 2021 року у розмірі 5 000 гривень. ID платежу 17521663322. Переказ здійснено за допомогою LiqPay. Однак, із вказаною інформації не вбачається можливим встановити, що саме ТОВ Мілоан» було перераховано кошти Відповідачу. Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи. Важливим елементом змагальності процесу є стандарти доказування - спеціальні правила, якими суд має керуватися при вирішення справи. Ці правила дозволяють оцінити, наскільки вдало сторони виконали вимоги щодо тягаря доказування і наскільки вони змогли переконати суд у своїй позиції, що робить оцінку доказів більш алгоритмізованою та обґрунтованою (постанова Верховного Суду від 22 квітня 2021 року у справі № 904/1017/20). Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язку вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц, провадження № 14-400цс19; пункт 9.58 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2021 року у справі № 904/2104/19, провадження № 12-57гс21). Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (статті 79 ЦПК України). Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Статтею 80 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до частини 2 статті 83 ЦПК України позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Відповідно до пункту 1 статті 13 Закону України «Про електронну комерцію» розрахунки у сфері електронної комерції здійснюються відповідно до законів України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» (чинний на день укладення кредитного договору), «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», інших законів та нормативно-правових актів Національного банку України. Розрахунки у сфері електронної комерції можуть здійснюватися з використанням платіжних інструментів, електронних грошей, шляхом переказу коштів або оплати готівкою з дотриманням вимог законодавства щодо оформлення готівкових та безготівкових розрахунків, а також в інший спосіб, передбачений законодавством України. Частиною 3 ст. 10 Закону України «Про платіжні послуги» встановлено, що фінансові установи мають право на провадження діяльності з надання фінансових платіжних послуг лише після отримання ними ліцензії відповідно до цього Закону (крім банків) та за умови включення до Реєстру, якщо інше не передбачено цим Законом. ТОВ «Мілоан» має свідоцтво про реєстрацію фінансової установи ІК №176 від 14.06.2016 року. Статтею 5 Закону України «Про платіжні послуги» передбачено, що до фінансових платіжних послуг належать такі послуги, зокрема, послуги з переказу коштів без відкриття рахунку. Отже, ТОВ «Мілоан» не є банківською установою в розумінні Закону України «Про банки і банківську діяльність». Таким чином, ТОВ «Мілоан» не відкриває рахунки, а здійснює послуги з переказу коштів без відкриття рахунку. Як вбачається із матеріалів справи, Відповідач отримав кредитні кошти на картковий рахунок через систему платежів LiqPay, однак суду не надано доказів того, що ТОВ «Мілоан» укладено договір про надання послуг в системі LiqPay із партнером АТ КБ «ПРИВАТБАНК», а отже лист АТ КБ «ПРИВАТБАНК» сам по собі не може підтверджувати переказ коштів за договором про споживчий кредит №102399988 від 02.09.2021 за тих ідентифікуючих даних, які містить виписка за договором без номеру між Відповідачем та АТ КБ «ПРИВАТБАНК». За встановлених обставин, суд вважає, що Позивач не надав належних та допустимих доказів на підтвердження того, що Відповідач отримав кредитні кошти, у подальшому порушив обов`язок із їх повернення, тобто не виконував, або неналежним чином виконував умови Договору про споживчий кредит №102399988 від 02.09.2021. Відповідно до засади диспозитивності цивільного судочинства, визначеної ст. 13 ЦПК України, суд не може збирати докази із власної ініціативи, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених самим ЦПК України. У цій справі відсутні підстави для збирання доказів судом, а тягар збирання і подання доказів повністю покладається на позивача. Наданих суду доказів в їх сукупності - недостатньо для підтвердження обставини отримання відповідачем від ТОВ «Мілоан» як первісного кредитора кредитних коштів. Оскільки ця обставина не доведена (отже, не встановлена судом), не доведені підстави для виникнення у відповідача будь-яких зобов`язань повернути такі кошти та сплатити відсотки за користування ними. Відступлення боргу у подальшому за договорами факторингу, не має значення, оскільки не доведено обставину виникнення такого боргу. Таким чином, справа розглянута на підставі наявних доказів, за результатами дослідження яких Суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог. Щодо судового збору Відповідно до статті 141 Цивільного процесуального кодексу України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що в позовних вимогах відмовлено, то судові витрати пов`язані з розглядом справи, покладаються на Позивача. Таким чином, судові витрати у справі, які складаються із судового збору у розмірі 3028 гривень та витрат на правничу допомогу у розмірі 13 000 гривень залишаються на Позивачеві. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed