Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-12 00:00:00

31.10.2024 року АТ «Перший український міжнародний банк» звернувся до суду із наведеним вище позовом, в обґрунтування якого зазначав наступне. 22.12.2016 року між АТ «Перший український міжнародний банк», який є правонаступником ПАТ «Перший український міжнародний банк» та [PERSON] , шляхом підписання заяви на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, укладено кредитний договір № 200753601701. На підставі кредитного договору № 200753601701, [PERSON] надано картку з кредитним лімітом в сумі 5 000, 00 грн., ліміт в подальшому збільшено, зі сплатою процентів за користування кредитом. Внаслідок неналежного виконання [PERSON] умов укладеного договору, станом на 09.09.2024 р. за вказаним договором, утворилася заборгованість на загальну суму 64 970, 58 грн., яка склалася за кредитом 43 151, 02 грн., процентами за користування кредитними коштами 21\~819, 56 грн., яку [PERSON] , добровільно не сплачує. 21.12.2018 р. між Акціонерним товариством «Перший Український Міжнародний Банк» та [PERSON] , шляхом підписання заяви на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та паспорту споживчого кредиту, укладено кредитний договір № 1001203323901. На підставі кредитного договору № 1001203323901, [PERSON] надано кредит в розмірі 23 609, 87 грн., зі сплатою процентів за користування кредитом в розмірі 0,01 % на рік, та комісією за обслуговування кредитної заборгованості в розмірі 1,99 % на рік, строк кредитування 36 місяців. Внаслідок неналежного виконання [PERSON] умов укладеного договору, станом на 09.09.2024 р. за вказаним договором, утворилася заборгованість на загальну суму 18 239, 32 грн., яка склалася за кредитом 11 149, 90 грн., процентами за користування кредитними коштами 4,00 грн., комісією - 7 085, 42 грн., яку [PERSON] , добровільно не сплачує. 20.06.2019 р. між Акціонерним товариством «Перший Український Міжнародний Банк» та [PERSON] , шляхом підписання заяви на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та паспорту споживчого кредиту, укладено кредитний договір № 1001338316901. На підставі кредитного договору № 1001338316901, [PERSON] надано кредит в розмірі 14 916, 00 грн., зі сплатою процентів за користування кредитом в розмірі 0,01 % на рік, та комісією за обслуговування кредитної заборгованості в розмірі 2,99 % на рік, строк кредитування 24 місяці. Внаслідок неналежного виконання [PERSON] умов укладеного договору, станом на 09.09.2024 р. за вказаним договором, утворилася заборгованість на загальну суму 13 881, 23 грн., яка склалася за кредитом 8 079, 86 грн., процентами за користування кредитними коштами 2,80 грн., комісією - 5 798, 57 грн., яку [PERSON] , добровільно не сплачує. З огляду на вказане, АТ «ПУМБ» просило стягнути з [PERSON] заборгованість за вказаними кредитними договорами та судові витрати. Ухвалою судді від 08.11.2025 року у справі відкрито провадження і її призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження до підготовчого судового засідання на 10 год. 00 хв. 28.11.2024 року. В подальшому підготовче судового засідання було неодноразово відкладено, останній раз на 12 год. 10 хв. 16.05.2025 року. Ухвалою Заводського районного суду м. Запоріжжя від 16.05.2025 року підготовче провадження було закрито і справу призначено до судового розгляду по суті на 14 год. 00 хв. 05.06.2025 року, яке в подальшому неодноразово відкладалось, останній раз на 10 год. 00 хв. 03.10.2025\~року. У відзиві представник відповідача адвокат Будовська Н.В., не погоджуючись з вимогами позову, зокрема посилалася на безпідставне об`єднання позивачем вимог по трьом кредитним договорам в одному позові, що вплинуло на обставини визначення дотримання позивачем строків позовної давності. По кредитному договору від 22.12.2016 року на неправомірне збільшення позивачем кредитного ліміту, що до того ж не підтверджено розрахунками заборгованості (випискою), безпідставне нарахування відсотків, хоча умовами договору вони не передбачені. По кредитним договорам від 21.12.2018 та 20.06.2019 рік на безпідставне нарахування комісії всупереч вимог Закону України «Про захист прав споживачів». З огляду на вказане, просила по кредитному договору від 22.12.2016 року сплачені відповідачем відсотки зарахувати в тіло кредиту, по кредитним договорам від 21.12.2018 року та 20.06.2019 року сплачену відповідачем комісію зарахувати в тіло кредиту. Представник позивача АТ «Перший український міжнародний Банк» в судове засідання не з`явився, подав клопотання про розгляд справи у його відсутність, повідомивши, зокрема про те, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Виходячи з наведеного, а також положень ч. 3 ст. 211 ЦПК України, суд доходить висновку про можливість здійснення судового розгляду за відсутності представника позивача. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, надав повноваження на представництво його інтересів в суді своєму представнику адвокату Будовській Н.В. Представник відповідача - адвокат Будовська Н.В. в судовому засіданні підтримала відзив, просила в задоволенні позовних вимог відмовити з підстав зазначених у ньому. Перевіривши матеріали справи, дослідивши наявні в них докази та надавши їм оцінку, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до положень статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Частиною 1 статті 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Частиною 1 статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлені наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини. По кредитному договору від 22.12.2016 року за № 200753601701. 22.12.2016 року між АТ «Перший український міжнародний банк», який є правонаступником ПАТ «Перший український міжнародний банк», та [PERSON] , шляхом підписання заяви на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, укладено кредитний договір № 200753601701. На підставі кредитного договору № 200753601701, [PERSON] надано картку з кредитним лімітом в сумі 5 000, 00 грн., ліміт в подальшому збільшено до 43\~151, 02 грн. (а.с. 24 т. 1). Згідно до розрахунку заборгованості за вказаним договором, та виходячи з позовних вимог, АТ «Перший український міжнародний Банк» просило стягнути з відповідача [PERSON] заборгованість за кредитним договором на загальну суму 64 970, 58 грн., яка склалася за кредитом 43 151, 02 грн., процентами за користування кредитними коштами 21\~819, 56 грн. Суд погоджується з вимогами Банку про наявність у відповідача зобов`язань щодо погашення заборгованості, яка утворилася за основною сумою боргу. Водночас вирішуючи позовні вимоги Банку щодо стягнення з [PERSON] заборгованості за вказаним кредитним договором у вигляді прострочених відсотків за користування кредитними коштами, суд зазначає наступне. Відповідно до частин першої, другої статті 207\~ЦК\~України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628\~ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою\~статті 638 ЦК України\~встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526\~ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої\~статті 1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша\~статті 1048 ЦК України). Частиною другою\~статті 1054 ЦК України\~встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно із частиною першою\~статті 633 ЦК України\~публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом\~статті 634 цього Кодексу\~договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків конструкцію договору приєднання, його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ «ПУМБ»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому вони повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей\~633,\~634 ЦК України\~можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. За змістом\~статті 1056-1 ЦК України\~в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Таким чином, в разі укладення кредитного договору відсотки за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення, яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення, яких визначаються сторонами в самому договорі). Водночас у заяві на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб у АТ «Перший український міжнародний банк» від 22.12.2016 року відсоткова ставка не зазначена. Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (суму, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за відсотками за користування кредитними коштами. Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі її розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 22.12.2016 року, посилався на Публічну пропозицію ПАТ «ПУМБ» на укладення договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб в АТ «Перший український міжнародний банк». При цьому, позивачем не надано доказів на підтвердження того, що саме цю Публічну пропозицію ПАТ «ПУМБ» на укладення договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, розумів відповідач, ознайомлювався і погодився з ними, підписуючи заяву на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати відсотків за користування кредитними коштами, та зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Публічні пропозиції ПАТ «ПУМБ» на укладення договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, відсутність у заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Таким чином, Публічні пропозиції ПАТ «ПУМБ» на укладення договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, які містяться в матеріалах даної справи не визнаються відповідачем та не містять його підпису, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 22 грудня 2016 року шляхом підписання заяви. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати відсотків за користування кредитними коштами (правова позиція, викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, провадження № 14-131цс19). За таких умов, вимоги в частині стягнення з відповідача заборгованості за відсотками за користування кредитом є безпідставними, оскільки позивачем не доведено укладення договору на таких умовах (аналогічна правова позиція, викладена в постанові Верховного Суду від 29.03.2024 року у справі № 336/1265/21). Позивач, окрім відсотків, просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитом (тіло) в розмірі 43 151, 02 грн. З розрахунку заборгованості та виписки вбачається, що частину грошових коштів, сплачених відповідачем позивач зарахував на погашення відсотків, які були неправомірно нараховані, - 28\~172, 79 грн., а тому виходячи з того, що тіло кредиту складає 43 151, 02 грн. (43 151, 02 грн. 28\~172, 79 = 14\~978, 23 грн.) (а.с. 87- 98 т. 1). Отже, за вказаним кредитним договором з відповідача підлягає стягненню 14\~978, 23 грн., заборгованість за тілом кредиту. При цьому, суд відхиляє в цій частині доводи представника відповідача щодо безпідставного збільшення кредитного ліміту, відсутність належних доказів на підтвердження збільшення ліміту, оскільки з виписки по особового рахунку відповідача № [NUMBER] (належність якого ставить під сумнів представник), вбачається, що цей рахунок належить саме [PERSON] , останній активно користувався кредитними коштами, у тому числі і у збільшеному ліміті. Враховуючи, що банком відкрито саме кредитну лінію, шляхом встановлення певного ліміту на кредитку картку, то суми цього ліміту та ставки збільшувались поступово (а.с. 112-180 т. 1). По кредитному договору від 21.12.2018 року за № 1001203323901. 21.12.2018 р. між Акціонерним товариством «Перший Український Міжнародний Банк» та [PERSON] , шляхом підписання заяви на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та паспорту споживчого кредиту, укладено кредитний договір № 1001203323901. На підставі кредитного договору № 1001203323901, [PERSON] надано кредит в розмірі 23 609, 87 грн., зі сплатою процентів за користування кредитом в розмірі 0,01 % на рік, та комісією за обслуговування кредитної заборгованості в розмірі 1,99 % на рік, строк кредитування 36 місяців (а.с. 14, 15 т. 1). Згідно до розрахунку заборгованості за вказаним договором, та виходячи з позовних вимог, АТ «Перший український міжнародний Банк» просив стягнути з відповідача [PERSON] заборгованість за кредитним договором на загальну суму 18 239, 32 грн., яка склалася за кредитом 11 149, 90 грн., процентами за користування кредитними коштами 4, 00 грн., комісією - 7 085, 42 грн. Погоджуючись з вимогами Банку щодо наявної у відповідача заборгованості за тілом кредиту та відсотками, суд між тим вважає, що у задоволенні позовних вимог в частині стягнення комісії, слід відмовити з наступних підстав. 10 червня 2017 року набув чинності Закон України «Про споживче кредитування», у зв`язку з чим у Законі України\~«Про захист\~прав споживачів» статтю 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування». Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1\~Закону України\~«Про споживче\~кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту. За частиною другою статті 8\~Закону України\~«Про споживче\~кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Таким чином, Законом України\~«Про споживче\~кредитування» передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту. Вказане узгоджується із висновками Великої Палати Верховного Суду в постанові від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19. Разом з тим, відповідно до частин першої-другої, п`ятої статті 18\~Закону України\~«Про захист\~прав споживачів» (у редакції станом на дату укладення договору в цій справі) продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Згідно з частиною 6 статті 12\~Закону України\~«Про споживче\~кредитування» споживач не зобов`язаний сплачувати кредитодавцю будь-які платежі, не зазначені у договорі про споживчий кредит. До загальних засад цивільного законодавства належать справедливість, добросовісність та розумність (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України). Дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними, тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Так, в пункті 4 Заяви № 1001203323901 на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб від 21.12.2018 зазначено, що щомісячна комісія за обслуговування кредиту визначена у розмірі 1,99% від суми кредиту. Загальний розмір комісії складає 7 085, 42 грн. Встановивши у Кредитному договорі № 1001203323901 сплату комісійної винагороди за обслуговування кредиту щомісячними платежами, що у загальному розмірі складає 7 085, 42 грн, банк не повідомив, які саме послуги за вказану плату надаються позичальнику. Розмір такої комісійної винагороди з огляду на обставини справи (зокрема, розмір кредиту та процентів) вносить істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживачу, що в сукупності свідчить про те, що оспорювані умови кредитного договору є несправедливими. Таким чином, положення пункту 4 Кредитного договору № 1001203323901 щодо обов`язку позичальника щомісяця сплачувати плату за обслуговування кредиту є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Аналогічні правові висновки викладені в постановах Верховного Суду від 30 листопада 2023 року в справі № 216/7637/21, від 09 лютого 2024 року в справі № 337/3703/22, постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 листопада 2023 року в справі № 204/224/21. Відповідно до положень ч. 4 ст.\~263\~ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Суд також враховує правову позицію Великої Палати Верховного Суду висловлену в постанові від 13.07.2022 у справі № 496/3134/19 щодо наслідків укладення договору споживчого кредиту, який передбачає право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту. У кредитних відносинах економічною метою кредитодавця є повернення суми кредиту та одержання процентів за користування кредитом. Кредитодавець заінтересований у своєчасному виконанні позичальником обов`язків за кредитним договором, для чого позичальник має бути поінформований про строки i суми належних платежів. Закон України\~«Про споживче\~кредитування» розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.11\~Закону України\~«Про споживче\~кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит. Згідно до ч. 5 ст.\~12\~Закону України\~«Про споживче\~кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України\~«Про споживче\~кредитування» (10.06.2017), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті\~11, частини п`ятої статті\~12 Закону України «Про споживче кредитування». Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 21.10.2020 у справі №\~194/1387/19. Таким чином, вимоги Банку у частині стягнення заборгованості за кредитним договором № 1001203323901 від 21.12.2018 за комісією за обслуговування кредиту у сумі 7\~085,42 грн., є необґрунтованими і задоволенню не підлягають. З огляду на вказане, суд доходить висновку, що у задоволенні позову в частині стягнення комісії за обслуговування кредиту у вищевказаній сумі (7\~085,42 грн.) слід відмовити. З наданого позивачем розрахунку заборгованості та виписок по особовому рахунку встановлено, що відповідачем за період користування кредитними коштами було направлено на погашення прострочених комісій 8\~528, 92 грн. (а.с. 79-82 т. 1). З огляду на те, що умови договору, а саме п. 4 Кредитного договору, яким визначено комісію за обслуговування кредиту щомісячно у розмірі 1,99% від суми кредиту, є нікчемними, то необхідно застосувати його наслідки та здійснити перерахунок заборгованості за кредитним договором. Суд може застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину з власної ініціативи. З огляду на вищевказане, сплачену відповідачем на погашення прострочених комісій суму у розмірі 8\~528, 92 грн., необхідно вирахувати з суми основної заборгованості за тілом кредиту, а відтак, розмір боргу в цій частині підлягає зменшенню до 2\~620, 98 грн. (11\~149, 90 грн. 8\~528, 92 грн.). Отже, за вказаним кредитним договором з відповідача підлягає стягненню 2\~620, 98 грн. заборгованість за тілом кредиту та 4, 00 грн. заборгованість за відсотками. По кредитному договору від 20.06.2019 року за № 1001338316901. 20.06.2019 р. між Акціонерним товариством «Перший Український Міжнародний Банк» та [PERSON] , шляхом підписання заяви на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та паспорту споживчого кредиту, укладено кредитний договір № 1001338316901. На підставі кредитного договору № 1001338316901, [PERSON] надано кредит в розмірі 14 916, 00 грн., зі сплатою процентів за користування кредитом в розмірі 0,01 % на рік, та комісією за обслуговування кредитної заборгованості в розмірі 2,99 % на рік, строк кредитування 24 місяці (а.с. 19, 20 т. 1). Згідно до розрахунку заборгованості за вказаним договором, та виходячи з позовних вимог, АТ «Перший український міжнародний Банк» просив стягнути з відповідача [PERSON] заборгованість за кредитним договором на загальну суму 13 881, 23 грн., яка склалася за кредитом 8 079, 86 грн., процентами за користування кредитними коштами 2,80 грн., комісією - 5 798, 57 грн. Суд вважаючи вимоги щодо заборгованості за тілом кредиту та відсотками обґрунтованими, водночас не погоджується з вимогами Банку щодо наявної у [PERSON] комісії, виходячи з положень закону наведених вище. Так, зокрема в пункті 4 Заяви № 1001338316901 на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб від 20.06.2019, щомісячна комісія за обслуговування кредиту визначена у розмірі 2,99 % від суми кредиту. Загальний розмір комісії складає 5 798, 57 грн. Встановивши у Кредитному договорі № 1001338316901 сплату комісійної винагороди за обслуговування кредиту щомісячними платежами, що у загальному розмірі складає 5 798,57 грн., банк не повідомив, які саме послуги за вказану плату надаються позичальнику. Таким чином, положення пункту 4 Кредитного договору № 1001338316901 щодо обов`язку позичальника щомісяця сплачувати плату за обслуговування кредиту є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». З огляду на вказане, суд доходить висновку, що у задоволенні позову в частині стягнення комісії за обслуговування кредиту у вищевказаній сумі (5 798, 57 грн.), необхідно відмовити. З наданого позивачем розрахунку заборгованості та виписок по особовому рахунку встановлено, що відповідачем за період користування кредитними коштами було направлено на погашення прострочених комісій 4\~905, 89 грн. (а.с. 83-86 т. 1). З огляду на те, що умови договору, а саме, п. 4 Кредитного договору, яким визначено комісію за обслуговування кредиту щомісячно у розмірі 2,99% від суми кредиту, є нікчемними, то необхідно застосувати його наслідки та здійснити перерахунок заборгованості за кредитним договором. Суд може застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину з власної ініціативи. З огляду на вищевказане, сплачену відповідачем на погашення прострочених комісій суму у розмірі 4\~905, 89 грн., необхідно вирахувати з суми основної заборгованості за тілом кредиту, а відтак, розмір боргу в цій частині підлягає зменшенню до 3\~173, 97 грн. (8\~079, 86 грн. 4\~905, 89 грн.). Отже, за вказаним кредитним договором з відповідача підлягає стягненню 3\~173, 97 грн. заборгованість за тілом кредиту та 2,80 грн. заборгованість за відсотками. Щодо аргументів представника відповідача про сплив строку позовної давності, то суд зазначає наступне. Згідно з положеннями статті 256\~ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Статтею 257\~ЦК\~України визначено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у\~ст. ст. 252-255 ЦК України. Відповідно до\~ст. 253 ЦК України\~перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Тобто, новий строк позовної давності (після його переривання) починає свій перебіг наступного дня після пред`явлення позову. При цьому початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припинення дії договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач (частини перша та друга\~статті 264 ЦК України). Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується (частина третя вказаної статті). Отже, переривання перебігу позовної давності передбачає, що внаслідок вчинення певних дій (або підтвердження визнання боржником боргу чи іншого обов`язку, або подання кредитором позову до одного чи кількох боржників) перебіг відповідного строку, що розпочався, припиняється. Після такого переривання перебіг позовної давності розпочинається заново з наступного дня після підтвердження визнання боржником боргу чи іншого обов`язку або після подання кредитором позову до одного чи кількох боржників (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 23 травня 2018 року у справі № 663/2070/15-н). Крім того, згідно з п. 5 Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (СОVID-19)» Розділ «Прикінцеві\~та перехідні\~положення» Цивільного\~кодексу\~України доповнено пунктами 12-14 такого змісту: «12. Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (СОVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Постановою Кабінету\~Міністрів України\~«Про запобіганняпоширенню\~на території\~України гострої\~респіраторної хвороби\~COVID-19,\~спричиненої коронавірусом\~SARS-CoV-2»\~від\~11.03.2020\~№\~211 карантин було встановлено з 12 березня 2020 року до 22 травня 2020 року на всій території України, який в подальшому неодноразово продовжувався і діяв до 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 року. 24 лютого 2022 року строком на 30 діб в Україні було введено воєнний стан відповідно до Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», який в подальшому неодноразово продовжувався та діє і на даний час. Судом встановлено, що відповідачем останні платежі за вказаними кредитними договорами здійснювались у 2020 році, а тому враховуючи оплати здійснені відповідачем, строк дії договорів, а також беручи до уваги продовження строків на період дії карантину та воєнного стану, позивачем під час звернення до суду з вказаним позовом не порушено строків позовної давності. Не вбачає суд і будь-яких порушень зі сторони позивача щодо об`єднання в одному позові вимог за декількома кредитними договорами. З урахуванням наведених мотивів, позов підлягає частковому задоволенню. У зв`язки з тим, що позовні вимоги задоволено частково, стягненню підлягає судовий збір у розмірі 648, 00 грн., з відповідача на користь позивача.

Outcome: partial