Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-12 00:00:00

Представник товариства з обмеженою відповідальністю «Іннова Фінанс» (ТОВ «Іннова Фінанс») звернувся до суду з позовом в якому просить стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача заборгованість за договором про надання грошових коштів у позику №2905460224 від 01.02.2024 в розмірі 43358,40 грн. та судовий збір в сумі 2422,40 грн. Свої вимоги позивач мотивує тим, що 01.02.2024 року між ТОВ «Іннова Фінанс» та [PERSON] укладено договір про надання грошових коштів у позику №2905460224. Вказаний договір був укладений в письмовій формі у вигляді електронного документа, створеного та підписаного згідно з вимогами, визначеними Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг», а також з урахуванням особливостей, передбачених ст.3,11,12 Закону України «Про електронну комерцію». За умовами договору позикодавець надав позичальнику позику на суму 6000,00 гривень шляхом перерахунку на банківський рахунок (банківську картку) на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник взяв на себе зобов`язання повернути позику у погоджений умовами договору строк або достроково та сплатити проценти за користування позикою, нараховані згідно п.1.3, п.1.4 та/або п.1.6 цього договору, його додатків. Умовами вказаного договору позики передбачено: тип позики - кредит; мета отримання кредиту - для власних потреб, не пов`язаних з підприємницькою діяльністю, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника; строк позики (строк дії договору) 30 днів; дисконтна (знижена) процентна ставка (застосовується у відповідності до умов програми лояльності ТОВ «Іннова Фінанс») 1,25% на день (456,25% річних); процентна ставка позаакційна (базова) 2,5% на день (912,5% річних) фіксована; дата надання позики 01.02.2024; дата повернення позики 02.03.2024. Позикодавець свої зобов`язання виконав в повному обсязі та надав відповідачу грошові кошти в розмірі 6000,00 грн. Відповідач всупереч умовам договору позики свої зобов`язання за договором належним чином не виконав, суму позики не повернув, проценти за користування грошовими коштами не сплатив, внаслідок чого станом на день звернення до суду з даною позовною заявою, має заборгованість перед позивачем у розмірі 43358,40 грн., з яких: 6000,00 грн. заборгованість за тілом кредиту; 37358,40 грн. заборгованість за процентами, які нараховані по 26.11.2024 включно (6000 х 2,5% х 300). Оскільки в порушення умов договору відповідач у встановлені строки кредит та інші передбачені договором платежі не сплатив, позивач був вимушений звернутись з цим позовом до суду. В позовній заяві позивачем заявлено про розгляд справи без участі представника позивача. Відповідач, в судове засідання не з`явилась, позовні вимоги не визнає в повному обсязі, у задоволенні позову поросить відмовити з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву. Суд, дослідивши письмові докази, долучені до матеріалів справи, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 01.02.2024 року між товариством з обмеженою відповідальністю «Іннова Фінанс» (Позикодавець) та [PERSON] (Позичальник) був укладений договір про надання грошових коштів у позику №2905460224. Відповідно до п.1 Договору позики Позикодавець зобов`язується надати Позичальнику Позику на суму у розмірі: 6000,00 гривень шляхом перерахунку на банківський рахунок (банківську картку) на умовах строковості, зворотності, платності, а Позичальник зобов`язується повернути Позику у погоджений умовами Договору строк або достроково та сплатити проценти за користування Позикою, нараховані згідно п.1.3., п.1.4. та/або 1.6. цього Договору, його додатків. Згідно з\~п.\~1.1.4\~договору позики,\~протягом строку\~дії договору\~(п.\~1.2\~договору позики),\~який становить\~30\~днів,\~нарахування процентів\~здійснюється за\~дисконтною процентною\~ставкою в\~розмірі 1,25%\~від суми\~позики за\~кожен день\~користування.\~Позаакційна (базова)\~процентна ставка\~становить 2,5%\~на день,\~яка фактично\~перераховується з\~першого дня\~позики (п.1.6\~договору позики). Дата надання позики\~01.02.202 року; дата повернення позики\~02.03.2024 року. Строк дії договору позики, визначений у п.1.2, охоплює весь період, протягом якого сторони здійснюють свої права та виконують обов`язки за договором, але не раніше повного виконання сторонами своїх зобов`язань. Він визначається як період від дати отримання позичальником позики до фактичної дати повернення позики, процентів за дисконтною та/або позаакційною (базовою) процентними ставками, штрафних санкцій у разі невиконання умов договору та інших нарахувань, передбачених договором (п.5.2 договору позики). Позивач свої зобов`язання виконав в повному обсязі та надав відповідачу грошові кошти в розмірі 6000,00 гривень, що підтверджується Довідкою про перерахування коштів. Пункт 4.9 укладеного договору передбачає укладення додаткової угоди, якою продовжується строк дії відповідного договору та здійснення пролонгації за зверненням Позичальника, однак, матеріали справи не містять доказів того, що відповідач звертався до ТОВ «Іннова Фінанс» із пропозицією продовжити строк дії договору позики та/або вчиняв інші дії, які можуть свідчити про пролонгацію договору. Відтак, в спірних правовідносинах строк дії укладеного договору позики, встановлений пунктом 1.2 вказаного договору залишився не змінним, та складає 30 днів, - до 02.03.2024. Пункт 1.6 договору позики викладено та погоджено сторонами в такій редакції: «У випадку користування позикою понад строк, встановлений п.1.2 договору, з наступного дня після спливу строку, зазначеного в п.1.2 цього договору, умови щодо нарахування процентів за дисконтною процентною ставкою у розмірі 1,25% на день (з урахуванням Програми Лояльності ТОВ «Іннова Фінанс», Правил акції ТОВ «Іннова Фінанс» «Повторний кредит») перераховуються, і до взаємовідносин між сторонами застосовується позаакційна (базова) процентна ставка в розмірі 2,5% на день від суми позики за кожен день користування позикою». Згідно наданого розрахунку заборгованості, у зв`язку з неналежним виконанням зобов`язань, відповідач має заборгованість в розмірі 43358,40 грн., з яких: 6000,00 грн. заборгованість за тілом кредиту; 37358,40 грн. заборгованість за процентами (6000 х 2,5% х 300, проценти нараховувалися по 26.11.2024 року включно). При цьому, в розрахунку зазначено про сплату позичальником коштів в загальному розмірі 7641,60 грн. У відповіді на відзив позивач зазначив, що відповідачем проведена часткова сплата за Договором про надання грошових коштів у позику № 2905460224 від 01.02.2024 на загальну суму 7641 грн. 60 коп., з якої даними зарахуваннями погашено проценти. Відповідно до ч.1, 2 ст.207 ЦК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Приписами ст.ст.626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Положеннями ч.1 ст.638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. При цьому, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (ч.1 ст.509 ЦК України). Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 ЦК України, зокрема, з договорів. Із змісту ст.526 ЦК України вбачається, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК України). Згідно із ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів установлюються договором. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст.1054 ЦК України). Згідно з ч.1, 2 ст.1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст.1055 ЦК України). Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст.610 ЦК України). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч.1 ст.612 ЦК України). Відповідно до п.3 ч.1 ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Так, ч.1 ст.625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Між тим, за змістом ст.599 ЦК України, виконання зобов`язання, проведеного належним чином, припиняє його. Відповідно до п.4 ч.2 ст.6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» договір про надання фінансових послуг укладається виключно в письмовій формі: у паперовому вигляді; у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг»; шляхом приєднання клієнта до договору, який може бути наданий йому для ознайомлення у вигляді електронного документа на власному веб-сайті особи, яка надає фінансові послуги, та/або (у разі надання фінансової послуги за допомогою платіжного пристрою) на екрані платіжного пристрою, який використовує особа, яка надає фінансові послуги; в порядку, передбаченому Законом України «Про електронну комерцію» від 03.09.2015 року №675-VIII. Виходячи з вищенаведених приписів ЦК України, суд звертає увагу, про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі ЦК України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що відповідає письмовій формі правочину (ст.ст.205, 207 ЦК України). Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року №127/33824/19. Отже юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Допустимість електронного документа як доказу не може заперечуватися виключно на підставі того, що він має електронну форму (ст.8 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг»). З матеріалів справи вбачається, що відповідач через особистий кабінет на веб-сайті позикодавця подав заявку на отримання позики за умовами, які вважав зручними для себе, та підтвердив їх. Після цього позикодавець надіслав відповідачу одноразовий ідентифікатор у вигляді SMS-коду на зазначений номер телефону. Використання цього коду слугувало підтвердженням підписання договору позики. Уклавши цей договір на визначених у ньому умовах, відповідач підтвердив свою згоду та взяв на себе зобов`язання виконувати його умови. Згідно з положеннями договору, кошти надавалися позичальнику у безготівковій формі шляхом перерахування на банківську картку, зазначену нею під час оформлення фінансового кредиту. Таким чином, відповідачу було надано позику на умовах строковості, зворотності та платності. Відповідно до умов договору позики, відповідач зобов`язаний повернути отриману позику, а також сплатити проценти за користування позикою в порядку та на умовах, визначених цим договором. З урахуванням вищенаведеного, позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Іннова Фінанс» щодо стягнення заборгованості за договором позики №2905460224 від 01.02.2024 підлягають частковому задоволенню. Розглядаючи питання щодо стягнення процентів за користування позикою, суд зазначає наступне. Як вже зазначалося вище, відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України, позикодавець має право на отримання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір та порядок сплати процентів визначаються договором. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати позичальнику грошові кошти (кредит) у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник, у свою чергу, зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст.1054 ЦК України). Згідно з ч.1, 2 ст.1056-1 ЦК України, процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Її тип визначається кредитним договором. Розмір процентів, порядок їх нарахування та виплати залежать від кредитного ризику, виду забезпечення, строку користування кредитом, ринкових умов та інших факторів. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Недотримання цієї вимоги робить договір нікчемним (ст.1055 ЦК України). Порушенням зобов`язання є його невиконання або неналежне виконання (ст.610 ЦК України). Позичальник вважається таким, що прострочив виконання зобов`язання, якщо не приступив до його виконання або не виконав його у строк, встановлений договором чи законом (ч.1 ст.612 ЦК України). Відповідно до правових висновків, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року (справа №444/9519/12, провадження №14-10цс18), від 4 липня 2018 року (провадження №14-154цс18) та від 31 жовтня 2018 року (провадження №14-318цс18), право кредитодавця на нарахування процентів за користування кредитом припиняється після спливу строку кредитування або після пред`явлення позичальнику вимоги відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України. Цю правову позицію підтвердила і Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05 квітня 2023 року (справа №910/4518/16), зазначивши, що проценти можуть нараховуватися лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Встановлено, що відповідач не звертався до ТОВ «Іннова Фінанс» із проханням продовжити строк користування позикою. А отже, строк дії укладеного договору позики, встановлений пунктом 1.2 вказаного договору залишився не змінним, та складає 30 днів, - до 02.03.2024. Але,\~згідно п.1.6 договору позики, у випадку користування позикою понад строк, встановлений п.1.2 договору, з наступного дня після спливу строку, зазначеного в п.1.2 цього договору, умови щодо нарахування процентів за дисконтною процентною ставкою у розмірі 1,25% на день перераховуються, і до взаємовідносин між сторонами застосовується позаакційна (базова) процентна ставка в розмірі 2,5% на день від суми позики за кожен день користування позикою з першого дня дії договору. Згідно з розрахунком заборгованості, що заявлений позивачем, загальна сума, заявлена до стягнення, становить 43358,40 грн., з яких: 6000,00 грн. заборгованість за тілом кредиту; 37358,40 грн. заборгованість за процентами (6000 х 2,5% х 300, проценти нараховувалися по 26.11.2024 року включно). З цього випливає, що після закінчення строку дії договору проценти продовжували нараховуватися. Позивач нарахував проценти не лише за період користування позикою, а й за період (300 днів) після завершення строку дії договору, що є неправомірним. Однак, оскільки строк договору тривав 30 днів, проценти можуть бути нараховані лише в межах цього періоду (ч.2 ст.1050 ЦК України). Виходячи з суми позики (6000,00 грн.), узгодженої процентної ставки (2,5% на день) та строку договору (30 днів), розмір процентів складає: 6000 грн. ? 2,5% ? 30 = 4500,00 грн. Таким чином, загальний розмір заборгованості становить 10500,00 грн. (6000,00 грн. тіло кредиту, 4500,00 грн. заборгованість за процентами). З урахуванням сплачених позичальником коштів в загальному розмірі 7641,60 грн., що не заперечується позивачем, суд приходить до висновку, що загальний розмір заборгованості, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача становить 2858,40 грн. (10500,00 грн. 7641,60 грн.). Відповідно до\~вимог ст.141\~ЦПК України та ст.4\~Закону України\~«Про судовий\~збір» з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а саме в сумі 159,70 грн. (2422,40 грн. х 2858,40 грн. / 43358,40 грн.). Враховуючи викладене,

Outcome: partial