Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-16 00:00:00

позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить стягнути з відповідача на свою користь грошові кошти в сумі 129\~946,61 гривень, які складаються з: безпідставно набутих грошових коштів в сумі 108\~540 гривень, комісії за перерахування безпідставно набутих грошових коштів в сумі 3\~689,39 гривень, інфляційного збільшення на суму безпідставно отриманих коштів в сумі 10\~498,18 гривень, штрафних санкцій (процентна ставка 3% річних) в сумі 2\~219,04 гривень. Позов обґрунтовує тим, що з червня 2022 року вона перебувала у шлюбі з відповідачем. 22.02.2023 відповідач усиновив її дитину від першого шлюбу [PERSON] [INFO] , також мають спільного сина [PERSON] , [INFO] , які проживають разом із нею та знаходяться на її повному утриманні. На початку травня 2024 року відповідач запропонував їй на спільні грошові кошти придбати транспортний засіб для родини, для цього їй необхідно лише перерахувати відповідачу грошові кошти, а далі останній сам придбає транспортний засіб та зареєструє його в сервісному центрі МВС України. Здійснила перерахування зі свого карткового рахунку [NUMBER] у АТ КБ «ПРИВАТБАНК» на карткові рахунки відповідача: картковий рахунок № [NUMBER] у AT «ОЩАДБАНК», картковий рахунок № [NUMBER] у AT «А-БАНК», віртуальний картковий рахунок № [NUMBER] у monobank/Universal Bank. Грошові кошти перераховувалися частинами: 25.05.2024 у сумі 29\~145 гривень, комісія за перерахування склала 1\~002,99 гривні, 25.05.2024 у сумі 11\~055 гривень, комісія за перерахування склала 386,65 гривень, 25.05.2024 у сумі 20\~100 гривень, комісія за перерахування склала 703 гривні, 28.05.2024 у сумі 10\~050 гривень, комісія за перерахування склала 351,50 гривня, 29.05.2024 у сумі 5\~025 гривень, комісія за перерахування склала 175,75 гривень, 30.05.2024 у сумі 10\~050 гривень, комісія за перерахування склала 351,50 гривня, 31.05.2024 у сумі 20\~100 гривень, комісія за перерахування склала 703 гривні, 28.09.2024 у сумі 3\~015 гривень, комісія за перерахування склала 15 гривень. Таким чином на карткові рахунки відповідача нею було перераховано кошти в загальному розмірі 108\~540 гривень та ще додатково було сплачено комісії за перерахування таких коштів в сумі 3\~689,39 гривень. Час йшов ані транспортного засобу або грошових коштів на нього відповідач не повертав позивачці. При цьому відповідач запевняв її, що він вже придбав транспортний засіб та той знаходиться на ремонті. З жовтня 2024 року стосунки з відповідачем погіршилися, відповідач почав не рахуватися з її інтересами, не вважав за потрібне обговорювати усі сімейні питання з нею, відповідач також почав вживати алкогольні напої. В січні 2025 року відповідач зібрав свої речі та переїхав проживати на адресу своєї реєстрації. Нещодавно їй стало відомо, що відповідачем були вчиненні численні адміністративні правопорушення за частиною третьою статті 172-20 КУпАП, частиною першою статті 130 КУпАП, частиною п`ятою статті 126 КУпАП. Рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 19.03.2025 у справі № 337/893/25 було розірвано шлюб між нею та відповідачем. 27.05.2025 звернулася до відповідача з претензією-вимогою про повернення безпідставно отриманих грошових коштів в сумі 108\~540 гривень та повернення грошових коштів комісії за перерахування коштів в сумі 3\~689,39 гривень, відповідь на яку не отримала. На день звернення до суду відповідач не здійснив будь-яких дії з повернення безпідставно отриманих грошових коштів у сумі 108\~540 гривень до неї, тобто відповідач проігнорував усі її законі вимоги про повернення безпідставно отриманих грошових коштів, тому вона вимушена звернутися до суду з позовом. Нормативно обґрунтовуючи свої вимоги, посилається на статтю 1212 ЦК України та зазначає, що грошові кошти в сумі 108\~540 гривень були набуті відповідачем безпідставно та їй добровільно не повернуті. Має право на стягнення інфляційних втрат та 3% річних, передбачених статтею 625 ЦК України, а саме інфляційного збільшення на суму безпідставно отриманих коштів в сумі 10\~498,18 гривень та штрафних санкцій (процентна ставка 3% річних) в сумі 2\~219,04 гривень. Представник відповідача адвокат Жидкова Л.І. подала відзив на позов, в якому просила відмовити у його задоволенні. Зазначила, що з кінця 2023 року по теперішній час позивачка не працює, знаходиться у відпустці по догляду за дитиною до трьох років та, як вона зазначає у своєму позові про стягнення аліментів на утримання дітей, отримує тільки державну допомогу в сумі 860 гривень. В сім`ї працював тільки відповідач та утримував сім`ю. На рахунок № [NUMBER] в AT «ОЩАДБАНК» надходила заробітна плата відповідача. Відповідач віддав банківську картку цього рахунку позивачці та вона могла розпоряджатись коштами з його картки на свої потреби. Він також знімав кошти з цієї картки за допомогою гаманця у мобільному телефоні. При цьому він знаходився на службі в м. Києві, а позивачка знаходилась у м. Запоріжжі та в один день з невеликим проміжком у часі вони могли користуватись вказаним рахунком та знімати кошти. За вказаний період на вказаний банківський рахунок надійшло нарахованої заробітної плати в сумі 1\~221\~977,06 гривень, витрати за вказаним рахунком складають у тому числі і стягнення за виконавчими провадженими державної виконавчої служби 1\~929\~443,66 гривні. У м. Запоріжжі, за підрахунками відповідача, позивачкою було знято сумами, які перевищувати 5\~000 гривень, більше 345\~000 гривень. Невеликі суми, сумі менше 5\~000 гривень, які витрачала позивачка в м. Запоріжжя, відповідач не рахував, але це відбувалось майже кожного дня. Позивачкою не надано доказів походження у неї суми коштів, які вона вислала відповідачу на його потреби, в тому числі, і на потреби по службі. Більше того, 24.05.2024 разом із своїм братом [PERSON] продав квартиру [ADDRESS] за 412\~500 гривень, частина коштів знаходились у позивачки та вказані кошти були йому надіслані на його прохання. Згідно з випискою з карткового рахунку позивачки [NUMBER] в AT КБ «ПРИВАТБАНК», остання готівкою поповнила свій рахунок 24.05.2024 на суму 80\~000 гривень та 40\~000 гривен, а тільки потім відправила кошти відповідачу 25.05.2024. Як вказано в позові позивачки до відповідача про стягнення аліментів: «Шлюбні відносини між сторонами фактично припиненні з січня 2025 року». Аналіз вказаних доказів дає підстав стверджувати про те, що позивачка не відправляла відповідачу безпідставно її особисті власні кошти та підстав для звернення до суду з цим позовом у неї немає. Позивачка подала\~заперечення на\~відзив,\~який суд\~приймає до\~уваги як\~відповідь на\~відзив.\~Зазначила,\~що не\~погоджується із\~твердженням відповідача\~з приводу\~того,\~що працював\~тільки він,\~а вона\~отримувала лише\~державну допомогу\~в сумі\~860\~гривень на\~дитину,\~та відповідач\~особисто утримував\~сім`ю,\~оскільки постійно\~щомісячно допомагали\~та і\~зараз допомагають\~фінансово її\~батьки.\~Відповідач у\~відзиві повідомляє\~про продаж\~частини свої\~квартири за\~адресою:\~ [ADDRESS] та\~отримання ним\~грошових коштів\~у сумі\~412\~500\~гривень,\~але будь-яких\~доказів отримання\~позивачкою таких\~грошових коштів\~від нього\~суду не\~надано,\~навпаки після\~продажу частини\~квартири грошові\~кошти отриманні\~відповідачем за\~її продаж\~останній поклав\~на свій\~депозитний рахунок\~у AT\~«ОЩАДБАНК».\~Також відповідач\~зазначає про\~спільне користування\~його рахунком\~№ [NUMBER] \~у AT\~«ОЩАДБАНК» та\~спільні витрати\~з нього,\~але в\~даному позові\~розглядається саме\~перерахування кредитних\~грошових коштів\~з карткового\~рахунку [NUMBER] \~у АТ\~КБ «ПРИВАТБАНК»,\~який належить\~їй.\~Картковий рахунок\~ [NUMBER] \~у АТ\~КБ «ПРИВАТБАНК»\~має кредитний\~ліміт 100\~000\~гривень.\~Усього витрат\~ 386\~698,65\~гривень,\~усього надходжень\~ 283\~009,77\~гривень.\~Різниця між\~надходженнями на\~картковий рахунок\~складає 103\~688,988\~гривень,\~тобто за\~кредитним лімітом\~картковий рахунок\~в мінусі\~на 103\~688,988\~гривень.\~Грошові кошти\~в загальному\~розмірі 108\~540\~гривень,\~які вона\~перерахувала відповідачу\~були виключно\~кредитними коштами\~з її\~карткового рахунку\~ [NUMBER] \~у АТ\~КБ «ПРИВАТБАНК»\~та які\~належать АТ\~КБ «ПРИВАТБАНК»,\~ці грошові\~кошти не\~є грошовими\~коштами відповідача,\~як це\~він бажає\~показати та\~надає виписку\~по рахунку. Внаслідок перерахування відповідачу нею грошових коштів та не повернення їх з боку відповідача вона вимушена сплачувати грошові кошти в сумі від 5\~000 гривень до 6\~000 гривень щомісячно для погашення суми кредитних коштів, які перерахувала відповідачу і які він не повернув. Грошові кошти, про які відповідач зазначає в відзиві, вносились нею на її картковий рахунок [NUMBER] у АТ КБ «ПРИВАТБАНК» 24.05.2024 в сумі 40\~000 гривень та 80\~000 гривень з метою повернення кредитних коштів, які вона перераховувала відповідачу раніше на його різні потреби зі своєї кредитної карти і відповідач їх повертав. Надала грошові кошти відповідачу для визначеної мети, але згодом стосунки погіршились, та відпала необхідність придбання транспортного засобу, тому відповідач повинен був повернути їй ці грошові кошти для погашення кредиту, але відповідач цього не зробив та всіляко ухиляється від повернення кредитних коштів, таким чином вважає, що відповідачу було безпідставно перераховано грошові кошти у сумі 108\~540 гривень з її кредитної картки. Бажає здійснити захист своїх прав шляхом застосування кондикційного позову. Представник відповідача\~адвокат Жидкова\~Л.І.\~подала заперечення,\~в яких\~наполягала на\~обставинах,\~викладених у\~відзиві,\~а також\~пояснила,\~що необхідності в наданні допомоги позивачці з боку її батьків під час сумісного проживання не було у зв`язку із тим, що вона користувалась карткою карткового рахунку відповідача № [NUMBER] в АТ «ОЩАДБАНК», на який надходила його заробітна плата. Позивачка ні в позові, ні в своїх заперечення, так і не повідомляє про походження спірних коштів. Картковий рахунок [NUMBER] позивачка використовувала, як зараз стало відомо, для різних потреб. Поновлення вказаного рахунку готівкою відбувалось тільки за рахунок коштів відповідача. З карткового рахунку № [NUMBER] в АТ «ОЩАДБАНК» картки 14.02.2024 було знято готівки в 15.42 години 30\~000 гривень та поповнено готівкою картковий рахунок позивачки [NUMBER] в АТ КБ «ПРИВАТБАНК» в 16.10 години на 9\~200 гривень. Баланс карткового рахунку позивачки став 9\~200 гривень без боргів. В подальшому позивачка зі свого карткового рахунку переказує сторонній особі [PERSON] 11.03.2024 кошти в сумі 27\~000 гривень, 11.03.2024 знімає зі свого карткового рахунку в сумі 10\~050 гривень двічі, 12.03.2024 в сумі 10\~050 гривень та інші кошти на свої потреби не інтересах сім`ї. Позивачка за період з 14.02.2024 по 24.05.2024 тільки двічі витрачає кошти на продукти 16.03.2024 - 450 гривень та 235 гривень, а всього витрачає коштів за вказаний період на суму 79\~194,69 гривні. Далі позивачка, як сама не заперечує, поповнює за рахунок коштів відповідача рахунок 24.05.2024 на суму 80\~000 гривень та 40\~000 гривень. Повністю погашає свої борги за рахунок коштів відповідача. Таким чином твердження позивачки про те, що вона надала відповідачу кредитні кошти не відповідає доказам та її ж запереченням. Походження коштів відповідача підтверджується тим, що він отримував заробітну плату та продав частину належної йому квартири. Походження коштів, які позивачка перерахувала відповідачу, вона підтвердити не може. Фактично підтверджено, що це кошти, які відповідач отримав у вигляді заробітної плати та від продажу нерухомості. Свій картковий рахунок позивачка поповнює і 25.05.2024 на суму 41\~000 гривень за рахунок коштів відповідача. Відповідач надавав позивачці кошти на потреби сім`ї та на свої потреби. Те, що позивачка погасила свій борг за рахунок коштів відповідача не свідчить про те, що вона надала йому кредитні кошти. На борги позивачки на її картковому рахунку, які з`явились на час сумісного проживання з відповідачем не розповсюджується поняття «особистого майна». Якщо кошти отриманні позивачкою в борг за його згоди та були використанні в інтересах сім`ї, на них розповсюджується зовсім інші норми права, а не норми, які передбачені статтею 1212 та 1213 ЦК України. Не підтверджено наданими відповідачем доказами і твердження позивачки про те, що кошти від продажу квартири він поклав на свій рахунок № [NUMBER] в АТ «ОЩАДБАНК». Позивачка та представник відповідача подали додаткові пояснення, які суд не бере до уваги, оскільки при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених ЦПУ України, якими є позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву, що передбачено статтею 174 ЦПК України. Ухвалою про відкриття провадження у справі від 10.06.2025 визнано справу малозначною та призначено її розгляд у спрощеному позовному провадженні з повідомленням (викликом). Ухвалою про витребування доказів від 07.08.2025 клопотання позивачки [PERSON] про витребування доказів задоволено частково. Витребувано у Акціонерного товариства «ДЕРЖАВНИЙ ОЩАДНИЙ БАНК УКРАЇНИ» фото- та відеоматеріали про осіб, які здійснювали зняття готівки та поповнення в касах та банкоматах з рахунку № [NUMBER] , який відкрито на ім`я [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ), за період з 1 січня 2024 року до 19 березня 2025 року. У задоволенні клопотання в іншій частині відмовлено. Витребувані докази подані суду 28.08.2025. Позивачка в судове засідання не з`явилася. Разом із позовною заявою подала клопотання про розгляд справи без її участі. Підтримала позовні вимоги. Відповідач, будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився. Причини неявки суду не повідомив. Заяву про розгляд справи без його участі не подав. Представник відповідача адвокат Жидкова Л.І. в судове засідання не з`явилась. Подала заяву про розгляд справи за її відсутності. У минулому судовому засіданні позов не визнала, просила відмовити у задоволенні позову з урахуванням обставин, викладених у відзиві та запереченнях. Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши заяви по суті справи, письмові докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. 17.12.2022 між [PERSON] до [PERSON] укладено шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 17.12.2022. Сторони мають спільних дітей: малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , та малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження (повторне) серії [NUMBER] від 22.02.2023, свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 26.10.2023 та витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про внесення змін до актового запису цивільного стану від 22.02.2023 № 00038608335. Рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 19.03.2025 у справі № 337/893/25 шлюб між [PERSON] до [PERSON] розірвано. Військовим квитком серії [NUMBER] від 09.03.2023 підтверджується, що 24.02.2022 [PERSON] призваний на службу у Збройні Сили України. Відповідно до виписки по картці/рахунку [NUMBER] ( [NUMBER] ) за період 01.01.2024 21.02.2025 з рахунку [NUMBER] у АТ КБ «ПРИВАТБАНК» позивачкою здійснено перекази зі своєї картки: 25.05.2024 у сумі 29\~145 гривень, комісія за перерахування склала 1\~002,99 гривні; 25.05.2024 у сумі 11\~055 гривень, комісія - 386,65 гривень; 25.05.2024 у сумі 20\~100 гривень, комісія - 703 гривні, 28.05.2024 у сумі 10\~050 гривень, комісія - 351,50 гривня, 29.05.2024 у сумі 5\~025 гривень, комісія - 175,75 гривень, 30.05.2024 у сумі 10\~050 гривень, комісія - 351,50 гривня, 31.05.2024 у сумі 20\~100 гривень, комісія за перерахування склала 703 гривні, та 28.09.2024 у сумі 3\~015 гривень, комісія - 15 гривень. Станом на 01.02.2025 заборгованість позивачки за кредитом договором № SAMDNWFC00022995197 від 06.01.2016 складає 103\~663,71 гривні Вказані обставини підтверджуються також дублікатами чеків АТ КБ «ПРИВАТБАНК», згідно з якими 25.05.2024 здійснені перекази з картки [NUMBER] на картку № [NUMBER] , емітовану АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК», у сумі 29\~000 гривень, комісія за перерахування склала 145 гривень та в сумі 11\~000 гривень, комісія - 55 гривень. Також 25.05.2024 здійснений переказ з картки [NUMBER] на картку № [NUMBER] , емітовану АТ «ОЩАДБАНК», у сумі 20\~000 гривень, комісія 100 гривень. 28.05.2025 здійснений переказ з картки [NUMBER] на картку № [NUMBER] , емітовану АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК», у сумі 10\~000 гривень, комісія 50 гривень. 29.05.2024 здійснений переказ з картки [NUMBER] на картку № [NUMBER] , емітовану АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК», у сумі 5\~000 гривень, комісія - 25 гривень. 30.05.2024 здійснений переказ з картки [NUMBER] на картку № [NUMBER] , емітовану АТ «ОЩАДБАНК», у сумі 10\~000 гривень, комісія 50 гривень. 31.05.2024 здійснений переказ з картки [NUMBER] на картку № [NUMBER] , емітовану АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК», у сумі 20\~000 гривень, комісія - 100 гривень. 28.09.2024 здійснений переказ з картки [NUMBER] на картку № [NUMBER] , емітовану АТ «АКЦЕНТ-БАНК», у сумі 3\~000 гривень, комісія 15 гривень. Згідно з випискою по картковому рахунку № [NUMBER] відповідачем отримані на картку № [NUMBER] , 25.05.2024 переказ у сумі 20\~000 гривень та 30.05.2024 переказ у сумі 10\~000 гривень. Відповідно до довідки про доходи [INFO] від 03.03.2025 № 101/962 [PERSON] працював у [INFO] та отримав дохід за період з лютого 2024 року по лютий 2025 рік в сумі 542\~282,14 гривні. Середньомісячна заробітна плата складала 41\~714,01 гривень. [PERSON] було звільнено з [INFO] відповідно до наказу начальника [INFO] від 20.01.2025 № 21. 24.05.2024 між [PERSON] та [PERSON] від імені якого діяв [PERSON] укладений договір купівлі-продажу частки квартири, посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Хамулою Н.Г., зареєстрований в реєстрі за № 979, відповідно до якого [PERSON] продав належні йому 3/8 часток квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , вартість яких склала 412\~500 гривень. 27.05.2025 на адресу [PERSON] надіслана вимога про добровільне повернення у строк до 02.06.2025 безпідставно отримані грошові кошти в сумі 108\~540 гривень, що підтверджується претензією-вимогою про повернення безпідставно отриманих грошових коштів, описом вкладення у цінний лист, накладною № 6909700068820 та фіскальним чеком. Відповідно до частин першої та другої статті 1212 ЦК України, яку позивачка визначила як підставу позову, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 Цивільного кодексу України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала. У разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин унеможливлює застосування до них судом положень глави 83 ЦК України. За змістом приписів глав 82 і 83 ЦК України для деліктних зобов`язань, які виникають із заподіяння шкоди майну, характерним є, зокрема, зменшення майна потерпілого, а для кондикційних - приріст майна в набувача без достатніх правових підстав. Вина заподіювача шкоди є обов`язковим елементом настання відповідальності в деліктних зобов`язаннях. Натомість для кондикційних зобов`язань вина не має значення, оскільки важливим є факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої. Аналогічний висновки містяться у постанові Велика Палата Верховного Суду від 20 листопада 2018 року у справі № 922/3412/17 (провадження № 12-182гс18). Судом встановлено, що станом на 01.02.2025 заборгованість позивачки за кредитним договором № SAMDNWFC00022995197 від 06.01.2016, укладеним з АТ КБ «ПРИВАТБАНК» складає 103\~663,71 гривні. Вказана заборгованість виникла з 25.05.2024, тобто під час перебування сторін у зареєстрованому шлюбі. Позивачкою доведено, що 25.05.2024 та 30.05.2024 вона переказала відповідачу грошові кошти в сумі 20\~000 гривень та 10\~000 гривень зі своєї картки № [NUMBER] , емітованої АТ КБ «ПРИВАТБАНК» на його картку № [NUMBER] , емітовану АТ «ОЩАДБАНК». Проте матеріали справи не містять доказів того, що картка № [NUMBER] , емітована АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» та картка № [NUMBER] , емітована АТ «АКЦЕНТ-БАНК», належать відповідачу. Отже позивачкою не доведено переказ нею грошових коштів відповідачу 25.05.2024 у сумі 29\~000 гривень та 11\~000 гривень, 28.05.2025 у сумі 10\~000 гривень, 29.05.2024 у сумі 5\~000 гривень, 31.05.2024 у сумі 20\~000 гривень та 28.09.2024 у сумі 3\~000 гривень. За правилом статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, що передбачено у частинах першій третій статті 61 СК України. Згідно зі статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Частина четверта статті 65 СК України передбачає, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. Відповідно до частини першої статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Згідно з положеннями частини першої статті 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. При вирішенні спору про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, суд згідно з частинами другою, третьою статті 70 СК України в окремих випадках може відступити від засади рівності часток подружжя, враховуючи обставини, що мають істотне значення для справи. Під обставинами, що мають істотне значення для справи, потрібно розуміти не тільки випадки, коли один із подружжя не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї, але і випадки коли один із подружжя не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку чи доходу (частина перша статті 60 СК України). У постанові Верховного Суду України від 18 травня 2016 року у справі № 6-3037 цс 15 вказано, що спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК України, частина третя статті 368 ЦК України), відповідно до частин другої, третьої статті 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу, включається спільне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, а також те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї (частина четверта статті 65 СК України). У подружжя, окрім права спільної сумісної власності на отримані грошові кошти та одержане за рахунок останніх майно, унаслідок укладення кредитних договорів, також виникає зобов`язання в інтересах сім`ї у вигляді повернення кредитних коштів, виконання якого подружжя здійснює як солідарні боржники. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то цивільні права та обов`язки за цим договором виникають в обох із подружжя, а тому якщо боргові зобов`язання підтверджуються наявними у справі доказами, такі боргові зобов`язання повинні ураховуватися при поділі майна подружжя. Подібні висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 червня 2020 року у справі № 638/18231/15-ц. Крім того Велика Палата Верховного Суду у цій же постанові дійшла висновку, що правовий режим спільної сумісної власності подружжя, винятки з якого прямо встановлені законом, передбачає нероздільність зобов`язань подружжя, що за своїм змістом свідчить саме про солідарний характер таких зобов`язань, незважаючи на відсутність в законі прямої вказівки на солідарну відповідальність подружжя за зобов`язаннями, що виникають з правочинів, вчинених в інтересах сім`ї. Судом встановлено, що заборгованість за кредитним договором виникла під час перебування сторін у зареєстрованому шлюбі. Відповідачка переказала зі своєї банківської картки на банківську картку відповідача 25.05.2024 та 30.05.2024 40\~000 гривень. При цьому грошові кошти, отримані позивачкою за кредитним договором, не є її особистою власністю відповідно до вимог статті 57 СК України, а є спільною сумісною власністю сторін як подружжя, оскільки кредитний договір укладений в інтересах сім`ї (частина третя статті 63 СК України). Таким чином сторону несуть відповідальність за кредитним договором як солідарні боржники. Отже правовідносини між сторонами як подружжя щодо повернення кредиту виникли на підставі кредитного договору, тобто є зобов`язальними, а тому до них не можуть бути застосовані норми статті 1212 ЦК України. За таких обставин, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову. Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58), згідно з якою, принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29). Враховуючи вищевказане та відмову в позові із зазначених судом підстав, суд вважає недоцільним надавати детальну відповідь на інші аргументи сторін. Суд не визнає належним доказом копію позовної заяви про стягнення аліментів від 21.02.2025, оскільки вона не стосується предмета доказування у цій справі. Згідно з частиною першою статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З урахуванням відмови у позові, судові витрати покладаються на позивачку.

Outcome: dismissed