Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-13 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача матеріальну шкоду в розмірі 225750 грн. Зазначає, що він є власником нежитлової будівлі контори літ. «3-2», розташованої за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується договором купівлі-продажу майна від 23.10.2012 року та свідоцтва про право власності серії [NUMBER] , виданого 14.12.2012 року. Відповідно до договору оренди нежитлового приміщення від 01.01.2020 року, він передав нежитлове приміщення площею 13 кв.м. в користування ФОП [PERSON] на строк до 31.12.2020 року. Після закінчення вищезазначеного договору відповідач зобов`язаний був передати позивачу в триденний термін по акту прийому-передачі орендоване ним приміщення. Однак на даний час цього зроблено не було. Відповідно до вимог договору встановлено орендну плату в розмірі 500 грн. щомісяця, яка повинна була вноситись відповідачем (п.4.1 договору). Крім того, згідно п.5.2. договору відповідач був зобов`язаний за несвоєчасне внесення оплати сплачувати відсотки за кожний день прострочки від суми прострочки, а також 12,5 відсотків річних. Позивач неодноразово звертався до відповідача з проханням компенсування матеріальної шкоди, але до цього часу заборгованість відповідачем не сплачена. Також позивачем надіслано претензію про сплату боргу по оплаті орендної плати, однак відповідач відмовився від отримання вимоги. 25.08.2025 відповідачем надано відзив на позовну заяву, в якому останній просив відмовити [PERSON] у задоволенні його позовних вимог у повному обсязі. В обґрунтування своїх заперечень зазначив, що у 2020 році він мав намір здійснювати свою господарську діяльність у м. Лозова та орендувати у позивача на рік нежиле приміщення за адресою: [ADDRESS] . Але в той час були запроваджені обмеження у зв`язку з карантином, встановленим КМУ з метою запобігання поширенню короновірусної хвороби та необхідність у проведенні господарської діяльності відпала в цілях безпеки здоров`ю. В телефонному режимі він повідомив про це позивача та 15.01.2020 року направив йому листа про розірвання договору оренди №4 від 01.01.2020 року. Будь якої письмової відповіді від позивача він не отримав, але при телефонній розмові позивач впевнив його в тім, що не буде нараховувати орендну плату та мав намір надати це приміщення комусь іншому. Таким чином, з 01.01.2020 року він жодного дня не користувався цим приміщенням, та вважав договір оренди розірваним. Вказав, що позивач жодного разу не звертався з вимогами сплати орендної плати чи то погашення заборгованості. Крім того, відповідно до п.6.3. договору мало б місце дострокове розірвання договору орендодавцем у випадку порушення строків внесення орендної плати більш ніж одного місяця з моменту виникнення зобов`язання. Між тим, позивач, будучі обізнаним, що він не здійснює в приміщенні ніякої діяльності, не з`являється туди, відповідно не сплачує йому орендну плату, навмисно, діючи з метою збагачення, всупереч принципів чесної підприємницької діяльності, договір не розірвав, навіть якщо припустити, що не отримав його листа від 15.01.2020 року про розірвання договору, тим саме нараховував мені штрафні санкції за кожен день прострочення. Також зазначив, що зазначений позивачем розмір неустойки перевищив розмір збитків у 36,5 разів, що суперечить принципу справедливості та розумності. Вважає, що позивачем не надано достатньо доказів для підтвердження своїх вимог, надані докази не відповідають дійсності, що вказує на необґрунтованість позову. 26.09.2025 року позивачем надано додаткові пояснення на відзив, в яких останній зазначив, що після закінчення строку дії договору оренди орендар ФОП [PERSON] зобов`язаний був в триденний строк передати йому по акту прийому-передачі орендоване ним приміщення. Проте, станом на 31.12.2020 року акт приймання-передачі сторонами не підписаний, підписання такого акту [PERSON] , не ініціювалось, приміщення орендодавцю не передано. Розрахунок матеріальної шкоди здійснений відповідно до умов договору оренди. Позивач у судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності. Відповідач у судове засідання не з`явився, надав заяву по розгляд справи за його відсутності. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що позивач є власником нерухомого майна, що складається з нежитлових будівель, а саме: нежитлової будівлі підстанції літ. «Ж», загальною площею 27,8 м2; нежитлової будівлі контори літ. «З-2», загальною площею 669,0 м2; нежитлової будівлі прохідної літ «К», загальною площею 148,2 м2. 01.01.2020 року між [PERSON] та ФОП [PERSON] укладено договір оренди №4, відповідно до умов якого [PERSON] передав в оренду ФОП [PERSON] в строкове платне користування нежитлове приміщення загальною площею 13 м2, розташоване за адресою: [ADDRESS] . Строк оренди встановлено з моменту підписання договору по 31.12.2020 р. Договір набирає чинності з моменту підписання сторонами акту приймання-передачі, який є невід`ємною частиною договору. Відповідно до акту приймання-передачі, [PERSON] передав, а ФОП [PERSON] прийняв з 01.01.2020 року нежитлове приміщення, розташоване за адресою: [ADDRESS] , яке перебуває у задовільному стані та може використовуватись за призначенням. Згідно п. 1.5 договору оренди, орендовані приміщення вважаються повернутими орендодавцю з моменту підписання сторонами акту приймання-передачі про повернення приміщення. У випадку якщо орендарем допущено погіршення стану орендованих приміщень, він повинен відшкодувати орендодавцю всі збитки. Відповідно до п. 2.4 договору орендодавець по закінченню терміну дії договору в 3-х денний строк приймає від орендаря за приймально-здавальним актом орендоване приміщення з урахуванням нормального фізичного зносу. Пунктом 3.2 договору встановлено, що орендар повинен своєчасно вносити орендну плату у відповідності до договору. Орендна плата вноситься щомісячно не пізніше 5 числа поточного місяця в сумі 500 грн. 00 коп. (розділ 4 договору). Згідно п. 5.2, п. 5.3, п. 5.5 договору у випадку несвоєчасного внесення орендної плати (п.4.1 договору) орендар сплачує орендодавцю договірну санкцію в розмірі 10% за кожен день прострочення від суми недоїмки, а також 12,5% річних від простроченої суми, у відповідності до ст. 625 ЦПК України. У випадку прострочення внесення орендної плати більше ніж на один місяць орендодавець має право розірвати договір і вимагати відшкодування збитків, спричинених цим простроченням. За невиконання обов`язків, передбачених договором, орендар сплачує штраф у розмірі 10% суми річної орендної плати. Пунктом 5.7 договору встановлено, що сплив терміну дії договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, які мали місце під час його дії. Відповідно до п. 6.2 договору у випадку закінчення строку, на який було укладено договір оренди, при відсутності заяви однієї зі сторін про припинення або зміну договору за 30 днів до закінчення терміну його дії, він вважається пролонгованим на той самий строк та на тих же умовах, передбачених договором. Згідно п. 6.3 договору, дострокове розірвання договору орендодавцем може мати місце в тому числі у випадку порушення строків внесення орендної плати більш ніж одного місяця з моменту виникнення зобов`язання. 13.08.2020 року позивачем направлено відповідачу лист-претензію про відшкодування завданої матеріальної шкоди внаслідок невиконання умов договору оренди та вирішення питання передачі орендованого приміщення. Зазначений лист відповідачем залишено без відповіді. Статтями 15,16\~ЦК України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою\~статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до частини 1 статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. У частині першій статті 627 ЦК України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості, а статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно з частиною першою статті 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до статті 759, частини першої статті 761, частини першої статті 762 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Право передання майна у найм має власник речі, або особа, якій належать майнові права. За користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору найму (оренди). Частиною першою статті 793 ЦК України встановлено, що договір найму будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) укладається у письмовій формі. Відповідно до статті 765 ЦК України наймодавець зобов`язаний передати наймачеві майно у користування негайно або у строк, встановлений договором найму, а згідно статті 795 ЦК України передання наймачеві будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) оформлюється відповідним документом (актом), який підписується сторонами договору. З цього моменту починається обчислення строку договору найму, якщо інше не встановлено договором. Повернення наймачем предмета договору найму оформляється відповідним документом (актом), який підписується сторонами договору. З цього моменту договір найму припиняється. Частиною третьою статті 653 ЦК України встановлено, що у разі зміни або розірвання договору зобов`язання змінюється або припиняється з моменту досягнення домовленості про зміну або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни. За змістом статей 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За змістом частини першої статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки (штрафу, пені) (пункт 3 частини першої статті 611 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Забезпечення виконання зобов`язання у вигляді неустойки (штрафу, пені) регулюється статтями 549-552 ЦК України та умовами договору. Згідно з частиною другою статті 551 ЦК України у випадку, коли предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Відповідно до статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Із наданого позивачем розрахунку заборгованості, якими він обґрунтовував свої вимоги, встановлено, відповідач [PERSON] за період з 01.01.2020 року по 31.12.2020 року має заборгованість за договором оренди нежитлового приміщення №4 від 01.01.2020 року у розмірі 225750 грн., яка складається з: заборгованості з орендної плати у розмірі 6000 грн. (500 грн. х 12 місяців), 10% за кожен день прострочення від суми прострочення у розмірі 219000 грн. (6000 грн. х 10% х 365 днів), а також 12,5 % річних в розмірі 750 грн. (6000 грн. х 12,5%). Враховуючи встановлені судом обставини, факт невиконання відповідачем зобов`язань за договором оренди, суд погоджується з наданими стороною позивача розрахунками заборгованості вартості оренди майна, вважає його правильним та обґрунтованим, проведеним у відповідності до умов договору і тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість по орендній платі в розмірі 6000 грн та 12,5% річних від простроченої суми, у відповідності до ст. 625 ЦК України, в розмірі 750 грн,. Щодо стягнення з відповідача санкцій за несвоєчасне внесення орендної плати (п.4.1 договору) в розмірі 10% за кожен день прострочення від суми недоїмки за період з 01.02.2020 року по 31.12.2020 року, то суд зазначає наступне. Як вбачається з умов договору орендна плата вноситься щомісячно не пізніше 5 числа поточного місяця в сумі 500 грн. 00 коп. (розділ 4 договору). Згідно п. 5.2 договору у випадку несвоєчасного внесення орендної плати (п.4.1 договору) орендар сплачує орендодавцю договірну санкцію в розмірі 10% за кожен день прострочення від суми недоїмки. Договір укладено 01.01.2020 року строком до 31.12.2020 року. Відповідач починаючи з наступного місяця укладання договору оренди орендну плату орендодавцю не сплачував, таким чином за період з 01.02.2020 року по 31.12.2020 року розмір штрафних санкцій за несвоєчасно внесення орендної плати відповідно до п. 5.2 договору оренди становлять 100900 грн, виходячи з розрахунку: лютий 2020 року: 500х10%х29 = 1450 грн; березень 2020 року: 1000х10%х31=3100 грн; квітень 2020 року: 1500х10%х30=4500 грн; травень 2020 року: 2000х10%х31=6200 грн; червень 2020 року: 2500х10%х30=7500 грн; липень 2020 року: 3000х10%х31=9300 грн; серпень 2020 року: 3500х10%х31=10850 грн; вересень 2020 року: 4000х10%х30=12000 грн; жовтень 2020 року: 4500х10%х31=13950 грн; листопад 2020 року: 5000х10%х30=15000 грн; грудня 2020 року: 5500х10%х31=17050 грн. Щодо твердження відповідача про звернення до орендодавця [PERSON] з листом про розірвання договору оренди №4 від 01.01.2020 року, то відповідно до умов договору оренди (п.6.3) сторона зацікавлена в достроковому розірванні договору, зобов`язана направити другій стороні письмове повідомлення про дострокове розірвання договору. Так, відповідачем до матеріалів справи було долучено лист датований на ім`я [PERSON] 15.01.2020 року, в якому [PERSON] просить розірвати договір №4 від 01.01.2020 року. Проте належних та допустимих доказів щодо направлення вказаного листа [PERSON] та отримання його останнім відповідачем не надано. Крім того, у відповідності до п. 2.4. договору орендодавець по закінченню терміну дії договору в 3-х денний строк приймає від орендаря за приймально-здавальним актом орендоване приміщення з урахуванням нормального фізичного зносу. Як вбачається з матеріалів справи такий акт сторонами не складався і не підписувався, приміщення [PERSON] не передано. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до принципів змагальності та диспозитивності цивільного судочинства, які встановлені ст. 12,13 ЦПК України, саме сторона визначає коло доказів, які вона надає суду. Виходячи із встановлених фактичних обставин справи, умов договору та положень чинного законодавства, з огляду на те, що відповідач не виконав свої зобов`язання за договором оренди №4 від 01.01.2020, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню та з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість по орендній платі за період з 01.01.2020 по 31.12.2020 у розмірі 6000 грн, 12,5 % річних від простроченої суми, у відповідності до ст. 625 ЦК України у розмірі 750 грн та 10% за кожен день прострочення від суми недоїмки у розмірі 100900 грн, а всього до стягненню підлягає сума у розмірі 107650 грн. Згідно ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У зв`язку з тим, що позивача було звільнено від сплати судового збору за подання позовної заяви, судовий збір потрібно стягнути з відповідача [PERSON] в дохід держави пропорційно до задоволеної частини позовних вимог, а саме у розмірі 1076,50 грн. (2257,50 грн майнового характеру), а іншу частину судового збору в розмірі 1181 грн. відповідно до вимог ч. 6 ст. 141 ЦПК України слід компенсувати за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Outcome: partial