Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-12 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» звернулося до Приморського районного суду м. Одеси з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 17.03.2020 між АТ «Альфа-Банк» та [PERSON] укладено договір про надання кредиту № 501247122, відповідно до умов якого АТ «Альфа-Банк» надало [PERSON] кредитні кошти у сумі 30\~000,00 грн, строком на 48 місяців на споживчі потреби з відсотковою ставкою 45,00 % річних. Договір кредитної лінії укладено з відповідачем в електронній формі відповідно до Закону України «Про електронну комерцію». АТ «Альфа-Банк» свої зобов`язання за кредитним договором виконало в повному обсязі та перерахувало на рахунок відповідача безготівковим шляхом грошові кошти в розмірі 30 000 грн. Однак відповідач свої зобов`язання за кредитним договором не виконала, у зв`язку із чим у неї утворилась заборгованість, яка станом на 20.09.2021 становить 44\~352,36 грн та складається з: 29\~019,37 грн заборгованості по тілу кредиту та 15\~332,99 грн заборгованість по відсотках за користування кредитом. 20.09.2021 між АТ «Альфа-Банк» та ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» укладено договір факторингу, за умовами якого відбулося відступлення прав вимоги за кредитним договором до відповідача № 501247122 від 17.03.2020. Посилаючись на те, що взяті на себе зобов`язання відповідач належним чином не виконала, у зв`язку з чим утворилась заборгованість, позивач, як правонаступник кредитодавця, звернувся до суду з указаним позовом та просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № 501247122 від 17.03.2020 в загальній сумі 44\~352,36 грн, а також понесені ним судові витрати. У судове засідання сторони не з`явилися. Представник ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» подав до суду заяву про розгляд справи без участі представника позивача, позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Не заперечував проти заочного розгляду справи та ухвалення у справі заочного рішення. Згідно з ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявляти клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідач [PERSON] відзив на позовну заяву не подавала, про розгляд справи повідомлена належним чином в порядку ч. 11 ст. 128 ЦПК України. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Зважаючи на викладене, суд, відповідно до положень статей 280, 281 ЦПК України, ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Згідно з ч. 4 ст. 268 ЦПК України у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. У зв`язку з цим, датою ухвалення цього судового рішення є 13.10.2025. Дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив таке. 17.03.2020 між АТ «Альфа-Банк» та [PERSON] укладено договір про надання кредиту № 501247122, за умовами якого банк надав [PERSON] кредит: тип кредиту кредит готівкою, сума кредиту 30\~000,00 грн, процентна ставка 45% річних, тип ставки\~- фіксована, строк кредиту - 48 місяців. Підпис відповідача на оферті на укладання угоди про надання кредиту №501247122, в паспорті споживчого кредиту, а також в додатку №1 до Угоди про надання кредиту №501247122 від 17.03.2020, свідчить про те, що остання отримала усю інформацію про умови кредитування та погодилася на зазначені умови. 20.09.2021 між АТ «Альфа-Банк» та ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» укладено договір факторингу №3, за умовами якого фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату, а клієнт відступає фактору, а фактор набуває належне клієнтові право вимоги до боржників за договорами, перелік яких наведено в додатку №1-1 до договору. Право вимоги, що відступається згідно даного договору включає суму заборгованості за основною сумою кредитів, нарахованими процентами, комісіями, пенями та всіма іншими платежами за основними договорами, право на одержання яких належить клієнту. Відповідно до додатку №1-1 до договору факторингу №3 від 20.09.2021 ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» отримало право вимоги за кредитним договором №501247122 від 17.03.2020, боржником у якому є [PERSON] , загальна сума заборгованості становить 44\~352,36 грн. З наданого розрахунку заборгованості слідує, що у зв`язку з невиконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань за кредитним договором №501247122 від 17.03.2020, у останньої станом на 20.09.2021 наявна заборгованість у загальному розмірі 44 352, 36 грн, яка складається з: 29 019, 37 грн заборгованості по тілу кредиту та 15 332, 99 грн заборгованість по відсотках за користування кредитом та яка відповідає сумі заборгованості, станом на час набуття позивачем права вимоги за цим договором, на підставі договору факторингу №3 від 20.12.2021. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Відповідно до частини 1 статті 641 ЦК України, пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Відповідно до частини 3 статті 12, частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Як слідує з матеріалів справи, 17.03.2020 між АТ «Альфа-Банк» та [PERSON] укладено оферту на укладення угоди про надання кредиту № 501247122, відповідно до якої відповідач пропонує банку під час користування кредитом надати йому послуги з розрахунково-касового обслуговування та надати йому кредит готівкою у розмірі 30\~000,00 грн; процентна ставка за користування кредитом 45,00 % річних; тип ставки фіксована, строк кредитування 48 місяців. У пункті 3 оферти на укладення угоди про надання кредиту №501247122 погоджено, що кредит надається для власних потреб шляхом переказу коштів на рахунок, що відкритий у АТ «Альфа-Банк». Як слідує з додатку №1 до Угоди про надання кредиту №501247122 сторони власноруч погодили детальний розпис складових загальної вартості кредиту, реальної процентної ставки, період платежів. Факт виконання банком зобов`язань за договором підтверджено випискою по особовим рахункам з 17.03.2020 по 20.09.2021, що свідчить про рух коштів за рахунком, що є належним доказом в розумінні статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні». Підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини, як передбачено статтею 11 ЦК України. Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно зі статтею 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Поряд з цим, право грошової вимоги до боржника може бути відступлене також на підставі договору факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги), за яким згідно з частиною першою статті 1077 ЦК України одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Відповідно до частини 1 статті 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Статтею 1079 ЦК України визначено, що сторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт. Клієнтом у договорі факторингу може бути фізична або юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності. Фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції. У постанові Верховного Суду від 24 грудня 2019 року у справі № 668/7544/15-ц зазначено, що: «за приписами частини першої статті 517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Первісний кредитор у зобов`язанні відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги, але не відповідає за невиконання боржником свого обов`язку, крім випадків, коли первісний кредитор поручився за боржника перед новим кредитором (частина перша статті 519 ЦК України). 20.09.2021 між АТ «Альфа-Банк» та ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» укладено договір факторингу №3, за умовами якого фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату, а клієнт відступає фактору, а фактор набуває належне клієнтові право вимоги до боржників за договорами, перелік яких наведено в додатку №1-1 до договору. Право вимоги, що відступається згідно даного договору включає суму заборгованості за основною сумою кредитів, нарахованими процентами, комісіями, пенями та всіма іншими платежами за основними договорами, право на одержання яких належить клієнту. Відповідно до додатку №1-1 до договору факторингу №3 від 20.09.2021 ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» отримало право вимоги за кредитним договором №501247122 від 17.03.2020, боржником у якому є [PERSON] , загальна сума заборгованості становить 44\~352,36 грн. За таких обставин, суд дійшов висновку, що позивачем доведено позовні вимоги згідно з розрахунком заборгованості станом на 20.09.2021, тобто на день набуття позивачем права вимоги за кредитним договором між АТ «Альфа-Банк» та [PERSON] в розмірі 44\~352,36 грн. З урахуванням наведеного, позов підлягає задоволенню у повному обсязі. Також, згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України стягненню з відповідача на користь позивача підлягають документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору, понесені останнім при поданні позовної заяви до суду, а саме в розмірі 3 028 грн. Щодо витрат на правничу допомогу, суд зазначає наступне. Статтею 137 ЦПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку її до розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. На підтвердження здійснення витрат пов`язаних з розглядом справи позивачем надано: договір №05/10-23 про надання юридичних послуг від 05.10.2023, укладений між позивачем та адвокатом Макєєвим В. М.; акт № 1 приймання-передачі наданих послуг від 07.03.2024, укладений між позивачем та адвокаатом Макєєвим В. М., за умовами якого позивачем прийнято юридичні послуги відповідно до Договору №05-10/23 про надання правничої допомоги від 05.10.2023, на загальну суму 7 100,00 грн, які складаються з: надання первинної консультації замовнику у справі 1 000,00 грн., правовий аналіз наявних документів у замовника, правової ситуації із застосуванням відповідного законодавства, правових висновків Верховного Суду та Європейського суду з прав людини по справі 3 000,00 грн., підготовка та подання позовної заяви 3 100,00 грн; платіжну інструкцію № 1113 від 07.03.2024 на суму 7 100,00 грн. У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява № 19336/04). Вищевказане в повній мірі відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній в додатковій постанові від 24.01.2019 у справі № 922/15944/17. Враховуючи викладене, а також те, що заявлені позивачем до відшкодування витрати в сумі 7\~100 грн є неспівмірними із складністю цієї справи, наданим адвокатом обсягом послуг, затраченим ним часом на надання правничої допомоги, не відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру, суд дійшов висновку про стягнення з [PERSON] на користь позивача 3 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Outcome: approved