Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-13 00:00:00

Позивач [PERSON] , звернувся до Сокирянського районного суд Чернівецької області із вказаним вище позовом. Обґрунтовуючи позов вказував, що 08.05.2004 року між ним та відповідачкою було укладено шлюб, який зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції м.Києва за актовим записом №160. Від шлюбу мають двох дітей неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] та повнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Зазначив, що з січня 2023 року з відповідачкою не проживають однією сімєю та не підтримують шлюбні відносини між собою, не ведуть спільне господарство, кожен живе своїм життям, відповідач участі у вихованні та утриманні дітей практично не бере, позивач проживає разом з дітьми, самостійно їх виховує та утримує, купує продукти харчування, засоби особистої гігієни та одяг, молодшого водить до школи, старшому самостійно оплачує навчання у вищому навчальному закладі, бере участь у шкільних батьківських зборах молодшого сина, забезпечує проведення профілактичних оглядів у сімейного лікаря, коли діти хворіють займається їх лікуванням, створює всі умови для їх фізичного, морального та духовного розвитку. Вважає, що їхній шлюб існує формально та подальше його збереження буде суперечити їхнім інтересам. З огляду на те, що їхні спільні діти проживають з позивачем, знаходяться на його одноособовому вихованні та утриманні, примусити матір, тобто відповідачку, брати участь у вихованні дітей не може, оскільки такий спосіб захисту чинним законодавством не передбачений, виникає необхідність у встановленні юридичного факту самостійного виховання та утримання дітей. Встановлення даного факту має для позивача важливе юридичне значення, оскільки підтвердить статус «одинокий батько» і дасть можливість оформити документи щодо соціальної допомоги на дітей, які виховуються лише одним з батьків та після закінчення воєнного стану виїхати з ними за кордон без документального оформлення згоди від матері, яка не проживає разом з дитиною, користуватися гарантіями у сфері трудових відносин, реалізувати право одинокого батька на першочергове отримання житла. Чинним законодавством не конкретизовано перелік пільг, право на отримання яких надається одинокому батьку, однак він користується тими ж правами, що і одинока матір. Таким чином, враховуючи те, що встановлення факту самостійного виховання та утримання для позивача має важливе значення, оскільки від цього залежить виникнення та можливість реалізації його прав, а іншим способом підтвердити даний факт неможливо, вважає що є підстави для встановлення цього факту судом щодо залишення проживання його неповнолітнього сина [PERSON] , 2011 року народження разом із його батьком, [PERSON] , на його повному самостійному вихованні та утриманні. А тому просить розірвати шлюб між ним та відповідачкою та залишити проживати з ним його неповнолітнього сина, який самостійно його виховує і утримує. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, натомість направив до суду заяву про розгляд справи без його участі. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити. Відповідачка [PERSON] в судове засідання також не з`явилась, однак надіслала до суду заяву про розгляд справи без її участі, проти розірвання шлюбу не заперечує, так як з чоловіком не проживає разом з початку 2023 року і домовилися, що вихованням і утриманням їхнього сина він буде займатися одноособово. Син виявив бажання залишитися проживати з батьком і надалі, проти чого також не заперечує. Представник Служба у справах дітей Вашковецької сільської ради Дністровського району Чернівецької області, в судове засідання не з`явився, належним чином був повідомлений про розгляд справи. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, у відповідності до вимог ч.2 ст.247\~ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Відповідно до ч.1 ст.4\~ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст.13\~ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Так, з наведених у позовній заяві обставин, які згідно ч.1 ст.82\~ЦПК України не підлягають доказуванню, оскільки визнані сторонами, судом встановлено, що згідно копії паспорта громадянина України серії [NUMBER] виданого 18.08.1998 року Печерським РУ ГУ МВС України в місті Києві та картки платника податків, прізвище, ім`я та по батькові позивача зазначені як [PERSON] , [INFO] . Як вбачається із копії витягу з реєстру Київської територіальної громади №2025/011346025 від 12.08.2025 року зареєстроване місце проживання позивача [PERSON] : [ADDRESS] . Згідно копії паспорта громадянина України серії [NUMBER] виданого 09.07.2004 року Оболонським РУ ГУ МВС України в місті Києві та картки платника податків, прізвище, ім`я та по батькові відповідачки зазначені як [PERSON] , [INFO] . Як вбачається із копії витягу з реєстру Сокирянської територіальної громади №2025/011850929 від 19.08.2025 року та відповіді з Єдиного державного демографічного реєстру №1711578 від 28.08.2025 року зареєстроване місце проживання відповідачки [PERSON] : [ADDRESS] . Також судом встановлено, що 08.05.2004 року між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб, зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції м.Києва за актовим записом №160, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] . Під час шлюбу у сторін народилися [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого 30.03.2005 року відділом реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції міста Києва за актовим записом №367 та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого 09.03.2011 року відділом реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції у м.Києві за актовим записом №391. Копією витягу з реєстру Київської територіальної громади №2025/014089201 від 25.09.2025 року підтверджується, що зареєстроване місце проживання сина [PERSON] : [ADDRESS] . З копії акту проживання сім`ї від 20.09.2025 року, підписаного сусідами [PERSON] , який проживає за адресою: [ADDRESS] разом із своїм сином [PERSON] , підтверджують, що з початку 2023 року позивач та його син проживають самі, колишня дружина та мати хлопчика з вказаного періоду з ними не проживає. Зі слів позивача вона переїхала проживати спочатку в Америку, а потім на Західну Україну в Чернівецьку область, з того часу вони її не бачили, вихованням та утриманням сина батько займається самостійно, постійно бачать їх тільки удвох, він возить його до школи, на гуртки, гуляють разом у дворі. Із письмових пояснень сина, які знаходяться при матеріалах справи, вбачається, що на початку 2023 року його батьки розлучилися і перестали проживати разом. Мама спочатку полетіла в [PERSON] до родичів, а потім переїхала проживати на Західну Україну. Після їх розлучення залишився проживати з батьком, бо сам так захотів, тому що у нього з батьком кращі і міцніші стосунки, він йому все купує: одяг, взуття та багато іншого, возить в школу, на гуртки і слідкує за навчанням. Маму бачить дуже рідко, інколи дзвонить. Його вихованням займається батько, а тому й надалі хоче проживати разом з ним. Відповідно до характеристики наданої директором Ліцею №143 Оболонського району м.Києва, [PERSON] в ліцеї навчається з першого класу, за час навчання зарекомендував себе здібним учнем. Протягом навчання в ліцеї виявляв активність у громадській роботі, уміє триматися в колективі, дотримується його вимог, критично ставиться до власних вчинків, до поведінки товаришів, вихований, шанобливо ставиться до однокласників та вчителів. Вихованням дитини займається переважно батько, він відвідує батьківські збори і постійно спілкується з класним керівником та директором школи. Статтею 24\~СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ст.16 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Судом було встановлено, що причиною припинення шлюбно-сімейних відносин являється відсутність взаєморозуміння між ними, втрата поваги та любові один до одного, розходження поглядів на сімейні відносини та сімейні обов`язки з ведення спільного господарства. Подружні відносини між ними фактично припинені. Позивач переконаний, що подальше збереження шлюбу та примирення між ними неможливе. Задовольняючи позовну вимогу про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Для поваги до права дружини або чоловіка на пред`явлення вимоги про розірвання шлюбу потрібен прояв другим з подружжя власної гідності, поваги до себе. Позивач скористався даним правом та звернувся до суду з даною вимогою, наполягає на розірванні шлюбу. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивач не має намір зберігати шлюб з відповідачем. Суд вважає, що причини, які спонукають позивача наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б його інтересам, що має істотне значення. Виходячи з цього, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на особисту недоторканість. Оскільки подальше спільне проживання подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, шлюб підлягає розірванню. Під час вирішення спору щодо місця проживання дитини суд бере до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Згідно зі статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів. Згідно зі статтею 9 Конвенції про права дитини, яка ратифікована постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27.02.1991 року, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року). При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у як найкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року). Верховний Суд у складі колегії суддів третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 15.01.2020 року у справі №200/952/18, зазначив, що за загальним правилом за відсутності спору щодо того з ким із батьків будуть проживати неповнолітні діти суд може вирішити питання про залишення проживання дитини з матір`ю чи батьком одночасно із вимогою про розірвання шлюбу. Що стосується встановлення факту, що має юридичне значення, позивач вказує, що встановлення даного факту має для нього важливе юридичне значення, оскільки підтвердить статус «одинокий батько» і дасть можливість оформити документи щодо соціальної допомоги на дитину, яка виховуються лише одним з батьків, змінити місце проживання дитини без документального оформлення згоди матері, яка не проживає разом із ними, реалізувати право одинокого батька на першочергове отримання житла. Судом встановлено, що позивач та відповідачка не проживають разом однією сім`єю, не підтримують між собою шлюбні відносини, відповідачка переїхала проживати окремо, участі у вихованні та утриманні дитини практично не бере, позивач проживає разом зі своїм сином, самостійно його виховує та утримує, а також створив належні умови для його виховання та розвитку. Таким чином факт виховання дитини батьком свідчить про його повну відповідальність, а також самостійне утримання та виховання, що повністю підтверджується наданими доказами. Крім того зазначене не заперечувалось та визнано матір`ю, що у свою чергу також підтверджує факт здійснення батьком самостійного виховання дитини та його перебування на повному утриманні батька. Суд вважає, що відповідачкою [PERSON] свідомо обрано такі життєві умови, за якими її участь у вихованні дитини є мінімальною та недостатньою. З урахуванням викладеного, відповідно до ст.89 ЦПК України оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, а також оцінивши достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають до задоволення в повному обсязі. У відповідності до ст.141 ЦПК України, судові витрати слід стягнути з відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved