Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-19 00:00:00

Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Сіті фінанс» подано позов до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договорами №010/0933/82/0316393 від 01.10.2015 року у сумі 84525,03 грн. та №014-RO-82-169402029 від 20.10.2022 року у сумі 80376,78 грн. На обґрунтування позову позивачем зазначено, що 01.10.2015 року між АТ «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] було укладено договір №010/0933/82/0316393 про надання банківських послуг та послуг у сфері страхування та 20.10.2022 року Заяву-договір про відкриття Поточного рахунку та надання «Кредит готівкою» №014-RO-82-169402029. 20.02.2024 року Акціонерним товариством «Райффайзен Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Сіті фінанс» було укладено Договір про відступлення прав вимоги №114/2-67-F, у відповідності до умов якого АТ «Райффайзен Банк» передає (відступає) за плату, а ТОВ «Фінансова компанія «Сіті фінанс» приймає належні Первісному кредитору Права Вимоги до Боржників, вказаними у Реєстрі боржників. Відповідно до Реєстру Боржників до Договору відступлення права вимоги №114/2-67-Р від 20.02.2024р., ТОВ «Фінансова компанія «Сіті фінанс» набуло право грошової вимоги за рядом кредитних договорів, у т.ч. і за Кредитними договорами: №010/0933/82/0316393 від 01.10.2015 року та №014-КО-82-169402029 від 20.10.2022 року, укладеними між Позичальником та Акціонерним товариством «Райффайзен Банк». Відповідач не виконує свої кредитні зобов`язання належним чином, як наслідок заборгованість відповідача перед позивачем становить: по кредитному договору №010/0933/82/0316393 від 01.10.2015 року у сумі 84525,03 грн., з яких: 70818 грн. сума заборгованості за дозволеним овердрафтом, 3 707,03 грн. - сума заборгованості за недозволеним овердрафтом; по кредитному договору №014-КО-82-169402029 від 20.10.2022 року у сумі 80376,78 грн., з яких 68558,30 грн. заборгованість за кредитом, 11818,48 грн. заборгованість за процентами. За таких підстав позивач просить стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «Фінансова компанія\~«Сіті фінанс» заборгованість за вищевказаними кредитними договорами у загальній сумі 164901,81\~грн., а також вирішити питання щодо судових витрат. 05.08.2025 року ухвалою судді відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи у порядку загального позовного провадження із викликом сторін. 23.09.2025 року ухвалою судді закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду. Представник позивача ТОВ «Фінансова компанія «Сіті фінанс» у судове засідання не з`явився, надав суду заяву, в якій просив розглядати справу без участі представника. Проти заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час і місце судового розгляду був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, відзиву на позов не подав. На підставі вимог ст.ст. 223, 280 ЦПК України, суд вважає за можливе розглядати справу за відсутності сторін та проводити заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. У зв`язку з неявкою учасників справи, з підстав передбачених ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Розглянувши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд дійшов до наступного висновку. Судом встановлено, що 01.10.2015 року між Акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] було укладено Договір про надання банківських послуг та послуг у сфері страхування № 010/0933/82/0316393, відповідно до якого з Дати початку Кредитування Клієнт має право отримати, а Банок зобов`язаний за умови відсутності (недостатності) грошових коштів на Картковому рахунку надати Клієнту в межах Поточного ліміту грошові кошти у розмірі та на умовах, встановлених Договором. Кредит надається шляхом зарахування грошових коштів на Картковому рахунку одночасно з ініціюванням Клієнтом платіжних операцій за Картковим рахунком. Максимальний ліміт Кредиту за Договором складає 200000грн. В межах максимального ліміту встановлюється поточний ліміт Кредиту (п.п. 1.1, 1.2. Договору). Розмір Поточного ліміту Кредиту на дату укладення Договору складає 10000грн. в подальшому встановлюється та визначається відповідно до статті 1 Договору (п.п. 1.3. Договору). Строк, протягом якого Клієнт користується та здійснює погашення Кредиту, сукупність Періодів, протягом яких Банк визначає Поточний ліміт відповідно до статті 1 Договору. На дату укладання Договору строк користування Кредитом становить 48 місяців, що починається з 01 жовтня 2015р. та закінчується 01 жовтня 2019р. (п.п. 1.4. Договору). Згідно підпункту 1.13 Кредитного договору. Клієнт має право отримувати Кредит протягом встановленого пунктом 1.4. Договору Строку користування Кредитом. Без укладання додаткових угод до Договору, Банк має право подовжити Строк користування Кредитом на той самий строк, за умови, що на останній робочий день Строку користування Кредитом Банк не отримав листа Клієнта про відмову від продовження Строку користування Кредитом. Використання Клієнтом за рахунок Кредиту будь-якої суми коштів після подовження Строку користування Кредитом розглядається Сторонами як згода Клієнта на подовження Строку користування Кредитом. Відповідно до вищевикладеного, датою початку кредитування є 01.10.2015 року, з кінцевим терміном повного погашення кредиту (з урахуванням пролонгації договору) до 01.10.2027 року. Процентна ставка фіксована 45,0% річних. (п.п. 1.5., 1.6 Договору). Відповідно до умов Кредитного договору, Поточний ліміт встановлюється Банком щомісяця та діє в межах календарного місяця (далі - Період), в якому він встановлений. Перший Період починається з Дати початку кредитування та закінчується в останній календарний день цього ж місяця. Всі інші Періоди щомісячно починаються з першого числа календарного місяця та закінчуються в останній календарний день цього ж місяця. (п.п. 1.10 Договору). Факт надання Банком Позичальнику кредитних грошових коштів відповідно умов Кредитного договору № 010/0933/82/03163 93 від 01.10.2015 року підтверджується копією Виписки по рахунку, що підтверджує початок користування Кредитом. Таким чином, Банк виконав свої зобов`язання перед Позичальником за кредитним договором, надавши останньому кредит в сумі та на умовах, передбачених Кредитним Договором. Крім того, 20.10.2022 року між Акціонерним товариством «Райффайзен Банк» та [PERSON] було укладено Заяву-Договір про відкриття Поточного рахунку та надання Кредиту «Кредит готівкою» № 014-КО-82-169402029, відповідно до якого Банк відкриває Поточний рахунок «для виплат» та надає Клієнту Послугу споживчого кредиту, під яким розуміються грошові кошти, що надаються Клієнту шляхом зарахування коштів Кредиту на Поточний рахунок Клієнта з метою придбання Клієнтом товарів (робіт, послуг) для задоволення власних потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. (п.п. 1.1., 1.2. Договору). Кредитний договір укладений за допомогою електронного підпису Позичальника. Відповідно до умов Кредитного договору, з Дати надання Кредиту, Банк зобов`язаний надати Клієнту Кредит в сумі 78043,70 грн., а Клієнт зобов`язаний повернути Банку Кредит та сплатити проценти за його користування (п.п. 1.3. Договору). Мета Кредиту, є придбання Клієнтом товарів (робіт, послуг) для задоволення власних потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника в розмірі 75000 грн., оплату Клієнтом страхового платежу в розмірі 3043,70 грн. на користь ПрАТ «Страхова компанія «Уніка життя» (п.п. 2.1.1., 2.1.2. Договору). Строк Кредиту становить 48 місяців, що починається з 20.10.2022р. (Дата надання Кредиту) по визначену Графіком дату останнього Щомісячного ануїтетного платежу (п.п. 2.2. Договору). Проценти за користування Кредитом - процентна ставка фіксована і становить 41,90% річних (п/п. 2.3. Договору). Дата сплати щомісячного ануїтетного платежу - 20 числа кожного календарного місяця згідно Графіка (п.п. 2.4. Договору). Факт надання Банком Позичальнику кредитних грошових коштів відповідно умов Кредитного договору № 014-КО-82-169402029 від 20.10.2022 року підтверджується копією Виписки по рахунку, що підтверджує початок користування Кредитом. Таким чином, Банк виконав свої зобов`язання перед Позичальником за кредитним договором, надавши останньому кредит в сумі та на умовах, передбачених Кредитним Договором. Проте, всупереч умовам Кредитних договорів, Позичальник припинив виконувати взяті на себе договірні зобов`язання, а саме припинив здійснювати щомісячне погашення кредитної заборгованості, сплачувати проценти за користування кредитом згідно умов договору. 20.02.2024 року Акціонерним товариством «Райффайзен Банк» та ТОВ «Фінансова компанія «Сіті фінанс» було укладено Договір про відступлення прав вимоги №114/2-67-F, у відповідності до умов якого АТ «Райффайзен Банк» передає (відступає) за плату, а ТОВ «Фінансова компанія «Сіті фінанс» приймає належні Первісному кредитору Права Вимоги до Боржників, вказаними у Реєстрі боржників. Відповідно до п. 2.4. Договору відступлення права вимоги, внаслідок передачі (відступлення) Портфеля заборгованості за цим Договором, Новий кредитор замінює Первісного кредитора у Кредитних договорах, що входять до Портфеля заборгованості і відповідно вказані у Реєстрі Боржників, та набуває прав грошових та інших зобов`язань за Кредитними договорами. Сторони погодили, що кожен наступний Реєстр Боржників доповнює, а не замінює попередній. Відповідно до Реєстру Боржників до Договору відступлення права вимоги №114/2-67-F від 20.02.2024р., ТОВ «Фінансова компанія «Сіті фінанс» набуло право грошової вимоги за рядом кредитних договорів, у т.ч. і за Кредитними договорами №010/0933/82/0316393 від 01.10.2015 року та № 014-RО-82-169402029 від 20.10.2022 року; укладеними між відповідачем та Акціонерним товариством «Райффайзен Банк». Сума заборгованості за Кредитним договором №010/0933/82/0316393 від 01.10.2015 року становить: 84525,03 (вісімдесят чотири тисячі п`ятсот двадцять п`ять гривень 03 копійки), з яких: 70818,00 гривень - сума заборгованості за дозволеним овердрафтом та 13707,03 гривень - сума заборгованості за недозволеним овердрафтом, що підтверджується наданим позивачем розрахунком заборгованості. Сума заборгованості за Кредитним договором №014-RО-82-169402029 від 20.10.2022 року, становить: 80376,78 (вісімдесят тисяч триста сімдесят шість гривень 78 копійок), з яких: 68558,30 гривень - сума заборгованості за кредитом та 11818,48 гривень - сума заборгованості за процентами. З виписок по особовому рахунку встановлено, що відповідач [PERSON] користувався кредитними коштами за кредитними договорами №010/0933/82/0316393 від 01.10.2015 року та №014-RО-82-169402029 від 20.10.2022 року, періодично здійснював погашення наявної заборгованості, однак своєчасно банку їх не повертав, в зв`язку з чим виникла заборгованість. Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з указаними положенням закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. Доказами, які можуть підтверджувати наявність кредитної заборгованості боржника перед банком та її розмір, є первинні документи, оформлені відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з вказаними положеннями закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Виписка по картковому рахунку може бути належним доказом щодо заборгованості відповідача за тілом кредиту, яка повинна досліджуватися судами у сукупності з іншими доказами. До такого правового висновку дійшов Верховний Суд в постанові від 16.09.2020 при розгляді цивільної справи № 200/5647/18. Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною 1 ст.13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з п.1 ч.2 ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до ч.1 ст.205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Згідно з ч.1, 2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо: - його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони; - воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку; - він підписаний його стороною (сторонами). Згідно із ст.12 ЗУ «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Відповідно до ч.12 ст.11 ЗУ «Про електронну комерцію» електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Відповідно до ч.1, ч.2 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Згідно до статей 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. У статті 627 ЦК України встановлено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно зі ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. За змістом статті 1056-1 ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Відповідно до ч. 1 ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), тобто ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом, Відповідач порушує зобов`язання за даним договором. Згідно ч.2 ст. 615 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. Згідно із ч.1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. За змістом статей 524, 533, 625 ЦК України, грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Статтею 599 ЦК України передбачено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до положень ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); правонаступництва; виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); виконання обов`язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом. Стаття 513 ЦК України передбачає, що правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні, яке виникло на підставі правочину, що підлягає державній реєстрації, має бути зареєстрований в порядку, встановленому для реєстрації цього правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі письмових, речових і електронних доказів, висновків експертів, показаннями свідків. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з ч.1 ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу. Частиною 1 ст. 20 ЦК України визначено, що право на захист особа здійснює на свій розсуд. Згідно з вимогами ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Надані позивачем докази, суд визнає належними і допустимими, а також достовірними і достатніми, оскільки ці докази містять у собі інформацію щодо предмета позовних вимог, вони логічно пов`язані з тими обставинами, які підтверджують наявність підстав для стягнення з відповідача заборгованості. За таких підстав, дослідивши наявні у справі докази, оцінивши їх кожний окремо та взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд доходить висновку, що позов підлягає частковому задоволенню. Враховуючи те, що відповідач належним чином не виконує обов`язки за кредитними договорами, що підтверджується розрахунками заборгованості та виписками по особових рахунках, не надав суду доказів на спростування вказаної заборгованості, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь ТОВ «Фінансова компанія «Сіті фінанс» слід стягнути заборгованість по кредитному договору №010/0933/82/0316393 від 01.10.2015 року у сумі 84525,03 грн., з яких: 70818 грн сума заборгованості за дозволеним овердрафтом, 3 707,03 грн. - сума заборгованості за недозволеним овердрафтом, та заборгованість по кредитному договору №014-КО-82-169402029 від 20.10.2022 року у сумі 80376,78 грн., з яких 68558,30 грн. заборгованість за кредитом, 11818,48 грн. заборгованість процентами, всього на загальну суму 164901,81 грн. Щодо розподілу судових витрат суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, в тому числі: 1) на професійну правничу допомогу. Згідно ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем було сплачено судовий збір у сумі 6056 гривень, який підлягає відшкодуванню відповідачем з урахуванням приписів ст.141 ЦПК України, виходячи із ціни позову 164901,81 грн. та ставки судового збору, що підлягала сплаті позивачем при подачі позову, у розмірі 3028грн. Статтею 137 ЦПК України встановлено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Доля цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язані зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою: 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Отже зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. При цьому, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Частиною 8 статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Вирішуючи питання обґрунтованості розміру заявлених представником позивача витрат на професійну правничу допомогу та пропорційності їх складності правовому супроводу справи в суді, суд враховує те, що дана цивільна справа є малозначною, всі обставини по цій справі були встановленні в судовому порядку. Матеріалами справи підтверджується факт отримання позивачем послуг правничої допомоги та на підтвердження понесених витрат у справі до суду надано: договір №14/06/2023 про надання правової допомоги від 14.06.2023 року, додаткову угоду №1 від 09.06.2025 до Договору №14/06/2023 про надання правничої допомоги від 14.06.2023, замовлення №1140 та №1159 до Договору №14/06/2023 про надання правничої допомоги від 14.06.2023, які містять опис робіт із зазначенням загальної суми 2800грн., виконаних адвокатом Титаренко В.В. для надання правничої (правової) допомоги за позовом ТОВ «ФК «Сіті фінанс» щодо стягнення заборгованості за кредитними договорами. Верховний Суд вже неодноразово висловлював правову позицію щодо порядку та критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу та їх розподілу, зокрема в Постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 року у справі № 922/1964/21 вказано, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова ухвала Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.12.2021 у справі № 927/237/20). Такі самі критерії, як зазначено вище, застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Зокрема, згідно з практикою Європейського суду з прав людини заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява № 19336/04). Крім того, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Дослідивши надані докази на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу, суд приходить до висновку, що вимога про стягнення витрат на професійну правничу допомогу підлягає до задоволення шляхом стягнення із відповідача в користь позивача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 2800 грн.

Outcome: approved