Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-09 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача. 30 липня 2024 року позивач [PERSON] звернулася до суду через систему «Електронний суд» з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення безпідставно набутих коштів у розмірі 969913,00 грн. Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач вказує, що у липні 2018 року [PERSON] зробив пропозицію [PERSON] та її чоловікові [PERSON] вкласти на вигідних умовах кошти в господарську діяльність, яку він разом зі своїм товаришем [PERSON] планує здійснювати в Івано-Франківській області. Обговорюючи можливу співпрацю, сторони домовилися, що для правового підтвердження умов їхньої співпраці необхідно укласти договір. Позивач з чоловіком на той час тимчасово проживала у місті Чикаго США. Оскільки [PERSON] є сином двоюрідної сестри чоловіка позивача, то відносини між сторонами були довірливі. 18 липня 2018 року [PERSON] переказала зі свого банківського рахунку в ДжейПіМорган Чейс Банк в місті Чикаго 20\~000,00 (двадцять тисяч) доларів США на рахунок [PERSON] в Акціонерному товаристві «Акцент Банк», які відповідач отримав 25 липня 2018 року. У майбутньому сторони не дійшли згоди щодо істотних умов співпраці, у зв`язку з чим договір між позивачем і відповідачем укладено не було. Після того, як сторони не домовилися про умови співпраці, позивач неодноразово зверталася до відповідача з проханням повернути отримані кошти. Незважаючи на відсутність правової підстави для отримання коштів від [PERSON] , [PERSON] станом на дату подання позову кошти у сумі 20\~000,00 доларів США позивачу не повернув. За таких обставин позивач просить стягнути з відповідача 23600,00 (двадцять три тисячі шістсот) доларів США, в тому числі 20000,00 (двадцять тисяч) доларів США - основного боргу і 3600,00 (три тисячі шістсот) доларів США 3% річних, а також витрати по оплаті судового збору в розмірі 3\~656,86 грн (а.с. 1-7). 21 серпня 2024 року відповідачем по справі [PERSON] подано до суду відзив на позовну заяву, в якому вказує, що обставини справи позивач викладає викривлено і приховує дійсні наміри щодо переказу коштів. Вони як родичі по лінії чоловіка позивача [PERSON] , який являється йому вуйком, часто обговорювали їхнє складне життя в Україні, так як вони проживали в США, а їхні батьки були близькими і підтримували родинні стосунки. [PERSON] часто пересилав кошти для допомоги родині від 300 до 1000 доларів США. У липні 2018 року родина його мами вирішила добровільно їм допомогти грошима, так як вони часто допомагали їхнім родичам в Україні. Тому погодились, що для сім`ї відповідача переведуть на його рахунок кошти для їхніх потреб як допомогу, зокрема частину з них на ремонт, іншу на потреби сім`ї . Десь у кінці липня 2018 року відповідачу передзвонили з банку, в якому в нього був відкритий рахунок, що на його рахунок із США прийшов платіж, і необхідно підтвердити, що вони родичі, оскільки переказ не був відкликаний як помилковий. [PERSON] писав відповідну заяву до банку, де вказував їхні з позивачем родинні відносини, що мета коштів - допомога на ремонт, також банк, у свою чергу, зв`язувався зі стороною позивача [PERSON] і вони теж підтверджували мету переказу і родинність відносин, і аж тоді на його рахунок банком були зараховані вищевказані кошти в сумі 19900 доларів США, як допомога родичам. Відповідач зазначає, що дійсно сім`я [PERSON] в особі його дружини [PERSON] здійснила цей добровільний платіж 25 липня 2018 року на рахунок відповідача як допомогу родині. З того часу вони часто спілкувались, вони цікавились як живе відповідач, і все було добре. Сторона позивача повернулись в Україну в середині 2021 року. Вони часто зустрічалися, навідувалися один до одного. На початку повномасштабного вторгнення в 2022 року їхні сім`ї близько трьох тижнів проживали разом в їхньому будинку, який вони придбали по приїзду з США. Конфлікт між їхньою родиною виник у серпні 2022 року, їхні батьки посварились на побутовому рівні і перестали спілкуватись, тоді [PERSON] та [PERSON] у 2023 році почали вимагати в їхньої сім`ї повернути їм кошти, отримані по переказу з 2018 року. Відповідач вважає, що не було жодних підстав позивачу вважати, що кошти отримані безпідставно, тим більше, що у позивача не було жодних зобов`язань щодо перерахунку його родині цих коштів, все було добровільно за її бажанням допомогти. Крім того, з липня 2018 року по даний час (минуло 6 років) позивач жодних письмових претензій не висловлювала щодо повернення цих коштів, як безпідставно набутих, а тільки через погані в даний час відносини, які склались між ними. Такі правовідносини, які склались між ними не є відносинами в розумінні статті 1212 Цивільного кодексу України щодо набуття майна за рахунок іншої особи без достатньої правової підстави, оскільки позивач [PERSON] , яка перераховувала йому кошти 17.07.2018, достеменно знала, що в неї відсутні перед ним будь-які зобов`язання, відсутній обов`язок для сплати коштів, проте добровільно здійснила такий перерахунок, а у 2024 році через 6 років вимагає повернення сплачених коштів, що вказує на те, що вона поводиться недобросовісно та суперечливо щодо своїх дійсних намірів. Відповідач просить у задоволенні позову відмовити за безпідставністю позовних вимог (а.с. 29-32). 26 серпня 2024 року представником позивача подано до суду відповідь на відзив, де вказує, що викладені у відзиві пояснення відповідача щодо добровільного надання позивачем йому коштів у розмірі 20 000 доларів США на потреби його родини, в тому числі на ремонт квартири, не відповідають фактичним обставинам. Як зазначено у позовній заяві, у липні 2018 року [PERSON] зробив пропозицію [PERSON] та її чоловікові [PERSON] вкласти на вигідних умовах кошти в господарську діяльність, яку він разом з своїм товаришем [PERSON] планує здійснювати в Івано-Франківській області. Обговорюючи можливу співпрацю, сторони домовилися, що для правового підтвердження умов їхньої співпраці необхідно укласти договір. У розумінні позивачка у договорі мали б бути чітко визначені умови співпраці сторін, взаємні права й обов`язки учасників інвестиційного проєкту, строки, етапи, умови реалізації проєкту, гарантії та строки повернення інвестованих коштів, відповідальність отримувача коштів за порушення взятих зобов`язань та інші істотні умови. Разом з тим, після отримання коштів від позивача, відповідач запропонував позивачу підписати так званий «Договір позики під розписку», відповідно до якого він підтверджує, що отримав від позивача 25 липня 2018 року кошти у розмірі 20 000 доларів США грошовим переказом з Chase bank США на свій рахунок в «А-Банку» на створення і розвиток пивоварного бізнесу та зобов`язується сплачувати щомісяця 30 % від загальної суми доходів від пивоварного бізнесу або відповідно до частки , вкладеної позикодавцями в бізнес, у разі його вдалого розвитку і отримання доходів. У разі банкрутства пивоварного бізнесу відповідач пропонував виплатити позивачу 30 % від продажу обладнання або її частку в бізнесі на момент продажу бізнесу. Також відповідач пропонував позивачу разом з чоловіком взяти зобов`язання, що у випадку повного банкрутства пивоварного бізнесу вони не матимуть претензій до нього та його партнера [PERSON] на повернення коштів у розмірі 20 000 доларів США чи відсотків. Після ознайомлення з проєктом «Договору позики під розписку», який відповідач надав позивачу із власноручним підписом та підписом свого партнера [PERSON] , позивач відмовилася укладати договір на запропонованих відповідачем умовах, оскільки він не відповідав її волі щодо істотних умов інвестування коштів і співпраці з відповідачем та попросила повернути кошти. Відповідач кошти не повернув. Позивач вважає, що обставинами, викладеними у позовній заяві, спростовується версія відповідача про надання позивачем спірних коштів відповідачу, як безповоротну фінансову допомогу на потреби відповідача і його родини. Таким чином, відповідач збагатився за рахунок позивача поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином, у зв`язку з чим наявні підстави для стягнення коштів відповідно до статей 1212-1214 Цивільного кодексу України (а.с. 42-45). 02 вересня 2024 року відповідачем подано до суду заперечення на відповідь на відзив, де зазначає, що під час переказу цих коштів, з 17 07.2018 по 25.07.2018 банк зажадав вказати призначення платежу та мету переказу коштів, про що він писав відповідну заяву в банк і позивач про це знала, адже вони спілкувались про це в соціальних мережах під час пересилки коштів і він повідомляв їх, що банк хоче підтвердження мети переказу коштів, що вони родичі, і вони вказували дійсну мету переказу коштів, що переказ родині для ремонту квартири. Під час переказу коштів 17.07.2018 [PERSON] переказала їх добровільно як допомога родині на ремонт, знаючи, що між ними відсутнє зобов`язання (відсутній обов`язок) з повернення коштів, а тому поведінка позивача є суперечливою (тобто, потерпіла особа вільно і без помилки погодилася на настання невигідних для себе наслідків), і лишень через 6 років почала усно вимагати повернути кошти, після чого звернулась з позовом до суду. Відповідач зазначає, що таким чином безпідставно набуті грошові кошти не підлягають поверненню, якщо потерпіла особа знає, що в неї відсутнє зобов`язання (відсутній обов`язок) для сплати коштів, проте здійснює таку сплату, оскільки вказана особа поводиться суперечливо, якщо згодом вимагає повернення сплачених коштів. Отже, відсутні підстави для задоволення позовних вимог (а.с. 49-52). Процесуальні дії у справі. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30 липня 2024 року дану справу розподілено головуючому судді Мелещенко Л.В.(а.с.18-19). Ухвалою суду від 02 серпня 2024 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у даній справі, ухвалено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження з викликом сторін (а.с. 22-23, 35-36). Ухвалою суду від 11 грудня 2024 року закрито підготовче провадження по справі та призначено справу до судового розгляду по суті (а.с. 75-76). Пояснення учасників справи у судовому засіданні. Представник позивача [PERSON] адвокат Парфан Т.Д. у судовому засіданні підтримав позовні вимоги на підставах, викладених у позові, просив позов задовольнити у повному обсязі. У судовому засіданні представник відповідача [PERSON] адвокат Кобзан Р.М. заперечував проти задоволення позовних вимог, просив у задоволенні позову відмовити у повному обсязі. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. Суд, вислухавши учасників справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення на них, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. 18 липня 2018 року [PERSON] переказала зі свого банківського рахунку в ДжейПіМорган Чейс Банк в місті Чикаго 20\~000,00 (двадцять тисяч) доларів США на рахунок [PERSON] в Акціонерному товаристві «Акцент Банк», які відповідач отримав 25 липня 2018 року, що підтверджується квитанцією про міжнародний грошовий переказ від 18 липня 2018 року (а.с. 12-15). Згідно договору позики під розписку, [PERSON] підтверджує, що отримав від [PERSON] 25 липня 2018 року грошову позику в розмірі 20 000 доларів США грошовим переказом з Chase bank США на свій рахунок в «А-Банку». Позику у вказаній сумі він отримав на створення і розвиток пивоварного бізнесу (а.с. 48). 25 липня 2018 року [PERSON] звертався до Акціонерного товариства «А-Банк» із заявою, де вказував, що перевід коштів не пов`язаний з підприємницькою діяльністю, відправник коштів є його тіткою, кошти будуть використані на ремонт квартири. Дана заява отримана Акціонерним товариством «А-Банк» 25.07.2018, про що свідчить штамп (а.с.53, 68).Відповідачем долучено переписку із [PERSON] стосовно переказу коштів (а.с.54). Норми права, що підлягають застосуванню, та висновки суду за результатами розгляду справи. Згідно статті 15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Частиною першою статті 13 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Загальні підстави для виникнення\~зобов`язання у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами\~глави 83 Цивільного кодексу України. Стаття 1212 Цивільного кодексу України регулює випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав. Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок іншої особи, в) вiдсутнiсть правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочинну або інших підстав, передбачених\~статтею 11 Цивільного кодексу України). Об`єктивними умовами виникнення\~зобов`язань із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або незбільшення майна у іншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна на стороні набувача шляхом зменшення або відсутності збільшення на стороні потерпілого; 4) відсутність правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб. За змістом частини першої\~статті 1212 Цивільного кодексу України безпідставно набутим майном є\~майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави. Відповідно до частини першої, пункту 1 частини другої\~статті\~11, частин першої та другої статті\~509 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. До підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, належать договори та інші правочини. Зобов`язанням є\~правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених\~статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання повинно виконуватися\~належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із частиною першою\~статті 177 Цивільного кодексу України об`єктами цивільних прав є,\~зокрема, речі, у тому числі гроші. Під відсутністю правової підстави розуміється\~такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення i його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Загальна умова частини першої\~статті 1212 Цивільного кодексу України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах. Отримане однією зі сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі\~статті 1212 Цивільного кодексу України тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання. Системний аналіз положень частини першої, пункту 1 частини другої статті\~11, частини першої статті\~177, частини першої статті\~202, частин першої та другої статті\~205, частини першої статті\~207, частини першої статті\~1212 Цивільного кодексу України дає можливість дійти висновку про те, що чинний договір чи інший правочин є достатньою та належною правовою підставою набуття майна (отримання грошей). Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом у постановах: від 10 вересня 2018 року у справі № 638/11807/15-ц (касаційне провадження № 61-1215св17),\~від 12 вересня 2018 року у справі № 154/948/16 (касаційне провадження № 61-4497ск18), від 12 грудня 2018 року у справі № 205/3330/14-ц (касаційне провадження № 61-1133св18). У частині четвертій\~статті 263 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що\~при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Судом встановлено, що позивач [PERSON] 18 липня 2018 року переказала зі свого банківського рахунку на рахунок [PERSON] 20\~000,00 (двадцять тисяч) доларів США, що не оспорюється відповідачем. «Договір позики під розписку», відповідно до якого відповідач підтверджує, що отримав від позивача 25 липня 2018 року кошти у розмірі 20 000 доларів США грошовим переказом з Chase bank США на свій рахунок в «А-Банку» на створення і розвиток пивоварного бізнесу, свідчить про те, що у позивача та відповідача була певна домовленість щодо здійснення спільної господарської діяльності. Посилання відповідача на те, що у даному договорі зазначено, що позикодавець [PERSON] та [PERSON] не будуть мати жодних претензій до позичальника [PERSON] та [PERSON] на виплату позики у розмірі 20\~000,00 доларів США чи відсотків від неї в разі повного банкрутства пивоварного бізнесу, суд оцінює критично, оскільки даний документ підписаний позичальником [PERSON] . [PERSON] , проте непогоджений та непідписаний позивачем [PERSON] . Також позивач підтверджує, що після ознайомлення з проєктом «Договору позики під розписку», який відповідач надав позивачу із власноручним підписом та підписом свого партнера [PERSON] , позивач відмовилася укладати договір на запропонованих відповідачем умовах, оскільки він не відповідав її волі щодо істотних умов інвестування коштів і співпраці з відповідачем та попросила повернути кошти. З наведених підстав суд критично ставиться до даного договору як доказу наявності договору позики між сторонами. Крім того, оригінал цього договору стороною позивача не наданий та позивач не підтверджує укладення даного договору. Отже, суд вважає, що спірні грошові кошти у розмірі 20\~000,00 доларів США набуті [PERSON] , з яким [PERSON] не пов`язана жодними договірними правовідносинами щодо такого майна без правової підстави на те, тому у відповідача виникло зобов`язання перед позивачем повернути отримане майно, яке є безпідставно набутим. Повернення відповідачем в рахунок погашення перед позивачем заборгованості у розмірі 20\~000,00 доларів США не підтверджені жодними належними доказами у справі. Також відповідачем на спростування правомірності набуття ним спірних коштів не було надано жодних належних та допустимих доказів, тому його доводи щодо правомірності набуття цих коштів ґрунтуються лише на припущеннях та не можуть бути взяті до уваги судом. За таких обставин суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача безпідставно отриманої суми коштів у розмірі 20000,00 (двадцять тисяч) доларів США. Вирішуючи вимоги про стягнення трьох процентів річних, суд виходить з наступного. Згідно зі\~статтею 253 Цивільного кодексу України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Відповідно до частини другої статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що нарахування інфляційних втрат та трьох процентів річних на суму боргу відповідно до\~статті 625 ЦК України\~є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми. Подібні правові висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справах № 703/2718/16-ц (провадження № 14-241цс19) та № 646/14523/15-ц (провадження № 14-591цс18), від 13 листопада 2019 року у справі № 922/3095/18 (провадження № 12-105гс19), від 18 березня 2020 року у справі № 902/417/18 (провадження № 12-79гс19). Отже, передбачений частиною другою\~статті 625 Цивільного кодексу України обов`язок боржника, який прострочив виконання грошового зобов`язання, сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми виникає виходячи з наявності самого факту прострочення, який у цій справі має місце з моменту безпідставного одержання відповідачем грошових коштів позивача. Обставин, які б свідчили про прострочення кредитора у зобов`язанні з повернення безпідставно набутих коштів або про обставини, які б перешкоджали відповідачу з незалежних від нього причин виконати обов`язок повернути кошти, у цій справі відповідач не стверджує і судом не встановлено. Як було зазначено вище, зобов`язання повернути безпідставно набуте майно виникає у особи безпосередньо з норми\~статті 1212 Цивільного кодексу України на підставі факту набуття нею майна (коштів) без достатньої правової підстави або факту відпадіння підстави набуття цього майна (коштів) згодом. У\~статті 1212 Цивільного кодексу України врегульовані недоговірні відносини, коли особа набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно). З моменту безпідставного набуття такого майна або з моменту, коли підстава його набуття відпала, утримання особою такого майна є неправомірним. Тому зобов`язання з повернення потерпілому такого майна особа повинна виконати відразу після його безпідставного набуття або відпадіння підстави набуття цього майна. Норма частини другої\~статті 530 Цивільного кодексу України до недоговірних зобов`язань з повернення безпідставно набутого майна згідно зі\~статтею 1212 Цивільного кодексу України не застосовується. Велика Палата Верховного Суду\~у постанові від 7\~лютого 2024\~року\~у справі\~№\~910/3831/22 зробила\~висновок про те, що зобов`язання повернути безпідставно набуте майно виникає в особи безпосередньо з норми статті\~1212 ЦК\~України на підставі факту набуття нею майна (коштів) без достатньої правової підстави або факту відпадіння підстави набуття цього майна (коштів) згодом. Виконати таке зобов`язання особа повинна відразу після того, як безпідставно отримала майно або як підстава такого отримання відпала. Із цього моменту виникає передбачений частиною\~2 статті\~625 ЦК\~України обов`язок боржника, який прострочив виконання грошового зобов`язання, сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми. Позивачем складений розрахунок трьох процентів річних. Сума безпідставно набутих коштів 20000,00 (двадцять тисяч) доларів США. Відповідач користується коштами позивача з 25 липня 2018 року. Позивач просить стягнути три проценти річних за період з 25 липня 2018 року по 25 липня 2024 року. Отже, розрахунок трьох процентів річних складає 3600,00 доларів США. Розрахунок трьох процентів річних стороною відповідача не спростований. Враховуючи наведене, суд приходить до переконання, що вимоги про стягнення трьох процентів річних у розмірі 3600,00 (три тисячі шістсот) доларів США підлягають задоволенню. Усі інші пояснення учасників справи, їх докази і аргументи не спростовують висновків суду, зазначених у цьому судовому рішенні, їх дослідження та оцінка судом не надала можливості встановити обставини, які б були підставою для ухвалення будь-якого іншого судового рішення. Виходячи із вищевикладеного, оцінивши докази, надані сторонами у справі, їх належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, відповідно до статті 89 Цивільного процесуального кодексу України, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог, тому вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі. Розподіл судових витрат. Відповідно до частини першої статті 133 Цивільного процесуального кодексу України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Частиною першою статті 141 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Як вбачається квитанції, позивачем сплачено судовий збір за даним позовом у розмірі 7759,30 грн (а.с. 16). Позовні вимоги задоволені у повному обсязі, тому з відповідача також слід стягнути на користь позивача понесені ним судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 7759,30 грн. На підставі вищенаведеного, відповідно до статей 3, 11, 15, 23, 214, 509, 625, 1212-1215 Цивільного кодексу України,

Outcome: approved