Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-16 00:00:00

\~ \~ \~ \~17.11.1995 між [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] з одного боку та [PERSON] з іншого боку було укладено договір міни нерухомості № 1157, зареєстрований Запорізькою Універсальною біржою «України» ЛТД, відповідно до якого [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , які володіли по 1/4 частки двокімнатної квартири [ADDRESS] , обміняли зазначену квартиру на житловий будинок [ADDRESS] , що належав [PERSON] . \~ \~ \~ \~Договір міни нерухомості від 17.11.1995 № 1157 зареєстровано в орендному підприємстві «Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації» 06.12.1995 за № 1414 у реєстраційній книзі № 6, що підтверджується реєстраційним написом на цьому договорі, відповідно до якого [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] є власниками житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] , а розмір частки у праві власності кожного з них становить 1/4. [PERSON] змінила прізвище на [PERSON] у зв`язку з реєстрацією шлюбу, що підтверджується повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб від 24.05.2021 № 00030867059, свідоцтвом про розірвання шлюбу від 14.01.2003 серії [NUMBER] , та свідоцтвом про шлюб від 24.09.2005 серії [NUMBER] . \~ \~ \~ \~ [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть від 15.02.2021 серії [NUMBER] . \~ \~ \~ \~Згідно з матеріалами спадкової справи № 26/2021, [PERSON] та [PERSON] прийняли спадщину, що відкрилася після смерті [PERSON] , а [PERSON] відмовився від прийняття спадщини. \~ \~ \~ \~28.09.2021 приватним нотаріусом Запорізького районного нотаріального округу Запорізької області Моргуновою Н.О. було винесено постанови про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом № 201/02-31, № 202/02-31, якими позивачам було відмовлено у видачі свідоцтв про право на спадщину на 1/4 частину житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] . \~ \~ \~ \~Відмовляючи у видачі свідоцтв про право на спадщину, нотаріус зазначив таке: «право укладати договори купівлі-продажу, поставки та обміну товарів і реєструвати їх на товарній біржі передбачено ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» від 10.12.1991. Однак реєстрація договору на товарній біржі не може замінити його нотаріальне посвідчення. Відповідно до частини першої ст. 47 Цивільного кодексу Української РСР, який діяв до 01.01.2004, нотаріальне посвідчення угод обов`язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими частиною першою ст. 48 Цивільного кодексу Української РСР. Згідно зі ст. 242 Цивільного кодексу Української РСР до договору міни застосовуються відповідні правила про купівлю-продаж. Як зазначається у частині першій статті 227 Цивільного кодексу Української РСР, договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (ст. 47 Цивільного кодексу Української РСР). \~ \~ \~ \~Разом з цим, судом встановлено, що [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] зареєстрували належні їм частки у праві власності на житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] , на підставі договору міни нерухомості від 17.11.1995 № 1157, що підтверджується витягами з Державного реєстру речових прав від 28.03.2025 № 420055242, від 28.03.2025 № 420056940, від 10.09.2025 № 442946464. \~ \~ \~ \~Вирішуючи питання про наявність підстав для задоволення позову, суд виходить з такого. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 1 ст. 81 ЦПК України). Частиною першою статті 1216 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ч. 1 ст. 1218 ЦК України). Статтями 1217, 1223 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 1265 цього Кодексу (спадкоємці за законом першої п`ятої черг). Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Частинами першою та другою статті 1258 ЦК України встановлено, що спадкоємці за законом одержують право на спадщину почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняттям ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Згідно з ч. 1 ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. За визначенням п. 1 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів (ч. 1 ст. 328 ЦК України). Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Належність правовстановлюючих документів на спадкове майно встановлюється судом відповідно до законодавства, яке було чинним на час набуття права власності на житловий будинок. Виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК України та Законом України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Отже, державна реєстрація за [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] права власності на житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] , на підставі договору міни нерухомості від 17.11.1995 № 1157, свідчить про чинність цього договору, а відтак визнання його укладеним в судовому порядку не вимагається, у зв`язку з чим, в цій частині суд визнає позов таким, що не підлягає задоволенню. Частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними (ч. 1 ст. 1267 ЦК України). \~ \~ \~ \~Згідно з ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Якщо від прийняття спадщини відмовився один із спадкоємців за законом з тієї черги, яка має право на спадкування, частка у спадщині, яку він мав право прийняти, переходить до інших спадкоємців за законом тієї ж черги і розподіляється між ними порівну (ч. 2 ст. 1275 ЦК України). \~ \~ \~ \~Відповідно до ч. 1 ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. \~ \~ \~ \~Таким чином, позивачі мають право на визнання за кожним з них права власності на 1/8 частину житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] , отже в цій частині позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. До позовної заяви позивачами додано квитанції від 06.05.2025 № 19, № 20, якими підтверджується сплата кожним з них судового збору в розмірі 969,00 грн. Разом з цим, в судовому засіданні позивачі заявили клопотання про залишення судових витрат за ними, а відтак, виходячи з закріпленого у ст. 13 ЦПК України принципу диспозитивності, суд дійшов висновку про можливість покладення судового збору на позивачів. Враховуючи вищезазначене та

Outcome: partial