Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-12 00:00:00

До Печерського районного суду м. Києва звернувся [PERSON] із позовною заявою до фізичної особи-підприємця [PERSON] про захист прав споживачів, стягнення грошових коштів та відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що 19.09.2023 та 19.12.2023 звернувся до СТО «Ангар» за адресою: [ADDRESS] для ремонту автомобіля Audi A4, реєстраційний номер: [NUMBER] . 19.09.2023 власник СТО «Ангар» ФОП [PERSON] надала рахунок на оплату послуг та купівлю запчастин для ремонту автомобіля на загальну суму 46 750 грн. 00 коп. Зазначені кошти були сплачені позивачем в повному обсязі. В подальшому ФОП [PERSON] припинила підприємницьку діяльність і власником СТО «Ангар» став ФОП [PERSON] 19.12.2023 ФОП [PERSON] надав ще один рахунок на оплату послуг та на закупівлю запчастин для ремонту автомобіля на загальну суму - 34 400 грн. 00 коп., яка також була сплачена позивачем. Відповідно до зазначених рахунків не були надані послуги тобто не був відремонтований автомобіль та не куплені запчастини до автомобіля. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 05.09.2024 відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та призначено судове засідання для розгляду справи по суті. До суду надійшов відзив, у якому представник відповідача зазначив, що на наданих позивачем документах відсутня будь-яка інформація, або позначення того, що саме позивач є покупцем товарів у відповідача. Підписи позивача та відповідача на цих документах відсутні. Крім того, у рахунку на оплату № 529 від 19.09.2023 на суму 46 750 грн. в якості постачальника зазначений не позивач, а взагалі інша особа. В судове засідання 26.08.2025 з`явився представник позивача, просив задовольнити позов з мотивів викладених у позовній заяві. Також зазначила, що 31.07.2024 за вих. №31/07 представник позивача - звернулась із вимогою до ФОП [PERSON] для добровільного, мирового вирішення питання, яка залишилася без реагування. Пояснила, що у Дніпровському УП ГУНП у місті Києві відкрито кримінальне провадження № 12024105040000840 щодо СТО «Ангар» за ознак кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.190 КК України. У зазначену кримінальному провадженні власником СТО «Ангар» є [PERSON] який надав свої пояснення в якому підтвердив, що між ФОП [PERSON] та [PERSON] були укладені договірні відносити щодо придбання товарів та надання послуг. Крім того, підтвердив, що він отримав він відповідача грошові кошти готівкою в повному обсязі. Представник відповідача в судовому засіданні 26.08.2025 заперечував проти задоволення позовних вимог, просив відмовити у задоволенні позову. Надав пояснення згідно заперечень на відповідь на відзив, що у вересні 2023 року позивач звернувся до відповідача для ремонту автомобіля Audi A4 у зв`язку із проблемами з двигуном. Після цього проведена діагностика автомобіля та оголошена позивачу орієнтовна вартість послуг та запчастин за ремонт. Позивач залишив свій автомобіль на території СТО «Ангар» після чого автомобіль був відремонтований, а саме надані такі послуги: 1) Заміна прокладки головки блоку; 2) Притирка клапанів; 3) Зняття/установка турбіни; 4) Заміна заглушки блоку циліндра; 5) Чистка клапана ЕГР; 6) Заміна паливного фільтру; 7) Розбірка/збірка головки ДВС; 8) Мийка головки; 9) Зняття/встановлення піддону; 10) Ремонт турбіни; 11) Ремонт головки; 12) Діагностика форсунків. Для проведення цих робіт відповідач придбав запчастини, що підтверджується видатковими накладними, які додані до заперечень. 19.09.2023 позивач приїхав на СТО «Ангар» забирати свій автомобіль. Після його огляду, він впевнився у його справності, будь-яких претензій з приводу недоліків проведеного ремонту не заявляв. Після цього позивачу був наданий рахунок на оплату № 529 від 19.09.2023 на загальну суму 46 750 грн. Позивач здійснив оплату вказаного рахунку готівкою. В кінці вересня Позивач знову приїхав у СТО «Ангар» та повідомив, що ремонт автомобіля його повністю влаштовує, однак в нього з`явилась інша проблема пов`язана із підтіканням мастила. Відповідач провів діагностику автомобіля та повідомив про необхідність заміни трубки, яку необхідно замовити що займе деякий час. Позивач погодився на вказану пропозицію. Приблизно через три дні трубка була отримана відповідачем , але позивач повідомив, що послуг по ремонту автомобіля у цій частині більше не потребує, оскільки вже сам здійснив заміну трубки на іншому СТО. На початку грудня 2023 року позивач знову приїхав у СТО «Ангар» та повідомив про наявність іншої проблеми зі щепленням та просив зайнятись ремонтом його автомобіля. Після проведення діагностики автомобіля позивачу було оголошено орієнтовну вартість послуг та запчастин за ремонт. Позивач залишив свій автомобіль на території СТО «Ангар» після чого автомобіль був відремонтований, а саме були виконані наступні роботи: 1) Заміна щеплення; 2) Заміна теплообмінника; 3) Заміна нижньої подушки двигуна; 4) Заміна зовнішнього шруза; 5) Заміна ременя генератора; 6) Заміна свічок накалу. Для проведення цих робіт відповідач придбав запчастини, що підтверджується видатковими накладними, які додані до заперечень. 19.12.2023 позивач приїхав на СТО «Ангар» забирати свій автомобіль. Після його огляду, він впевнився у його справності, будь-яких претензій з приводу недоліків проведеного ремонту не заявляв. Після цього Позивачу був наданий рахунок на оплату № 741 від 19.12.2023 на загальну суму 34 400 грн. Позивач здійснив оплату вказаного рахунку готівкою. Приблизно через 2 дні позивач знову завітав до СТО «Ангар» та повідомив, що ремонт щеплення його повністю влаштовує, однак в нього наявна інша проблема, а саме сторонні звуки під днищем автомобіля. У цей день працівники СТО «Ангар» усунули вказану проблему та позивач виїхав із СТО «Ангар» задоволений результатом роботи. Таким чином Відповідач виконав у повному обсязі роботи з ремонту щеплення автомобіля Ауді обумовлені домовленістю із позивачем відповідно до рахунку на оплату № 741 від 19.12.2023. Вказані обставини підтверджуються долученими копіями видаткових накладних з придбання відповідачем відповідних запчастин. Відповідач виконав повний перелік робіт, які були погоджені сторонами, результат робіт був переданий та прийнятий без будь-яких заперечень з приводу якості проведеної роботи. Суд, заслухавши учасників справи, дослідивши письмові докази наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов наступних висновків. Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1. ст.4 ЦПК України). Суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. (ч. 1. ст.13 ЦПК України). За договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором (ст. 901 ЦК України). Статтею 902 ЦК України визначено, що виконавець повинен надати послугу особисто. У випадках, встановлених договором, виконавець має право покласти виконання договору про надання послуг на іншу особу, залишаючись відповідальним в повному обсязі перед замовником за порушення договору. Статтею 907 ЦК України передбачена можливість розірвання договору про надання послуг, у тому числі шляхом односторонньої відмови від договору, в порядку та на підставах, встановлених цим Кодексом, іншим законом або за домовленістю сторін. Порядок і наслідки розірвання договору про надання послуг визначаються домовленістю сторін або законом. Аналогічні норми щодо можливості для споживача відмовитися від договору про виконання робіт (надання послуг) та права на відшкодування збитків передбаченіст.10 Закону України «Про захист прав споживачів». Відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Як визнано сторонами, між ними була домовленість щодо ремонту автомобіля. Позивач до позовної заяви долучив копію рахунку №529 від 19.09.2023 року та копію рахунку №741 від 19.12.2023. Представник відповідача не заперечує щодо оплати позивачем цих рахунків. В судовому засіданні 26.08.2025 свідок [PERSON] , найманий працівник СТО «Ангар» показав, що у вересні 2023 року проводилися ремонтні роботи автомобіля Audi A4, зокрема заміна щеплення. При виконанні робіт використовувалися нові запчастини. Претензій від власника авто не надходило, старі запчастини клієнт не забирав. Вдруге ремонтні роботи автомобіля Audi A4 виконувалися безпосередньо ним, із зауважень власника було щодо м`якості педалі щеплення. Зазначив, що спочатку відбувається діагностика ТЗ, встановлюється поламка, виставляється рахунок-фактура на замовлення нових запчастин, безпосереднє замовлення деталей після погодження з клієнтом виробника та вартості запчастин. Підтвердив обставини щодо проведення ремонтних робіт автомобіля Audi A4. В постанові Касаційного адміністративного суд Верховного Суду від 11.11.2021 по справі № 640/13941/20 зазначено: З огляду на зазначене, вирішуючи спір, суд повинен пересвідчитись у належності особи, яка звернулась за судовим захистом, відповідного права або охоронюваного законом інтересу (наявність права на позов у матеріальному розумінні), встановити, чи є відповідне право або інтерес порушеним (встановити факт порушення), а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача. З цього слідує, що під час розгляду кожної справи суд повинен встановити чи має місце порушення прав та інтересів позивача, адже без цього не можна виконати завдання судочинства. Якщо позивач не довів факту порушення особисто своїх прав чи інтересів, то навіть у разі, якщо дії суб`єкта владних повноважень є протиправними, підстав для задоволення позову немає. Звернення до суду є способом захисту порушених суб`єктивних прав, а не способом відновлення законності та правопорядку у публічних правовідносинах. Суд зазначає, що таке порушення має бути реальним, обґрунтованим, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених прав чи інтересів особи - позивача з боку відповідача, яка стверджує про їх порушення. Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові. Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 12 червня 2018 року у справі № 826/4406/16, від 15 серпня 2019 року у справі № 1340/4630/18, від 23 грудня 2019 року у справі № 712/3842/17, від 27 лютого 2020 року у справі № 500/477/15-а.» Згідно статті 76 Цивільного процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до положень частини першої статті 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 89 Цивільного процесуального кодексу передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Як роз`яснено в пункті 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року за №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», виходячи з принципу процесуального рівноправ`я сторін та враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів. Вирішальним фактором принципу змагальності сторін є обов`язок сторін у доказуванні, які користуються рівними правами щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом переконливості цих доказів. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, суд робить висновок про її недоведеність. Враховуючи пояснення сторін, показання свідка, досліджені письмові докази, оскільки позивачем жодним чином не доведено ненадання відповідачем послуг з ремонту авто, будь-які докази того, що роботи були проведені відповідачем неякісно, позивач не надав, суд дійшов висновку що позовні вимоги про захист прав споживачів, стягнення грошових коштів безпідставні, необґрунтовані, а тому задоволенню не підлягають. Також суд зазначає, що позивачем не додано належних документів на підтвердження права власності на автомобіль реєстраційний номер [NUMBER] , чи права користування. Щодо стягнення з відповідача моральної шкоди в сумі 2000,00 грн., суд зазначає. Згідно з частиною першою статті 1167 Цивільного кодексу України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Частиною другою статті 1167 Цивільного кодексу України визначено, що моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом. Отже, за змістом наведеної норми зобов`язання відшкодувати моральну шкоду виникає лише за умови, що ця шкода є безпосереднім наслідком певної протиправної дії (бездіяльності). Тобто заподіяна моральна шкода відшкодовується тій фізичній чи юридичній особі, права якої були безпосередньо порушені протиправними діями (бездіяльністю) інших осіб. В пункті 5 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» суду необхідно в кожній справі з`ясовувати характер правовідносин сторін і встановлювати якими правовими нормами вони регулюються, чи допускає відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди при даному виді правовідносин, коли набрав чинності законодавчий акт, що визначає умови і порядок відшкодування моральної шкоди в цих випадках, та коли були вчинені дії, якими заподіяно цю шкоду. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Оскільки вчинення відповідачем протиправної дії чи бездіяльності по відношенню до позивача, останнім жодним чином не доведено, як і не доведено вчинення відповідачем неправомірних дій що спричинили шкоду позивачу, отже позовна вимога про стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди є безпідставною, а відтак задоволенню не підлягає.

Outcome: dismissed