Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-09 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою, обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що 20 грудня 2024 року о 10-35 годин у м.Синельникове Дніпропетровської області по вул.Садова,1-А мала місце дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої було пошкоджено належний позивачу автомобіль марки «Mitsubishi Lancer» державний реєстраційний номер: [NUMBER] . Постановою Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20 лютого 2025 року у справі №191/42/25 відповідач [PERSON] визнаний винним у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди. Виплату потерпілій стороні здійснила страхова компанія відповідача «ТАС» згідно з умовами страхового договору, сума виплати зменшена на розмір франшизи, яка становить 3200,00 грн. Позивач неодноразово звертався до відповідача з вимогою компенсувати суму франшизи, однак останній відмовляється її сплачувати. Також зазначає, що у зв`язку зі складною ситуацією він отримав моральну шкоду, розмір якої оцінює в 3200,00 грн. позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь суму франшизи в розмірі 3200,00 грн. та моральну шкоду в розмірі 3200,00 грн., а також стягнути витрати по сплаті судового збору в розмірі 1211,20 грн. Позивач в судове засідання не з`явився, але завчасно надав суду письмову заяву про розгляд справи без його участі. Позовні вимоги підтримав у повному обсязі і просив їх задовольнити. Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги в частині стягнення матеріальної шкоди визнав повністю, в частині моральної шкоди не визнав, оскільки вважає, що такої шкоди не спричиняв. Під час судового розгляду справи по суті судом були оглянуті письмові докази по справі. Таким чином, суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.6 ст.82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. З постанови судді Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20 лютого 2025 року вбачається, що вина [PERSON] у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, була встановлена, під час розгляду адміністративного матеріалу суддею був оглянутий адміністративний матеріал і прийнято рішення про наявність в його діях складу вищезазначеного адміністративного правопорушення і накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу на користь держави в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850,00 грн. Таким чином, вина відповідача у скоєнні адміністративного правопорушення є доведеною. Відповідно до п.1 ч.2 ст.22 ЦК України збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Відповідно до ст.1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (відшкодуванням). У даному випадку факт отримання позивачем страхового відшкодування за вирахуванням франшизи доведений і сторонами не оспорювався. Таким чином, недоплачена позивачу сума франшизи 3200,00 грн. є збитками, спричиненими позивачу з вини відповідача, які підлягають стягненню з останнього. Щодо позовних вимог про стягнення моральної шкоди суд зазначає наступне. Відповідно до п.3 ч.1 ст.23 ЦК України моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Як зазначено у постановах Верховного Суду від 25 травня 2022 року у справі №487/6970/20 та від 05 грудня 2022 року у справі №214/7462/20 зобов`язання про компенсацію моральної шкоди виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою; вина особи, яка завдала моральної шкоди. У разі встановлення конкретної особи, яка завдала моральної шкоди, відбувається розподіл тягаря доказування: (а) позивач повинен довести наявність моральної шкоди та причинний зв`язок; (б) відповідач доводить відсутність протиправності та вини. Завдання моральної шкоди - явище завжди негативне. Проте з цього не слідує, що будь-яка завдана моральна шкода породжує зобов`язання з її відшкодування. Позивач належним чином не обгрунтував спричинення моральної шкоди саме на суму 3200,00 грн., а також не навів доводів в чому полягає моральна шкода. Таким чином, позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди в розмірі 3200,00 грн. є недоведеними і такими, що не підлягають задоволенню. Оскільки позовні вимоги задоволені частково, позивач від сплати судового збору звільнений, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в пропорційному розмірі до задоволених позовних вимог, який становить 605,60 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial