Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-15 00:00:00

\~ \~ 05.09.2025 року до Березівського районного суду Одеської області звернулась [PERSON] з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Згідно протоколу автоматичного розподілу судової справи між суддями від 05.09.2025 року визначено суддю Березівського районного суду Одеської області Римаря І.А. Ухвалою суду від 09.09.2025 року відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження та призначено справу до розгляду на 16.10.2025 року. \~ \~ \~ \~У своїй заяві позивач посилається на те, що з відповідачем вони зареєстрували шлюб 11.06.2005 року. Шлюб зареєстровано відділом реєстрації актів цивільного стану Березівського районного управління юстиції Одеської області, актовий запис №24. Від спільного проживання мають двоє дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . На даний час сторони проживають окремо, в родині відсутні сімейні цінності, любов та повага. Шлюб існує формально, між позивачем та відповідачем відносини мають негативний характер, відсутнє нормальне спілкування. У зв`язку з вищевказаним позивач просить суд задовольнити заяву та розірвати шлюб між нею та відповідачем, також просить стягнути з [PERSON] судовий збір та витрати на правничу допомогу. \~ \~ \~ \~16.10.2025 року від представника відповідача на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву в якому зазначив, що категорично не погоджується з викладом обставин, наведеним позивачем в обґрунтування позову, оскільки вони не відповідають дійсності. Водночас, зазначив, що сторони дійсно втратили почуття любові та їх спільне життя, сімейні стосунки припинені, у зв`язку з чим [PERSON] не заперечує проти розірвання шлюбу між ними. Щодо вимоги про стягнення судових витрат на професійну допомогу відповідач заперечує з огляду на її необґрунтованість, також вказує, що справа про розірвання шлюбу є малозначною, що не потребує значного обсягу юридичної роботи, просив відмовити у задоволенні вимоги про стягнення витрат на професійну правничу допомогу (а.с.27-31). Указом Президента України №64/2022 від 24 лютого 2022 року в Україні введено воєнний стан, який продовжено до 05.11.2025 року. Позивач у судове засідання 16.10.2025 року не з`явилась, однак 16.10.2025 року від її представника на адресу суду надійшла заява про проведення судового засідання без їхньої участі, на позовних вимогах наполягає та просить їх задовольнити, також просила суд не брати до уваги поданий відповідачем відзив на позовну заяву, так як пропущено строк для подання відзиву (а.с.32). \~\~\~\~\~\~\~ \~ \~ \~ \~Відповідач у судове засідання 16.10.2025 року не з`явився, однак у прохальній частині відзиву на позов представник відповідача просив судове засідання проводити без їхньої участі та розірвати шлюб між сторонами, у задоволення позовної вимоги про стягнення витрат на правничу допомогу - відмовити (а.с.29 зворотній бік). В порядку ч.2\~ст. 247 Цивільно-процесуального кодексу України (далі ЦПК України),\~розгляд справи здійснюється судом без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі. Суд вважає зазначити, що обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 - 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України"). \~ \~ \~ \~З огляду на вищевикладене, суд доходить висновку про розгляд справи за наявними в матеріалах справи доказами. \~ \~ \~ \~Дослідивши матеріали справи, оцінивши і проаналізувавши докази, суд вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно зі\~статтею 24\~Сімейного кодексу\~України від 10.01.2002 року зі змінами та доповненнями (далі - СК України), шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає статті 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. \~\~\~\~\~\~\~ \~ \~ \~ \~ \~Судом встановлено, що між позивачем та відповідачем 11.06.2005 року зареєстровано шлюб відділом реєстрації актів цивільного стану Березівського районного управління юстиції Одеської області, актовий запис №24 (а.с.9). Від спільного проживання мають двоє дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] (а.с.10-11). Суд вважає за необхідне зазначити, що шлюб - це сімейний добровільний та рівноправний союз жінки та чоловіка, їх спільність, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану та спрямований на створення сім`ї.\~\~Добровільність шлюбу - одна з основних його засад.\~\~ Принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії реєстрації шлюбу. Добровільність шлюбу, тобто наявність вільної згоди, - це його довічна риса. Саме добровільністю шлюбу зумовлена можливість його розірвання.\~\~\~\~ За\~статтею 51\~Конституції України від 28.06.1996 року шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. \~\~ Як вбачається з заяви позивача, зазначеної вільної згоди між сторонами по справі не має. Також вказане підтверджується заявами сторін по справі про розгляд справи за їх відсутності та розірвання шлюбу, оскільки подальше спільне життя і збереження шлюбу є неможливим. Причиною припинення шлюбно-сімейних відносин є те, що між сторонами відсутні спільні погляди на сім`ю та спільне життя. Родина фактично розпалася і її відновлення неможливо при обставинах зазначених позивачем, їх шлюбний союз розпався, на примирення позивач не погоджуються.\~ Одночасно, суд вважає, що подальше спільне життя чоловіка й жінки та збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, тому що сторони подружні відносини припинили й спільного господарства не ведуть, даний факт має істотне значення.\~\~\~\~\~\~ Чинне законодавство України забороняє примушування до шлюбу. Примушування - значить добиватися певної поведінки від особи за допомогою фізичного або психічного насильства.\~\~ Закріплені у законодавстві права дружини та чоловіка на повагу до своєї індивідуальності є засобом захисту психологічно слабшого у шлюбі від психічного диктату чи навіть агресії дружини, чоловіка або іншої особи. Воно схиляє до толерантності, терпимості у шлюбі, спрямовує кожного з них на спокійне, інтелігентне залагодження колізії індивідуальних рис характеру, життєвих звичок.\~\~ Однією з причин припинення шлюбу є його розірвання.\~\~ Відповідно до ст. 5 Протоколу №7 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифіковано\~Законом №475/97-ВР\~(475/97-ВР) від 17.07.1997 року) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. У пункті 84 рішення Європейського суду з прав людини по справі «Валліанатос та інші проти Греції» від 07.11.2013 року\~ (Заяви №№29381/09 та 32684/09) передбачено: «Суд наголошує на принципах, встановлених у його практиці. Мета захисту родини у її традиційному сенсі є доволі абстрактною і для її реалізації може використовуватися широкий спектр конкретних заходів… Також, з огляду на те, що Конвенція є «живим» документом, який слід тлумачити у світлі умов сьогодення…, держава при виборі засобів, покликаних забезпечувати захист сім`ї та повагу до сімейного життя, як цього вимагає стаття 8, обов`язково має брати до уваги зміни, що відбуваються у суспільстві і у ставленні до соціальних питань, цивільного стану і міжособистісних стосунків, включаючи той факт, що не існує лише одного шляху чи лише одного вибору, коли йдеться про те, як вести сімейне або приватне життя». Окрім цього, пунктом 126 рішення Європейського суду з прав людини по справі «Фернандес Мартінес проти Іспанії» (заява 56030/07) від 12 червня 2014 року встановлено: «Що стосується права на приватне та сімейне життя, Суд наголошує на важливості для осіб мати можливість вільно приймати рішення з приводу того, як вести своє приватне та сімейне життя. У зв`язку з цим повторно наголошується, що відповідно до статті 8 також надається охорона прав на самореалізацію як у формі особистого розвитку…, так і з точки зору права на встановлення та розвиток відносин з іншими людьми та навколишнім світом, при цьому поняття особистої автономії є важливим принципом, що береться за основу при тлумаченні гарантій, які викладені в такому положенні». Відповідно до\~статей 110, 112 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дитини, що має істотне значення. Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Приймаючи до уваги відсутність згоди позивача на примирення та визнання позову відповідачем в частині розірвання шлюбу, суд вважає причини, що спонукають позивача наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам сторін, що має істотне значення, внаслідок чого шлюб необхідно розірвати. Спір про поділ майна та проживання дітей - відсутній. Згідно частини 2\~статті 114 СК України, у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу. Крім того, з відповідача відповідно до\~статті 141 ЦПК України, на користь позивача необхідно стягнути судовий збір у розмірі 1211.20 коп., сплачений [PERSON] при зверненні з позовом до суду. Вирішуючи вимогу позивача про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу в сумі 8000 грн. 00 коп, суд виходить з наступного. Згідно з ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Відповідно до ч. 3ст.137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Водночас, за змістом ч. 4 ст.137ЦПК, України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним з: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Велика Палата Верховного Суду вже вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, провадження № 14-382цс19 та постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 травня2020 року у справі № 904/4507/18). Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав і основоположних свобод 1950 року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня2014 року). Такий правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду від 13 січня 2021 року у справі № 596/2305/18-ц (провадження № 61-13608св20). Отже, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо,

Outcome: partial