Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-14 00:00:00

АТ «Страхова компанія «Інго» звернулося до суду з позовом до приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Журида С.М. про повернення безпідставно набутих грошових коштів у сумі 38 904 грн 65 коп. Свої вимоги обґрунтовує тим, що АТ «Страхова компанія «Інго» на рахунок приватного виконавця Журида С.М. перерахувало кошти на загальну суму 38 904 грн 65 коп з призначенням платежу - на виконання рішення судів про стягнення на користь СК «Інго» боргу, що підтверджується платіжними інструкціями: - № 8842 від 16 квітня 2021 року на суму 2 278 грн 00 коп, призначення платежу - на виконання за виконавчим листом, виданим 13 лютого 2020 року у справі № 752/12703/15-ц Голосіївським районним судом м. Києва про стягнення з [PERSON] на користь СК «Інго» боргу; - № 9338 від 23 квітня 2021 року на суму 2 345 грн 00 коп. призначення платежу - на виконання зведеного виконавчого провадження № 457 від 08 травня 2019 року, за рішенням Господарського суду про стягнення з СК «Галицька» на користь СК «Інго» боргу; - № 9545 від 27 квітня 2021 року на суму 3 265 грн 08 коп, призначення платежу - на виконання виконавчого листа № 356/326/19 від 14 грудня 2020 року про стягнення з [PERSON] на користь СК «Інго» боргу; - № 9634 від 28 квітня 2021 року на суму 4 098 грн 00 коп, призначення платежу - на виконання виконавчого листа № 381/1570/20 від 15 січня 2021 року, виданого Фастівським районним судом Київської області про стягнення з [PERSON] на користь СК «Інго» боргу; - № 9780 від 29 квітня 2021 року на суму 1 849 грн 00 коп, призначення платежу - на виконання виконавчого листа № 521/15857/20 від 20 березня 2021 року, виданого Малиновським районним судоми м. Одеси про стягнення з [PERSON] на користь СК «Інго» боргу; - № 9804 від 29 квітня 2021 року на суму 4 861 грн 28 коп, призначення платежу - на виконання виконавчого листа № 523/1629/20 від 01 березня 2021 року про стягнення з [PERSON] на користь СК «Інго» боргу; - № 9904 від 30 квітня 2021 року на суму 2 076 грн 77 коп, призначення платежу - на виконання виконавчого листа 149/1854/19 від 22 березня 2021 року про стягнення з [PERSON] на користь СК «Інго» боргу; - № 10081 від 06 травня 2021 року на суму 3 100 грн 75 коп, призначення платежу - на виконання зведеного виконавчого листа № 910/16961/17 від 13 листопада 2017 року про стягнення з СК «Нова» на користь СК «Інго» боргу; - № 10181 від 07 травня 2021 року на суму 2 217 грн 09 коп, призначення платежу - на виконання зведеного виконавчого провадження № 910/1788/21 від 27 квітня 2021 року Господарського суду про стягнення з СК «ЮЕСАЙ» на користь СК «Інго» боргу; - № 10631 від 13 травня 2021 року на суму 2 478 грн 27 коп, призначення платежу - на виконання рішення Жовтневого районного суду № 201/1662/19 від 23 жовтня 2019 року про стягнення з [PERSON] на користь СК «Інго» боргу; - № 10890 від 17 травня 2021 року на суму 4 505 грн 07 коп, призначення платежу - на виконання виконавчого листа № 341/1991/20 від 20 квітня 2021 року, виданого Галицьким районним судом Івано-Франківської області про стягнення з [PERSON] на користь СК «Інго» боргу; - № 11128 від 19 травня 2021 року на суму 2 780 грн 00 коп, призначення платежу - на виконання зведеного виконавчого провадження № 904/5546/20 від 11 травня 2021 року Господарського суду про стягнення з СК «Домінанта» на користь СК «Інго» боргу; - № 11138 від 19 травня 2021 року на суму 3 050 грн 34 коп, призначення платежу - на виконання виконавчого листа № 237/3537/20 від 08 лютого 2021 року Маріїнський районного суду про стягнення з [PERSON] на користь СК «Інго» боргу. Загальна сума перерахованих коштів відповідно до вказаних платіжних інструкцій складає 38 904 грн 65 коп. Вказані кошти були перераховані на рахунок приватного виконавця в якості авансового внеску, на підставі ст. 42 Закону України «Про виконавче провадження», про що свідчить призначення вищевказаних платежів. Проте виконавчі документи відповідно до рішень судів, які вказані у платіжних інструкціях, у приватного виконавця Журида С.М. на примусовому виконанні не перебували, та, відповідно, виконавчі провадженні відкриті не були. Таким чином грошові кошти, сплачені відповідачу, є такими, що набуті без достатньої правової підстави. Приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Журида С.М. обіцяв їх повернути вказані грошові кошти. Проте свою обіцянку не виконав. 22 липня 2025 року АТ СК «Інго» відповідачу [PERSON] була направлена заява про повернення безпідставно набутих коштів на суму 38 904 грн 65 коп. Однак вказані кошти приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Журидом С.М. у добровільному порядку повернуті не була, а тому АТ СК «Інго», відповідно до ст. 1212 ЦК України, прохає стягнути з відповідача безпідставно набуцті грошові кошти в сумі 38 904 грн 65 коп. Ухвалою Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 13 серпня 2025 року провадження у справі було відкрито та справу призначено до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження (а.с. 35). Судовий розгляд справи був відкладений на 15 жовтня 2025 року на 14 год. 00 хв У судове засідання представник позивача АТ СК «Інго» не з`явився, надав заяву про розгляд справи без його участі, в якій зазначив, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі та прохає їх задовольнити. (а.с. 59). Відповідач приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Журид С.М. в судове засідання також не з`явився, надав заяву про розгляд справи без його участі, у якій зазначив, що позов не визнає та прохає відмовити у задоволенні позовних вимог СК «Інго» (а.с. 55) Відповідачем також наданий відзив на позовну заяву, у якому він зазначив, що проти задоволення позову заперечує, на його думку між сторонами існує спір, який полягає у безпідставному набутті ним коштів в сумі 38 904 грн 65 коп., які були перераховані йому у зв`язку з виконанням рішень судів. В позовній заяві позивач вказує, що виконавчі документи, відповідно до рішень судів, що вказані в платіжних інструкціях, на примусовому виконанні не перебували, виконавчі провадження не відкривалися. Позивач, на підтвердження своїх заявлених вимог не надав суду належних доказів, що на виконанні не перебували та не відкривалися виконавчі провадження з виконання рішень судів, зазначених у платіжних інструкціях та не надав навіть самих виконавчих документів. В свою чергу він також не має змоги надати підтвердження про відкриття виконавчих проваджень, оскільки його діяльність, як приватного виконавця на підставі наказу Міністерства юстиції України № 1202/5 від 04 квітня 2023 року зупинена, а доступ до Автоматизованої системи виконавчого провадження заблокований. Він вважає, що у разі, якщо б СК «Інго» не пред`являло виконавчі документи для виконання, то не перераховувало б йому грошові кошті на загальну суму 38 904 грн 65 коп. Крім того вказані грогові кошти СК «Інго» були перераховані йому позивачем самостійно, знаючи про відсутність обов`язку щодо їх сплати. Безпідставно набуті грошові кошти не підлягають поверненню, якщо потерпіла особа знає, що в неї відсутнє зобов`язання (відсутній обов`язок) для сплати коштів, проте здійснює таку сплату, тому, що вказана особа поводиться суперечливо, якщо згодом вимагає повернення сплачених коштів. До аналогічних висновків дійшов Верховний Суду у постановах від 17 квітня 2024 року у справі № 127/12240/22, від 04 серпня 2021 року у справі № 185/446/18 та від 11 січня 2023 року у справі № 548/741/21. Що стосується стягнення безпідставно набутих коштів (авансового внеску), то у позовній заяві позивач стверджує, що перераховані кошти є авансовим внеском стягувача. Однак положення ч. 2 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження», відповідно до яких до заяви про примусове виконання рішення стягувач додає квитанцію про сплату авансового внеску в розмірі 2 відсотків суми, що підлягала стягненню, рішенням Конституційного Суду № 2-р (ІІ)/2019 від 15 травня 2019 року визнані неконституційними. Таким чином, на момент здійснення платежів, норма закону про обов`язкову сплату авансового внеску не діяла, а тому позивач здійснив вказану оплату самостійно, знаючи, що такий платіж не є обов`язковим. За таких обставин вважає, що позовні вимоги СК «Інго» є безпідставними, а тому не підлягають задоволенню (а.с. 9-10). Крім того, відповідач - приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Журид С.М. при вирішення спору прохає суд застосувати строки позовної давності, посилаючсь на те, що положенням ст. 256 ЦК України визначено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. В свою чергу ст. 257 ЦК України передбачено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Початок перебігу позовної давності визначається статтею 261 ЦК України. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). З позовної заяви СК «Інго» вбачається, що платежі здійснювалися позивачем у 2021 році, останній платіж датований 19 травня 2021 року. З вказаної дати починається перебіг строку звернення до суду. Позовну заяву подано 24 липня 2025 року, тобто з пропуском строку звернення до суду. оскільки з позовної заяви СК «Інго» вбачається, що платежі здійснювалися позивачем у 2021 році, останній платіж датований 19 травня 2021 року. З вказаної дати починається перебіг строку звернення до суду. Позовну заяву подано 24 липня 2025 року, тобто з пропуском строку звернення до суду. У позовній заяві СК «Інго» зазначає, що строк звернення до суду не пропущений, посилаючись на п. 19 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України. Однак вказане твердження є хибним, виходячи з того, що ч.ч. 1, 4 ст. 127 ЦПК України визначено, що суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення. Одночасно із поданням заяви про поновлення процесуального строку має бути вчинена процесуальна дія (подана заява, скарга, документи тощо), щодо якої пропущено строк. Тобто, суд може поновити пропущений процесуальний строк, якщо позивач пред`явить позов разом з заявою про поновлення пропущеного строку. АТ «Страхова компанія «Інго» пред`явило позов з пропуском строку звернення до суду та не подало заяву про поновлення вказаного строку. Крім того, сам по собі факт введення в Україні воєнного стану не є безумовною підставою для поновлення процесуального строку, а тому вказане питання має вирішуватися у кожному конкретному випадку з урахуванням доводів, наведених у заяві та обставин, які існували та об`єктивно перешкоджали вчиненню процесуальних дій. Вказана правова позиція узгоджується з постановою Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 25 жовтня 2022 року у справі № 585/2494/18. Запровадження воєнного стану може бути підставою, яка відповідно до ч. 1 ст. 127 127 ЦПК України повинна враховуватися при вирішенні питання щодо поновлення процесуального строку, якщо пропуск строку знаходиться в прямому причинному зв`язку з такими обставинами. Зазначена правова позиція узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 11 серпня 2022 року у справі № 199/8478/21. Враховуючи вищевикладене, прохає суд застосувати строк позовної давності (а.с. 42). Позивачем - АТ «Страхова компанія «Інго» надані додаткові пояснення, у яких зазначило, що позивачем при зверенні до суду з вказаним позовом не пропущений строк позовної давності, а тому у АТ «Страхова компанія «Інго» не було необхідності подавати заяву про поновлення вказаного строку. Так, постановою КМУ від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» на всій території України був введений карантин. Строк карантину неодноразово продовжувався. Законом № 540-IX розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України було доповнено нунктом 12 наступного змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину». У пункті 12 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України у редакції Закону № 540-IX перелічені всі статті цього Кодексу, які визначають строки позовної давності, і всі ці строки продовжено для всіх суб`єктів цивільних правовідносин на строк дії карантину у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19). Враховуючи висновок, зроблений у постанові Верховного Суду від 06 грудня 2023 року у справі № 212/10834/21 та з урахуванням пункту 12 «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України та часу введення в Україні карантину у межах позовної давності знаходиться період з 05 липня по 03 серпня 2021 року. З метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби СОVID-19 постановою КМУ від 11 березня 2020 року № 211 був введений карантин (дата набрання чинності 12 березня 2020 року), дія якого неодноразово продовжувалася відповідними постановами КМУ до 30 червня 2023 року. У постанові Верховного Суду від 07 вересня 2022 року у справі № 679/1136/21 зазначено, що у п. 12 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України в редакції Закону № 540-ІХ перелічені всі статті цього Кодексу, які визначають строки позовної давності. І всі ці строки продовжено для всіх суб`єктів цивільних правовідносин на строк дії карантину. Постановою КМУ від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу СОVID-19» з 12 березня 2020 року на усій території України установлений карантин, який продовжений до 03 серпня 2021 року. Тобто строки, визначені статтями 257, 258 ЦК України, були продовжені на час карантину, а тому слідує, що на момент звернення позивача з вказаним позовом, строк позовної давності не закінчився. Отже, починаючи з 12 березня 2020 року строк позовної давності продовжений на час дії карантину, встановленого КМУ з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (СОVID-19). Законом України від 15 березня 2022 року № 2120-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» внесено зміни до ЦК України щодо строків позовної давності, зокрема, розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено пунктом 19, який з-поміж іншого передбачає, що на період дії воєнного і надзвичайного стану продовжуються загальні і спеціальні строки позовної давності встановлені, статтями 257-259 ЦК України. Так, відповідно до пункту 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України (в редакції Закону № 3450-ІХ від 08 листопада 2023 року) у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану. У зв`язку з військовою агресією проти України указом Президента від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» на всій території України запроваджено правовий режим воєнного стану з 24 лютого 2022 року, дія якого неодноразово продовжувалась відповідними указами Президента України, останнім із яких є Указ Президента України від 14 січня 2025 року № 26/2025, затверджений Законом від 15 січня 2025 року № 4220-1Х, який продовжує дію воєнного стану до 09 травня 2025 року. Отже,

Outcome: approved