Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-12 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із заявою про встановлення факту постійного проживання на території України. Обґрунтовуючи вимоги, заявник зазначив, що він народився [INFO] у с. Янів Буданівського району (Теребовлянського району) сучасне село Долина Тернопільського району Тернопільської області, що підтверджується архівною довідкою про народження від 06.08.2024 року № С-95/04-15, виданою державним архівом Тернопільської області. Із довідки вбачається, що батько : [PERSON] , віком 40 років, українець, мати: [PERSON] , віком 35 років, полька. Згідно рішення Теребовлянського районного суду від 18 серпня 2009 року встановлено факт, що [PERSON] , станом на 13 листопада 1991 року постійно проживав на території України в с. Панталиха Теребовлянського району Тернопільської області. Відповідно до довідки виданої виконкомом Золотниківської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області про те, що [PERSON] , [INFO] , проживає без реєстрації в [ADDRESS] . Однак, згідно паспорта громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року серії [NUMBER] , [PERSON] , народився [INFO] , в с. Долина Теребовлянського району. Дана обставина підтверджується копією заяви про видачу вищевказаного паспорта від 10.01.1978 року, в якій міститься фотозображення особи заявника. За таких підстав просить встановити факт його постійного проживання на території України на момент проголошення незалежності України (24.08.1991). Від заінтересованої особи Управління державної міграційної служби України в Тернопільській області до суду надійшли письмові пояснення, у яких зазначено, що особа заявника органом міграційної служби встановлена та ідентифікована. Однак, через невстановлення належності заявника до громадянства України останньому відмовлено у видачі паспорта громадянина України. У судове засідання заявник [PERSON] та його представник адвокат Пацула В.О. не з`явилися, однак звернулися до суду із заявою про слухання справи у їх відсутності, підтримали заяву про встановлення факту постійного проживання на території України з підстав, викладених у заяві, та просили заяву задовольнити повністю. У судове засідання представник заінтересованої особи Управління державної міграційної служби України в Тернопільській області не з`явився, однак до суду подав заяву, згідно якої вказав, що згідно з даними, наявними у міграційній службі, вдалось встановити та підтвердити особу заявника. Однак, відсутні відомості про зареєстроване місце проживання заявника на момент проголошення незалежності України, а тому неможливо встановити приналежність заявника до громадянства України. Зазначив, що у разі задоволення цієї заяви заявник зможе отримати паспорт громадянина України. Висловив думку про можливість встановлення факту постійного проживання [PERSON] , [INFO] на території України станом на 24.08.1991. Суд встановивши обставинисправи, дослідивши матеріали цивільної справи, прийшов до висновку, що заява підлягає задоволенню з таких підстав. Суд встановив, що [PERSON] народився [INFO] в с. Долина Теребовлянського району Тернопільської області. Однак, згідно паспорта громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року серії [NUMBER] , [PERSON] , народився [INFO] , в с. Долина Теребовлянського району. Згідно рішення Теребовлянського районного суду від 18 серпня 2009 року встановлено факт, що [PERSON] , станом на 13 листопада 1991 року постійно проживав на території України в с. Панталиха Теребовлянського району Тернопільської області. Разом з тим, від заінтересованої особи Управління державної міграційної служби України в Тернопільській області до суду надійшли письмові пояснення, у яких зазначено, що особа заявника органом міграційної служби встановлена та ідентифікована. Однак, через невстановлення належності заявника до громадянства України останньому відмовлено у видачі паспорта громадянина України. Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Згідно з ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10.04.2019 у справі № 320/948/18 зробила висновок про те, що у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов, а саме якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Згідно з п. 1, 2 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про громадянство України» громадянами України є: усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24.08.1991) постійно проживали на території України; особи, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Законом України «Про громадянство України» проживали в Україні і не були громадянами інших держав. Особи, зазначені у пункті 1 частини першої цієї статті, є громадянами України з 24.08.1991, зазначені у пункті 2, - з 13.11.1991 (ч. 2 ст. 3 Закону України «Про громадянство України»). Встановлення факту постійного проживання на території України є підставою для оформлення належності до громадянства України. Юридичне значення має лише факт постійного проживання на території України особи, дитини, батьків дитини (одного з них) або іншого її законного представника на момент проголошення незалежності України (24.08.1991) або набрання чинності Законом України № 1636-ХІІ «Про громадянство України» (13.11.1991). Для встановлення факту належності до громадянства України відповідно до положень ст. 293 ЦПК України та ст. 3 Закону України «Про громадянство України» і залежно від підстав цього встановлення предметом розгляду в суді можуть бути заяви про встановлення таких фактів: постійного проживання на території України за станом на 24.08.1991; постійного проживання на території України за станом на 13.11.1991. Відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України «Про громадянство України» особа, яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра, син чи дочка, онук чи онука народилися або постійно проживали до 24.08.1991 на території, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», або яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра народилися або постійно проживали на інших територіях, що входили на момент їх народження або під час їх постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), і є особою без громадянства або іноземцем, який подав зобов`язання припинити іноземне громадянство, та подала заяву про набуття громадянства України, а також її неповнолітні діти реєструються громадянами України. Відповідно до п.п. «а» п. 7 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента від 27.03.2001 № 215/2001 (далі за текстом - Порядок), встановлення належності до громадянства України стосується громадян колишнього СРСР, які не одержали паспорт громадянина України або паспорт громадянина України для виїзду за кордон та не мають у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України за станом на 24.08.1991 або проживання в Україні за станом на 13.11.1991. Пунктом 44 Порядку встановлено, що у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання чи народження особи до 24.08.1991 на території, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», або на інших територіях, що входили на момент її народження чи під час її постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), або документів, що підтверджують відповідні родинні стосунки, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду. Ураховуючи зазначене, слід дійти висновку, що належність до громадянства України встановлюється на підставі ст. 3 Закону України «Про громадянство України» і може пов`язуватися із фактом постійного проживання на території України в певний час та такий факт підлягає встановленню на підставі судового рішення. Указаний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 24.02.2021 у справі № 522/20494/18, від 05.04.2021 у справі № 523/14707/19, від 19.05.2021 у справі № 496/818/19. Таким чином встановлення факту проживання на території України станом на 24.08.1991 або на момент набрання чинності Законом України «Про громадянство України» (13.11.1991) є підставою для оформлення належності до громадянства України. Суд вважає, що заявник надала суду належні та достатні докази постійного та безперервного проживання заявника на території України до та на момент проголошення незалежності України, зокрема з 01 жовтня 1940 та до теперішнього часу, тобто і станом на 24.08.1991. З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що даний факт знайшов своє підтвердження наданими доказами, такий факт має для заявника юридичне значення, оскільки від його встановлення залежить реалізація права заявника на оформлення набуття громадянства України, та іншого порядку встановлення даного факту немає. За таких підстав, дослідивши наявні у справі докази, оцінивши їх кожний окремо та взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд доходить висновку, що заява [PERSON] про встановлення факту постійного проживання на території України є обґрунтованою та підлягає задоволенню. Також відповідно до ч. 7 ст. 294 ЦПК України при ухваленні судом рішення судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом.

Outcome: approved