Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-16 00:00:00

ТзОВ «Фінпром Маркет» звернулося в суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовні вимоги мотивує тим, що 30.11.2024 року між ТзОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] був укладений кредитний договір №73811583 на умовах повернення позики в кінці строку позики), за умовами якого позикодавець надав відповідачу грошові кошти у розмірі 16500,00 грн., строком на 30 днів зі сплатою процентів. Договір підписаний електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора. Вказує, що товариство зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, передав позичальнику грошові кошти шляхом перерахування на банківський картковий рахунок позичальника № [NUMBER] , за посередництвом платіжної установи ТОВ «ФК «Фінекспрес». Крім того, 29.12.2024 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] -к. було укладено додаткову угоду №13867256 до кредитного договору №73811583, за умовами якого сторони домовились продовжити строк кредитування на 30 днів та змінити денну процентну ставку. Разом з тим, відповідач свої зобов`язання за кредитним договором не виконала, у зв`язку з чим у неї утворилась заборгованість у розмірі 31555,16 грн., з яких: заборгованість за основною сумою боргу 16128,60 грн., за відсотками 5209,83,00 грн., за комісією 2475,00 грн., за процентами, нарахованими за понадстрокове користування 7741,73 грн. В подальшому, 24.02.2025 року між ТзОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТзОВ «Фінпром Маркет» укладений договір факторингу № 24/02/2025, за умовами якого останній набув право грошової вимоги до боржників, у тому числі за кредитним договором № 73811583 від 30.11.2024 року. Враховуючи викладене, просить суд стягнути з відповідача на користь ТзОВ «Фінпром Маркет» вказану заборгованість, а також судові витрати по справі. Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 09 червня 2025 року справу прийнято до розгляду та визначено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Судом було вжито всіх заходів для повідомлення відповідача про розгляд даної справи в порядку спрощеного позовного провадження. Так, ухвала суду про відкриття провадження у справі з доданою позовною заявою та з додатками була отримана відповідачем 16.06.2025 року, про що свідчить повідомлення Укрпошти про вручення поштового рекомендованого відправлення. При цьому, відзив на позов відповідачем у визначений в ухвалі суду термін не надано. Відповідно до положень ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Дослідивши письмові докази у справі, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що 30.11.2024 року між ТзОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] -к. був укладений кредитний договір №73811583 на умовах повернення позики в кінці строку позики), за умовами якого позикодавець надав відповідачу грошові кошти у розмірі 16500,00 грн., строком на 30 днів зі сплатою процентів. Договір підписаний електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора (а.с. ). 29.12.2024 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] -к. було укладено додаткову угоду №13867256 до кредитного договору №73811583, за умовами якого сторони домовились продовжити строк кредитування на 30 днів та змінити денну процентну ставку (а.с. ). Відповідно до довідки про ідентифікацію ТзОВ «ФК «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» підтверджує, що клієнт [PERSON] -к., з якою укладений договір №73811583 від 30.11.2024 року та додаткову угоду №13867256 від 29.12.2024 року ідентифікована товариством (а.с. ). Згідно платіжної інструкції/операція вiд 30.11.2024 року ТзОВ «ФК «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» на рахунок [NUMBER] , отримувач: [PERSON] , перераховано кошти у сумі 16500 грн., даний факт підтверджується також довідкою ТзОВ «ФК «Фінекспрес» від 23.05.2024 року (а.с. ). 24.02.2025 року між ТзОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТзОВ «Фінпром Маркет» укладений договір факторингу № 24/02/2025, за умовами якого останній набув право грошової вимоги до боржників, у тому числі за кредитним договором № 73811583 від 30.11.2024 року (а.с. ). Відповідно до реєстру прав вимоги до договору факторингу № 030423-ФК від 03 квітня 2023 року ТзОВ «Фінпром Маркет» набуло право грошової вимоги до [PERSON] -к. у сумі 31551,16 грн. (а.с. ). Згідно до ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (стаття 628 ЦК України). Стаття 627 ЦК України визначає, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. З матеріалів справи слідує, що договір позики укладений в електронній формі. Пунктом 5 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» (далі - Закон) визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ч. 7, ч. 12 ст.\~11\~Закону електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Статтею 12\~Закону визначено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ. Положення статті 11\~Закону передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа. Згідно із ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Статтею 509 ЦК України встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11цього Кодексу. За змістом статей 525, 526, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений законом чи договором строк, одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається. Із змісту статті 1054 ЦК України слідує, що за кредитним договором, банк зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язаний повернути кредит та сплатити проценти. Згідно зі ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. За договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає, що передбачено ст. 1077 ЦК України. За прямою нормою п. 1 ч. 1 ст.512 ЦК України - кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином(відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі i на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом, про що свідчить норма ст. 514 ЦК України. Відповідно до вимог ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають наслідки, встановлені договором. Як з`ясовано судом, що [PERSON] -к. порушила взяті на себе зобов`язання за кредитним договором № 73811583 від 30.11.2024 року, у зв`язку з чим у неї виникла перед позивачем заборгованість у розмірі 31555,16 грн., з яких: заборгованість за основною сумою боргу 16128,60 грн., за відсотками 5209,83,00 грн., за комісією 2475,00 грн., за процентами, нарахованими за понадстрокове користування 7741,73 грн. (а.с. ). Будь-яких доказів, які б спростовували проведений позивачем розрахунок заборгованості за вказаним кредитним договором, відповідачем по справі суду надано не було. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що відповідачем були порушені умови кредитного договору, а тому позовні вимоги ТзОВ «Фінпром Маркет» є обґрунтованими, а тому із [PERSON] -к. слід стягнути на користь позивача вказану заборгованість. Крім того, до задоволення підлягають вимоги про стягнення витрат на правничу допомогу. Відповідно до ст.\~133\~ч.\~1,\~3\~ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, в тому числі, витрати на професійну правничу допомогу та витрати, пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи. Як вбачається із договору №01-11/24 від 01.11.2024 року, актом приймання-передачі наданих послуг, адвокатом надавалася професійна правнича допомога ТзОВ «Фінпром Маркет» у справі про стягнення заборгованості за договором позики і вартість витрат визначена у сумі 3500,00 грн.. Частиною 8 ст.141 ЦПК України встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). При цьому, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. А тому, враховуючи фактичний обсяг наданої правничої допомоги, з врахуванням вимог розумності і справедливості, суд прийшов до висновку про задоволення заяви про стягнення витрат на правничу допомогу в сумі 3500,00 грн., які слід стягнути з позивача на користь відповідача. Крім того, відповідно до вимог п.1 ч.2 ст.\~141\~ЦПК України з відповідача слід стягнути в користь позивача сплачений судовий збір в сумі 2422,40 грн.

Outcome: approved