Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-14 00:00:00

у травні 2025 року [PERSON] звернулася до Машівського районного суду Полтавської області зі вказаним позовом, у якому просить визнати договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , яка належить [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 19.09.2018 року, а також земельної ділянки площею 0,0221га, розташованої за адресою: [ADDRESS] , яка належить [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 30.10.2018 року, укладений між [PERSON] та [PERSON] в усній формі, дійсним. Позов мотивований тим, що між позивачем та [PERSON] існувала усна домовленість щодо відчуження [PERSON] вищезазначених квартири та земельної ділянки. Також [PERSON] була видана довіреність, якою вона уповноважила позивачку підготувати всі необхідні документи для відчуження нерухомого майна та земельної ділянки. На підставі вказаної усної домовленості, [PERSON] за дорученням [PERSON] здійснив декілька переказів грошових коштів на рахунок [PERSON] у якості оплати за даним правочином у загальному розмірі 79\~795,64 грн. Таким чином, позивачем майже у повному обсязі виконано свою частину зобов`язань. Надалі, [PERSON] виїхала закордон, а відтак не мала можливості укласти письмовий договір та виконати свою частину зобов`язань, тривалий час не виходила на зв`язок, а пізніше щоразу підвищувала ціну договору, не маючи при цьому наміру виконувати свою частину зобов`язання (а.с.1-6). Ухвалою від 02.06.2025р. суд відкрив провадження за правилами загального позовного провадження та призначив підготовче засідання (а.с. 30). 11.08.2025 суд закрив підготовче провадження та справу призначив до судового розгляду по суті (а.с. 51). У судове засідання сторони не з`явилися вдруге, про розгляд справи повідомлені належним чином та завчасно, позивач шляхом направлення електронного листа до електронного кабінету представників позивача (а.с.53-56), відповідач рекомендованим листом по пошті за зареєстрованим місцем проживання, яке 02.09.2025 повернуто з відміткою про відсутність адресата за вказаною адресою (а.с.58,59) та отримано 18.09.20255 (а.с.64). Представник позивача [PERSON] подала клопотання про розгляд справи без її участі та участі позивача, позов підтримала (а.с.27,47-48). Відповідач причини неявки не повідомила, відзиву на позов не подала. З огляду на викладене, у відповідності до вимог ст.223 ЦПК Украхни, суд вирішив за можливе розглянути справу без участі сторін, дослідивши письмові докази у справі. Судом установлено, що за договорами купівлі продажу від 19.09.2018 року та від 30.10.2018 року [PERSON] , [INFO] , придбала у [PERSON] , [INFO] квартиру [ADDRESS] та земельну ділянку площею 0,0221 га, кадастровий номер 5323083801:01:001:0520 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] (а.с.10-11, 12-13). \~ \~ \~ \~Згідно з витягом з Державного реєстру речових прав №143401408 від 31.10.2018, за [PERSON] зареєстровано право власності на земельну ділянку загальною площею 0,0221 га, яка призначена для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер 5323083801:01:001:0520, та знаходиться за адресою: [ADDRESS] (а.с.14). \~ \~ \~ \~На а.с.15-16 є технічний паспорт на квартиру [ADDRESS] , власником якої є [PERSON] . 06.04.2022 року секретарем Виконкому Михайлівської сільської ради Полтавського району Полтавської області Гринчук О.В. посвідчена довіреність, якою [PERSON] уповноважує [PERSON] , [INFO] , підготувати всі необхідні документи для відчуження належного їй нерухомого майна, земельних ділянок, що розташовані за адресою: [ADDRESS] (а.с.9). Суд не бере до уваги надані докази на а.с.17-20, оскільки вони викладені іноземною мовою без перекладу, а тому є недопустимими доказами. Так, згідно з ч. 2 ст. 95 ЦПК України встановлено імперативне правило, що письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього. Частиною 4 цієї статті передбачено, що іноземний офіційний документ, що підлягає дипломатичній або консульській легалізації, може бути письмовим доказом, якщо він легалізований у встановленому порядку. Іноземні офіційні документи визнаються письмовими доказами без їх легалізації у випадках, передбачених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. До письмових доказів, викладених іноземною мовою, повинні додаватися переклади українською мовою, засвідчені належним чином. Вірність перекладу документів юридичного характеру повинна бути нотаріально засвідченою в порядку статті 79 Закону України «Про нотаріат». Пунктом 2.1. глави 8 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України №296/5 від 22.02.2012, визначено, якщо нотаріус не знає відповідних мов (однієї з них), переклад документа може бути зроблено перекладачем, справжність підпису якого засвідчує нотаріус за правилами, передбаченими цим Порядком. Якщо нотаріус не знає відповідних мов (однієї з них), переклад документа може бути зроблено перекладачем, справжність підпису якого засвідчує нотаріус. Нотаріус засвідчує справжність підпису перекладача на перекладі тексту документа за правилами, передбаченими пунктом 6 глави 7 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України. Підпис перекладача на нотаріальному документі виконується ним власноручно у присутності нотаріуса. При засвідченні справжності підпису перекладача, нотаріусу необхідно встановити особу перекладача, а також його кваліфікацію. Заявником до заяви долучену копії документів, складені іноземною мовою, поряд з цим подані документи не оформлені належним чином, та не дають суду належним чином зрозуміти їх зміст. Великою Палатою Верховного Суду неодноразово наголошувалося, що процесуальні документи мають подаватися до суду лише державною мовою (справа № 9901/12/20, провадження №11-56заі20, справа №826/7329/17, провадження № 11-28заі21). За змістом частини першої статті 202\~ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, регламентовано статтею 203 ЦК України, серед яких: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам (частина перша); правочин має вчинятися у формі, встановленій законом (частина четверта). Відповідно до статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків. У випадках, встановлених договором або законом, воля сторони до вчинення правочину може виражатися її мовчанням. Усно можуть вчинятися правочини, які повністю виконуються сторонами у момент їх вчинення, за винятком правочинів, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, а також правочинів, для яких недодержання письмової форми має наслідком їх недійсність (частина перша статті 206 ЦК України). За правилами частини третьої статті 209\~ЦК України нотаріальне посвідчення може бути вчинене на тексті лише такого правочину, який відповідає загальним вимогам, встановленим статтею 203 цього Кодексу. Договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі (частина перша статті 657 ЦК України). Згідно зі статтею 220\~ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Із урахуванням принципу розумності, очевидно, що позов про визнання договору дійсним на підставі частини другої статті 220\~ЦК України є способом захисту цивільних прав та інтересів учасників приватних відносин. При розгляді справи про визнання правочину дійсним суд повинен з`ясувати, чому правочин не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухилилася від його посвідчення та чи втрачена така можливість. При цьому саме по собі небажання сторони нотаріально посвідчувати договір, її ухилення від такого посвідчення з причин відсутності коштів на сплату необхідних платежів та податків під час такого посвідчення не може бути підставою для застосування частини другої статті 220 ЦК України. За змістом сталої позиції Верховного Суду, зокрема, формульованої у справі №188/1196/19 від 09.12.2014, однією з умов визнання правочину дійсним в судовому порядку є встановлення судом факту безповоротного ухилення однієї із сторін від нотаріального посвідчення правочину та втрата стороною можливості з будь-яких причин нотаріально посвідчити правочин. У постанові Верховного Суду від 18 серпня 2021 року у справі № 305/1468/16-ц зазначено про те, що визнання дійсним договору (конвалідація) на підставі частини другої статті 220\~ЦК України допускається тільки для нікчемних правочинів (тобто для яких недотримання письмової форми пов`язується саме з відсутністю нотаріального посвідчення і це зумовлює їх нікчемність). Згідно з частиною другою статті 220\~ЦК України конвалідація можлива за наявності таких умов: досягнення між сторонами згоди щодо усіх істотних умов договору; наявність письмових доказів досягнення домовленості щодо всіх істотних умов договору; повне або часткове виконання договору; ухилення однією зі сторін від його нотаріального посвідчення. Натомість як убачається із матеріалів справи, між [PERSON] \~\~та [PERSON] \~\~договору купівлі-продажу об`єктів нерухомості - квартири та земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] , у простій письмовій формі не укладалось. Згідно зі статтями 12, 13, 81\~ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Обов`язок доказування та подання доказів покладається на сторони. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Отже, оскільки письмова форма правочину є обов`язковою для договору купівлі-продажу квартири та земельної ділянки, суд визнає неспроможними посилання позивача на укладення такого договору в усній формі, та доходить висновку про відмову у задоволенні позову у повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed