Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-13 00:00:00

[PERSON] звернулася до Шевченківського районного суду м. Харкова із заявою, в якій просить визнати [PERSON] недієздатним, встановити опіку над ним та призначити опікуном недієздатного [PERSON] заявника [PERSON] . Заява обґрунтована тим, що [PERSON] , [INFO] , є інвалідом ІІ групи. [PERSON] зареєстрований та мешкає за адресою: [ADDRESS] , разом із заявником. Заявник вказала, що внаслідок психічної хвороби її син не може висловлювати свої думки, не може приготувати їжу, не розуміє обставин, що відбувається навколо нього, не може дати оцінку своїм діям. Вважає, що [PERSON] не усвідомлює значення своїх дій, не може керувати ними, потребує стороннього догляду, у зв`язку з чим його необхідно визнати недієздатним. Також зазначила, що має можливість дбати про сина, створити необхідні побутові умови, забезпечувати його доглядом та лікуванням. Повнолітні члени родини, а саме донька, [PERSON] , не заперечує проти призначення її опікуном над сином. Ухвалою від 22.09.2023 відкрито провадження по справі та призначено судове засідання. Ухвалою суду від 25.10.2023 доручено Харківському міському центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги призначити адвоката для здійснення захисту прав особи, щодо якої подано заяву про визнання недієздатною та призначення опікуна фізичної особи [PERSON] . Ухвалою суду від 26.03.2025 відносно [PERSON] , [INFO] , призначено судово-психіатричну експертизу. Заявник у судовому засіданні заяву підтримала та просила задовольнити. Представник заінтересованої особи у судове засідання не з`явилася, повідомлена належним чином. Перевіривши, матеріали справи, дослідивши надані докази, суд дійшов наступного. Згідно частині 1, пункту 1 частини 2 ст. 293 ЦПК України окреме провадження це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про визнання фізичної особи недієздатною. Положеннями частини 3 ст. 294 ЦПК України визначено, що справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Судом встановлені наступні обставини справи. Батьками [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , актовий запис № 5153. [PERSON] та [PERSON] зареєстровані за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується витягом з реєстру територіальної громади. Згідно з витягом із акту огляду МСЕК до довідки Сер. МСЕ № 148734, [PERSON] має ІІ групу інвалідності з 17 квітня 1992 року, безстроково. Положеннями ч. 1 ст. 39, ч. 1 ст. 40, ч. 1 ст. 41 ЦК України визначено, що фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. Фізична особа визнається недієздатною з моменту набрання законної сили рішенням суду про це. Над недієздатною фізичною особою встановлюється опіка. Згідно висновку судово-психіатричного експерта № 348 від 22.05.2025, [PERSON] на теперішній час виявляє хронічний, стійкий психічний розлад у формі помірної розумової відсталості. [PERSON] на теперішній час, відповідно до свого психічного стану, нездатний усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Також Адміністрацією Шевченківського району Харківської міської ради було надано подання про доцільність призначення [PERSON] опікуном свого сина [PERSON] від 08.09.2025, відповідно до якої опікунська рада просить встановити опіку над [PERSON] , [INFO] , та призначити його опікуном [PERSON] , [INFO] . Згідно з ч. 1, ст. 41 ЦК України, над недієздатною фізичною особою встановлюється опіка. Відповідно до ч. 1 ст. 300 ЦПК України, суд, ухвалюючи рішення про обмеження цивільної дієздатності фізичної особи (у тому числі обмеження або позбавлення права неповнолітньої особи самостійно розпоряджатися своїми доходами) чи визнання фізичної особи недієздатною, встановлює над нею відповідно піклування або опіку і за поданням органу опіки та піклування призначає їй піклувальника чи опікуна. Заява про визнання фізичної особи недієздатною подається до суду за місцем проживання цієї особи, а якщо вона перебуває на лікуванні у закладі з надання психіатричної допомоги - за місцезнаходженням цього закладу. Заяву про визнання фізичної особи недієздатною може бути подано членами її сім`ї, близькими родичами, незалежно від їх спільного проживання, органом опіки та піклування, закладом з надання психіатричної допомоги. (ч. 1 ст. 295, ч. 3 ст. 296 ЦПК України). Зі змісту статті 63 ЦК України встановлено, що опікуна або піклувальника призначає орган опіки та піклування, крім випадків, встановлених статтею 60 цього Кодексу. Опікуном або піклувальником може бути лише фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Фізична особа може бути призначена опікуном або піклувальником лише за її письмовою заявою. Опікун або піклувальник призначаються переважно з осіб, які перебувають у сімейних, родинних відносинах з підопічним, з урахуванням особистих стосунків між ними, можливості особи виконувати обов`язки опікуна чи піклувальника. Опіка встановлюється над фізичними особами, які визнані недієздатними. Суд встановлює опіку над фізичною особою у разі визнання її недієздатною і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування (ч. 1 ст. 58, ч. 1 ст. 60 ЦК України). Відповідно до ст. 41 ЦК України, правовими наслідками визнання особи недієздатною, є зокрема відсутність у неї права вчиняти самостійно будь-якого правочину. Такі дії від імені недієздатної особи вчиняє її опікун. На підставі статті 55 ЦК України, опіка та піклування встановлюються з метою забезпечення особистих немайнових і майнових прав та інтересів малолітніх, неповнолітніх осіб, а також повнолітніх осіб, які за станом здоров`я не можуть самостійно здійснювати свої права і виконувати обов`язки. За змістом положень статті 58 ЦК України опіка встановлюється над малолітніми особами, які є сиротами або позбавлені батьківського піклування, та фізичними особами, які визнані недієздатними. В силу вимог частини першої статті 60 ЦК України, суд встановлює опіку над фізичною особою у разі визнання її недієздатною та призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування. Приписами статті 63 ЦК України встановлено, що опікуна або піклувальника призначає орган опіки та піклування, крім випадків, встановлених статтею 60 цього Кодексу. Опікуном або піклувальником може бути лише фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Фізична особа може бути призначена опікуном або піклувальником лише за її письмовою заявою. Опікун або піклувальник призначаються переважно з осіб, які перебувають у сімейних, родинних відносинах з підопічним, з урахуванням особистих стосунків між ними, можливості особи виконувати обов`язки опікуна чи піклувальника. Отже, призначення опікуна у разі визнання особи недієздатною є обов`язком суду за умови наявності відповідного подання органу опіки та піклування, оскільки в такому випадку у повному обсязі досягається мета цивільного судочинства захист порушених, невизнаних, або оспорюваних прав особи, а в даному конкретному випадку - забезпечення повноцінного здійснення своїх прав недієздатною особою. Аналізуючи як норми ЦК України, так і ЦПК України у даному питанні, слід дійти висновку, що законодавець, захищаючи недієздатну особу покладає на суд обов`язок відразу у рішенні про визнання особи недієздатною вирішити питання захисту прав цієї особи шляхом призначення їй опікуна за поданням органу опіки та піклування. Призначення опікуна недієздатній особі переслідує перш за все найважливішу ціль - не залишити безправною особу, яка за своїм статусом позбавлена самостійно здійснювати свої права у суспільстві. Частиною 3 статті 297 ЦПК України передбачено, що у заяві про визнання фізичної особи недієздатною мають бути викладені обставини, що свідчать про хронічний, стійкий психічний розлад, внаслідок чого особа не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. Як визначено в статті 30 ЦК України, цивільну дієздатність має фізична особа, яка усвідомлює значення своїх дій та може керувати ними. Цивільною дієздатністю фізичної особи є її здатність своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також здатність своїми діями створювати для себе цивільні обов`язки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність у разі їх невиконання. Обсяг цивільної дієздатності фізичної особи встановлюється цим Кодексом і може бути обмежений виключно у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до частин 1, 2 статті 39 ЦК України, фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. Порядок визнання фізичної особи недієздатною встановлюється Цивільним процесуальним кодексом України. Згідно з частиною 1 статті 40 ЦК України, фізична особа визнається недієздатною з моменту набрання законної сили рішенням суду про це. Враховуючи наведене вище, судом встановлено правові підстави для задоволення заяви.

Outcome: approved