Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-19 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з [PERSON] на користь Акціонерного товариства «Страхова компанія «Країна» завданих збитків в порядку регресу у розмірі 565659,37 гривень, а також сплаченого судового збору у розмірі 6787,92 гривень. Позов мотивує тим, що 28 червня 2024 року року між Акціонерним товариством «Страхова компанія «Країна» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Бест Лізинг» було укладено договір добровільного страхування наземного транспорту № 99-09/544/5987КХ. Предметом даного договору були майнові інтереси страхувальника, пов`язані з володінням, користуванням та розпорядженням транспортним засобом «Порше», державний номерний знак [NUMBER] . У відповідності до умов вказаного договору страхування позивач взяв на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку сплатити на користь страхувальника страхове відшкодування. 26 жовтня 2024 року [PERSON] , керуючи транспортним засобом «Фольксваген», державний реєстраційний номер [NUMBER] у м. Львові на пр. Шевченка, 10 допустив зіткнення з транспортним засобом «Порше», державний номерний знак « [NUMBER] ». Внаслідок вищевказаної ДТП транспортним засобам було завдано механічних пошкоджень. Постановою суду відповідача було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративне правопорушення. АТ «СК «Країна» здійснила виплату страхового відшкодування у розмірі 725659,37 гривень. Цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована за полісом обов`язкового страхування та АТ «СК «Країна» було відшкодовано шкоду страховою компанією відповідача у розмірі 160000 гривень. Різниця між фактичним розміром шкоди і страховим відшкодуванням становить: 565659,37 гривень, а тому відповідач як особа відповідальна за заподіяну шкоду повинен сплатити позивачу суму сплаченого страхового відшкодування. В обґрунтування позовних вимог посилається на додані до позовної заяви письмові докази, які підтверджують право вимоги до відповідача та розмір заборгованості останнього. Як на підставу задоволення позовних вимог позивач посилається на статті 12, 14, 511, 526, 636, 979, 993, 1166, 1194 ЦК України, ст. 27 Закону України «Про страхування». Матеріали позову надійшли до Личаківського районного суду м. Львова через систему «Електронний суд» 5 травня 2025 року, автоматизованою системою документообігу суду для розгляду таких було визначено суддю Стрепка Н.Л. Ухвалою суду від 5 червня 2025 року позов прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, розпочато в такій підготовче провадження та призначено підготовче засідання. 10 липня 2025 року ухвалою суду підготовче провадження було закрито та призначено справу до судового розгляду. В судове засідання 20 жовтня 2025 року представник позивача Гусєв П.В., який діяв на підставі довіреності №243 від 23 грудня 2024 року, не з`явився, в позові просив розгляд справи здійснювати у його відсутності та у випадку неявки відповідача відносно ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач в підготовчі засідання 26 червня 2025 року, 10 липня 2025 року та в судові засідання 30 липня 2025 року та 20 жовтня 2025 року не з`явився, хоча належним чином повідомлявся про час та місце їх проведення, про причини неявки суду не повідомив, відзив на позовну заяву або клопотання про відкладення розгляду справи не подав. За таких обставин, відповідно до ч. 4 ст.\~223,\~ ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд вважає за можливе провести судове засідання у відсутності сторін у справі та ухвалити заочне рішення на підставі доказів, які знаходяться в матеріалах справи. У зв`язку з неявкою сторін відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Перевіривши матеріали справи, оцінивши в сукупності зібрані у справі докази, вирішуючи спір в межах заявлених позовних вимог, суд приходить до наступного. В судовому засіданні встановлено, що між позивачем та ТОВ «Бест Лізинг» було укладено договір добровільного страхування наземного транспорту № 99-09/544/5987КХ, предметом якого були майнові інтереси страхувальника, пов`язані з володінням, користуванням та розпорядженням транспортним засобом «Порше», державний номерний знак [NUMBER] . У відповідності до умов вказаного договору страхування позивач взяв на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку сплатити на користь страхувальника страхове відшкодування З постанови Личаківського районного суду м. Львова від 26 жовтня 2024 року в справі №463/10337/24 вбачається, що [PERSON] 26 жовтня 2024 року о 12 год. 10 хв. на пр.Шевченка,10 у м.Львові, керуючи автомобілем марки «VOLKSWAGEN JETTA» р.н. [NUMBER] , під час руху заднім ходом, не був уважним, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем марки «PORSCHE CAYENNE» р.н. [NUMBER] , під керування [PERSON] . В результаті ДТП транспортні засоби зазнали пошкоджень з матеріальними збитками, чим порушив вимоги\~п.10.9\~Правил дорожнього руху\~України, вчинивши адміністративне правопорушення, передбачене\~ст.124 КУпАП. Постановою Львівського апеляційного суду від 16 грудня 2024 року вказану вище постанову суду першої інстанції залишено без змін (https://reyestr.court.gov.ua/Review/123816468). Частина 2 ст. 82 Цивільного процесуального кодексу України передбачає, що вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. АТ «СК «Країна» здійснила виплату страхового відшкодування у розмірі 725659,37 гривень, що стверджується платіжною інструкцією №28488 від 26 листопада 2024 року. Цивільно-правова відповідальність власника наземного транспортного засобу «VOLKSWAGEN JETTA» р.н. [NUMBER] застрахована на момент дорожньо-транспортної пригоди не була, що стверджується інформацією з центральної бази даних МТСБУ. Сторона позивача вказує, що страховою компанією було відшкодовано 160000 гривень. Відповідно до пункту 3 частини 1\~статті 988 Цивільного кодексу України\~у разі настання страхового випадку страховик зобов`язаний здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором. При цьому, страхова виплата за договором майнового страхування здійснюється страховиком у межах страхової суми, яка встановлюється у межах вартості майна на момент укладення договору, і не може перевищувати розміру реальних збитків (втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права). Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором. Стаття 1166 ЦК України передбачає, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно з частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або\~утриманням транспортних\~засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування», до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Відповідно до пункту 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно правової відповідальності власників наземних засобів» при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Згідно з ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством. Відповідно до роз`яснень викладеними в пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року №6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), були використані нові вузли, деталі, комплектуючі частини іншої модифікації, що випускаються взамін знятих з виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не вправі вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого його вартості (при відшкодуванні збитків). Згідно з ст. 1194 Цивільного кодексу України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Різниця між фактичним розміром шкоди і страховим відшкодуванням становить: 565659,37 гривень, яка підлягає стягненню з відповідача в користь позивача. Відповідач будь-яких належних і допустимих доказів щодо оспорення суми страхового відшкодування не надав, а тому така зазначена вище в повному обсязі підлягає стягненню з нього. У відповідності до ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню понесені позивачем судові витрати в розмірі 6787,92 гривень.

Outcome: approved