Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-12 00:00:00

1. Описова частина Короткий зміст позовних вимог У серпні 2025 року позивач ФОП [PERSON] звернувся до Оболонського районного суду міста Києва в порядку цивільного судочинства з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення інфляційних витрат та трьох процентів річних від простроченої суми. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що на виконанні у приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Шаркова О.О. перебуває виконавче провадження № [NUMBER] з виконання рішення Оболонського районного суду міста Києва від 30 серпня 2021 року у справі № 756/2457/20, яким стягнуто з [PERSON] на користь ФОП [PERSON] 98000,00 грн на відшкодування в порядку регресу витрат, пов`язаних із сплатою страхового відшкодування, судовий збір у сумі 908,00 грн та витрати на професійну правничу допомогу у сумі 18057,40 грн, а всього - 116965,40 грн. Указане рішення суду боржником не виконано. Заочним рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 23 червня 2023 року у справі № 756/3800/23 з [PERSON] на користь ФОП [PERSON] стягнуто інфляційні втрати за період з 01 жовтня 2021 року до 21 березня 2023 року у сумі 36852,17 грн, три проценти річних від простроченої суми за період з 01 жовтня 2021 року до 21 березня 2023 року у сумі 5165,68 грн, судовий збір у сумі 1073,00 грн, витрати на професійну правничу допомогу у сумі 11917,50 грн. З огляду на те, що відповідач не виконує рішення Оболонського районного суду міста Києва від 30 серпня 2021 року у справі № 756/2457/20 позивач просив суд стягнути з відповідача інфляційні втрати за період з 23 червня 2023 року до 09 серпня 2025 року у сумі 33627,57 грн, три проценти річних від простроченої суми за період з 23 червня 2023 року до 09 серпня 2025 року у сумі 10966,90 грн, судовий збір у сумі 1211,20 грн, витрати на професійну правничу допомогу у сумі 16352,00 грн Рух справи в суді Ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 14 серпня 2025 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення (виклику) сторін. Відповідач не подав до суду відзив на позовну заяву у строк, визначений ухвалою про відкриття провадження. 2. Мотивувальна частина Фактичні обставини справи Повно та всебічно дослідивши наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, суд вважає встановленими такі обставини та відповідні їм правовідносини. Судом з`ясовано, що ПрАТ "Страхова компанія "ВУСО" та [PERSON] , було укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземного транспорту № АК/789837, предметом якого є страхування цивільно-правової відповідальності водія автомобіля Mitsubishi Carisma, д.р.н. [NUMBER] , за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю, майну третіх осіб під час експлуатації вказаного транспортного засобу. Цей договір був укладений шляхом видачі страхувальнику страхового поліса. 04 липня 2018 року на вулиці Богатирській, 22 в місті Києві трапилась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобілів Mitsubishi Carisma, д.р.н. [NUMBER] , та автомобіля BMW, д.р.н. [NUMBER] . Постановою Оболонського районного суду міста Києва від 01 жовтня 2018 року у справі № 756/9748/18 водій автомобіля Mitsubishi Carisma, д.р.н. [NUMBER] , [PERSON] був визнаний винним у вчиненні вищевказаної дорожньо-транспортної пригоди та притягнутий до адміністративної відповідальності, передбаченої ст. 124 КУпАП. Також цією постановою суду було встановлено, що водій [PERSON] керував транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння. За вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124, ч. 1 ст. 130 КУпАП, на [PERSON] було накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у сумі 10200,00 грн з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік. Унаслідок згаданої дорожньо-транспортної пригоди автомобіль BMW, д.р.н. [NUMBER] , отримав механічні пошкодження. Вартість відновлювального ремонту згаданого транспортного засобу, становила 665079,73 грн, що підтверджується звітом про оцінку КТЗ від 21 липня 2018 року № 02-21/07. На виконання умов договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АК/789837 ПрАТ "Страхова компанія "ВУСО" сплатило страхове відшкодування у сумі 98000,00 грн, після чого на підставі пп. 38.1.1 п. 38.1 ст. 38 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" від 01 липня 2004 року № 1961-IV набуло право пред`явити до водія забезпеченого транспортного засобу регресну вимогу у розмірі виплаченого страхового відшкодування. 20 грудня 2019 року між ПрАТ "Страхова компанія "ВУСО" (первісний кредитор) та ФОП [PERSON] (новий кредитор) укладено договір № 20/12/2019 за яким ПрАТ "Страхова компанія "ВУСО" відступило ФОП [PERSON] право вимоги на відшкодування в порядку регресу витрат, пов`язаних із сплатою страхового відшкодування, у сумі 98000,00 грн. Рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 30 серпня 2021 року у справі № 756/2457/20 стягнуто з [PERSON] на користь ФОП [PERSON] 98000,00 грн на відшкодування в порядку регресу витрат, пов`язаних із сплатою страхового відшкодування, судовий збір у сумі 908,00 грн та витрати на професійну правничу допомогу у сумі 18057,40 грн, а всього - 116965,40 грн. Виконання вказаного судового рішення здійснюється приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Шарковим О.О. (виконавче провадження № [NUMBER]). На сьогодні рішення Оболонського районного суду міста Києва від 30 серпня 2021 року у справі № 756/2457/20 боржником [PERSON] не виконане. Заочним рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 23 червня 2023 року у справі № 756/3800/23 з [PERSON] на користь ФОП [PERSON] стягнуто інфляційні втрати за період з 01 жовтня 2021 року до 21 березня 2023 року у сумі 36852,17 грн, три проценти річних від простроченої суми за період з 01 жовтня 2021 року до 21 березня 2023 року у сумі 5165,68 грн, судовий збір у сумі 1073,00 грн, витрати на професійну правничу допомогу у сумі 11917,50 грн. Оцінка аргументів учасників справи та норми права, які застосував суд За положеннями ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. П. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України передбачено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Разом з тим правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов`язок. Відповідно до ч. 1 ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Системний аналіз цієї норми дає підстави для висновку про її застосування за таких умов: 1) право регресної вимоги до винної особи має третя особа після виконання нею зобов`язання перед потерпілим; 2) регрес застосовується після припинення зобов`язання з відшкодування шкоди. Регрес у правовідносинах страхування характеризується тим, що страховик одержує право стягнути суму виплаченого відшкодування не лише з третьої особи, а й із самого страхувальника. Право страховика на пред`явлення регресної вимоги передбачене, зокрема, Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", тобто виникає з правовідносин страхування відповідальності. За приписами пп. 38.1.1 п. 38.1 ст. 38 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" від 01 липня 2004 року № 1961-IV страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, якщо він керував транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. Право подати регресний позов до самого страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, виникає у страховика лише з припиненням основного деліктного зобов`язання за фактом здійснення ним виплати страхового відшкодування на користь сторони потерпілого - кредитора в деліктному зобов`язанні. Рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 30 серпня 2021 року у справі № 756/2457/20 стягнуто з [PERSON] на користь ФОП [PERSON] 98000,00 грн на відшкодування в порядку регресу витрат, пов`язаних із сплатою страхового відшкодування, судовий збір у сумі 908,00 грн та витрати на професійну правничу допомогу у сумі 18057,40 грн, а всього - 116965,40 грн. Згідно з ч. 2 ст. 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу. Відповідно до ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є не лише договори й інші правочини, а й завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди іншій особі та інші юридичні факти. Отже, завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди породжує зобов`язання між особою, яка таку шкоду завдала, та потерпілою особою. Залежно від змісту такого зобов`язання воно може бути грошовим або негрошовим. Відповідно до ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняються на підставах, встановлених договором або законом, зокрема виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України). Згідно зі ст. 611 ЦК України в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. За положеннями ч. 2 ст. 625 ЦК України в разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми. Ст. 625 ЦК України розміщена у розділі І "Загальні положення про зобов`язання" книги 5 ЦК України. Відтак, приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України). За приписами ст. ст. 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Ці висновки узгоджуються з позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленою у постанові від 11 квітня 2018 року у справі № 758/1303/15-ц. З огляду на вказане Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19 червня 2019 року у справі № 703/2718/16-ц зробила висновок, що з набранням чинності рішення суду про відшкодування шкоди у боржника виникає зобов`язання сплатити точно визначений розмір шкоди, однак саме зобов`язання виникло між сторонами із заподіяння шкоди. Регресне зобов`язання виникає лише у випадках, передбачених законом, і має похідний характер, оскільки підставою його виникнення є виконання іншою особою відповідного зобов`язання. Тобто регресне зобов`язання (зворотна вимога) виникає на підставі відшкодування особою шкоди, завданої іншою особою, що дає їй право вимагати повернення цих коштів від винної особи. Це право з`являється після фактичного виконання основного зобов`язання (наприклад, виплати страхового відшкодування), а не лише на підставі судового рішення про стягнення коштів. Отже, право на отримання відшкодування з [PERSON] в порядку регресу витрат, пов`язаних із сплатою страхового відшкодування, у сумі 98000,00 грн виникло у ПрАТ "Страхова компанія "ВУСО", а згодом у його правонаступника ФОП [PERSON] з моменту сплати страховиком страхового відшкодування потерпілій особі, а не з моменту ухвалення судом рішення про стягнення такого страхового відшкодування в порядку регресу з [PERSON] . За змістом положень ст. ст. 3, 509, 625 ЦК України передбачається правомірне нарахування інфляційних втрат і трьох процентів річних на суму основного боргу, а не на інфляційні втрати і три проценти річних, нараховані за попередній період (постанова Верховного Суду від 21 травня 2019 року у справі № 916/2889/13). Оскільки грошове зобов`язання відповідача виникло до ухвалення Оболонським районним суду міста Києва рішення від 30 серпня 2021 року у справі № 756/2457/20 та не припинилося внаслідок набрання ним законної сили, нарахування інфляційних втрат та трьох процентів річних згідно зі ст. 625 ЦК України слід здійснювати на основну суму боргу, тобто на суму відшкодування в порядку регресу витрат, пов`язаних із сплатою страхового відшкодування, що становить 98000,00 грн, без урахування інфляційних втрат та трьох процентів річних, стягнутих заочним рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 23 червня 2023 року у справі № 756/3800/23. Водночас, виходячи зі змісту висновку Верховного Суду, сформульованого у постанові від 31 липня 2024 року у справі № 161/11703/22, після ухвалення Оболонським районним суду міста Києва рішення від 30 серпня 2021 року у справі № 756/2457/20 про стягнення 98000,00 грн на відшкодування в порядку регресу витрат, пов`язаних із сплатою страхового відшкодування, судового збору у сумі 908,00 грн та витрат на професійну правничу допомогу у сумі 18057,40 грн, деліктні правовідносини трансформувались у зобов`язальні, пов`язані із стягненням грошових коштів на підставі рішення суду, невиконання якого зумовлює застосування положень ч. 2 ст. 625 ЦК України. Отже, у зв`язку з невиконанням цього судового рішення, позивач управі був нараховувати інфляційні втрати і три проценти річних і на судові витрати, присуджені цим судовим рішенням. Заочним рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 23 червня 2023 року у справі № 756/3800/23 стягнуто з [PERSON] на користь позивача інфляційні втрати і три проценти річних, нараховані, в тому числі на судові витрати, які були присуджені рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 30 серпня 2021 року у справі № 756/2457/20. Після набрання заочним рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 23 червня 2023 року у справі № 756/3800/23 законної сили та невиконанням його боржником [PERSON] , у ФОП [PERSON] виникло право нараховувати інфляційні втрати і три проценти річних також на судові витрати, стягнуті цим судовим рішенням. Позивачем здійснено нарахування інфляційних витрат та трьох процентів річних від простроченої суми за період з 23 червня 2023 року до 09 серпня 2025 року, на підтвердження чого він надав відповідний розрахунок (а. с. 26-27). Отже, інфляційні втрати, які слід стягнути з відповідача на користь позивача становлять 25452,52 грн ((98000,00 грн х 1,19553900 (індекс інфляції за період з 23 червня 2023 року до 09 серпня 2025 року) - 98000,00 грн) + (980,00 грн + 18057,40 грн) х 1,19553900 (індекс інфляції за період з 23 червня 2023 року до 09 серпня 2025 року) - 19037,40 грн) + (1073,00 грн + 11917,50 грн) х 1,19553900 (індекс інфляції за період з 23 червня 2023 року до 09 серпня 2025 року - 12990,50 грн) = 25452,52 грн). Три проценти річних від простроченої суми, які підлягають стягненню з [PERSON] на користь ФОП [PERSON] складають 8314,62 грн (98000,00 грн х 3 % х 192 дні (з 23 червня 2023 року до 31 грудня 2023 року) / 365 днів) + 98000,00 грн х 3 % х 366 днів (з 01 січня 2024 року до 31 грудня 2024 року) / 366 днів) + (98000,00 грн х 3 % х 221 день (з 01 січня 2025 року до 09 серпня 2025 року) / 365 днів) + (980,00 грн + 18057,40 грн + 1073,00 грн + 11917,50 грн) х 3 % х 192 дні (з 23 червня 2023 року до 31 грудня 2023 року) / 365 днів) + ((980,00 грн + 18057,40 грн + 1073,00 грн + 11917,50 грн) х 3 % х 366 днів (з 01 січня 2024 року до 31 грудня 2024 року) / 366 днів) + ((980,00 грн + 18057,40 грн + 1073,00 грн + 11917,50 грн) х 3 % х 221 день (з 01 січня 2025 року до 09 серпня 2025 року) / 365 днів) = 8314,62 грн). Щодо судових витрат Згідно з ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України). Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц міститься висновок, що зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони із обґрунтуванням недотримання вимог щодо співмірності витрат із складністю справи, обсягом і часом виконання робіт. Суд,

Outcome: partial