Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-12 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Дубенського ВДВС про зняття арешту з нерухомого майна.\~В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 11.09.2025 позивач дізнався, що в Державному реєстрі речових прав міститься запис про арешт всього належного йому нерухомого майна. З Інформаційної довідки, наданої ВДВС, вбачається, що на все нерухоме майно позивача накладено обтяження, підстава обтяження: постанова №АН003370 від 08.12.2010. Згідно інформації, наданої Дубенським ВДВС, відповідно АСВП відсутня будь яка інформація про виконавчі провадження, за якими накладено арешт на майно позивача. Зазначена заборона перешкоджає позивачу реалізувати своє право власника щодо користування та розпорядження майном, тому він змушений звернутися з даним позовом до суду. Ухвалою суду від 18.09.2025 відкрито загальне позовне провадження, призначено підготовче засідання. Ухвалою суду від 29.09.2025 підготовче засідання закрито, справу призначено до розгляду. Представник позивача адвокат Пасічник Ю.О. подав до суду заяву про розгляд справи без його участі та участі позивача, просить позов задовольнити. Від представника Дубенського ВДВС надійшла заява про розгляд справи в його відсутність. У зв`язку з розглядом справи за відсутності її учасників, відповідно до ч.13 ст.7, ч.2 ст.247 ЦПК України судове засідання не проводиться і фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За змістом ч.ч. 4, 5 ст.268 ЦПК України у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення (повне або скорочене) без його проголошення. Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Датою ухвалення рішення у даній справі є 13.10.2025, тобто дата складання повного тексту рішення. Судом встановлено, що [PERSON] на праві приватної власності належить нерухоме майно (а.с.9-12). З Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 12.09.2025 встановлено, що на все нерухоме майно позивача накладено обтяження, підстава обтяження: постанова №АН003370 від 08.12.2010, відділ ДВС Дубенського МРУЮ (а.с.12 зв). Згідно інформації, наданої Дубенським ВДВС у Дубенському районі Рівненської області від 12.09.2025, згідно відомостей АСВП відсутня будь-яка інформація про накладення арешту на нерухоме майно [PERSON] . Станом на 12.09.2025 виконавчі провадження, за якими [PERSON] є боржником, на виконанні у відділі не перебувають (а.с.13). Згідно зі ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно зі ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч. 2 ст. 386 ЦК України - власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Відповідно до п. 2 та п. 8 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03.06.2016 № 5 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Відповідно до ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», обтяженням є заборона розпоряджатися та/або користуватися нерухомим майном, яка встановлена або законом, або актами уповноважених на це органів державної влади, їх посадових осіб або яка виникає на підставі договорів. Відповідно до ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна, права якого порушені, має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Таке право особи реалізується шляхом звернення до суду з позовом про захист свого порушеного права та усунення будь-яких перешкод у вільному та на власний розсуд користуванні та розпорядженні майном. Відповідно до ч.5 ст.59 Закону України «Про виконавче провадження» арешт може бути знятий за рішенням суду. Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 03.06.2016 "Про судову практику в справах про зняття арешту з майна", позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08 листопада 2019 року у справі №643/3614/17 (провадження № 14-479цс19) прийшла до висновку про те, що вимоги про звільнення майна з-під арешту, що ґрунтуються на праві власності на нього, виступають способом захисту зазначеного права (різновидом негаторного позову) і виникають з цивільних правовідносин, відповідно до частини першої статті 19 ЦПК України можуть бути вирішені судом цивільної юрисдикції (пункт 37). Відповідно до частини першої, абзацу першого частини другої, частин четвертої, п`ятої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У постанові Верховного Суду від 12 жовтня 2022 року в справі № 203/3435/21 (провадження № 61-5467св22) зазначено, що «наявність протягом тривалого часу нескасованого арешту на майно боржника, за умови відсутності виконавчого провадження та майнових претензій з боку стягувача, є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном». Суд приходить до висновку, що наявність обтяження на майно порушує право власності позивача, внаслідок чого він позбавлений можливості в повному об`ємі користуватися та розпоряджатися майном на власний розсуд. Причому з огляду на час, який минув з моменту виникнення зобов`язання, відсутність будь-яких доказів щодо розміру такого зобов`язання, існування обтяження на майно позивача не узгоджується з такими загальними засадами цивільного законодавства як справедливість, добросовісність і розумність. Суд бере до уваги, що скасування заборони на майно не порушує прав інших осіб, не суперечить вимогам діючого законодавства, беручи до уваги відсутність заперечень з блоку відповідача, а також те, що іншого способу зняти заборону у позивача, крім судового немає, суд приходить висновку, що позовні вимоги необхідно задовольнити. За таких обставин,

Outcome: approved