Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-09 00:00:00

У вересні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» звернулося до суду з позовом, в якому просило стягнути з [PERSON] заборгованість за договором позики: - №8569583 в розмірі 25 320,00 грн., з яких: 8 000,00 грн. сума основного боргу; 23.20 грн.- заборгованість за процентами, 16000- сума заборгованості за пенею, 1296,8 грн. -комісія за надання Кредиту; - №73262262 в розмірі 17 860,00 грн., з яких: 10 000,00 грн. сума основного боргу; 1500,00 грн.- заборгованість за процентами, 4860,00 - сума заборгованості по процентам за понадстрокове користування кредитом, 1500,00 грн. - комісія за надання Кредиту та судові витрати. Вимоги обґрунтовано тим, що 16 жовтня 2024 року між ТОВ «Фінансова компанія «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] укладено договір позики №8569583, за умовами якого Товариство передало позичальнику у власність грошові кошти на погоджених умовах, шляхом їх перерахування на банківський картковий рахунок позичальника, а позичальник зобов`язався повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів у день закінчення строку позики, або достроково, та сплатити плату (проценти) від суми позики та комісію за надання кредиту. Договір позики підписано електронним підписом позичальника, відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора, про що свідчить п.5 договору позики, реквізити та підпис сторін. 14.06.2021 між ТОВ «Фінансова компанія «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу №14/06/21, відповідно до умов якого ТОВ «Фінансова компанія «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» передає (відступає) ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» приймає належні ТОВ «Фінансова компанія «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» права вимоги до боржників, вказаними у реєстрі боржників. Відповідно до реєстру боржників №43 від 21.02.2025 року до договору факторингу №14/06/21 від 14.06.2021 року, ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 25 320,00 грн., з яких: 8 000,00 грн. сума основного боргу; 23.20 грн.- заборгованість за процентами, 0,00 грн. сума заборгованості по процентам за понадстрокове користування Кредитом;16000- сума заборгованості за пенею, 1296,8 грн. -комісія за надання Кредиту; 27 жовтня 2024 року між ТОВ «Фінансова компанія «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] укладено договір позики №73262262, за умовами якого Товариство передало позичальнику у власність грошові кошти на погоджених умовах, шляхом їх перерахування на банківський картковий рахунок позичальника, а позичальник зобов`язався повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів у день закінчення строку позики, або достроково, та сплатити плату (проценти) від суми позики та комісію за надання кредиту. Договір позики підписано електронним підписом позичальника, відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора, про що свідчить п.5 договору позики, реквізити та підпис сторін. 27.03.2025 між ТОВ «Фінансова компанія «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу №27/03/25, відповідно до умов якого ТОВ «Фінансова компанія «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» передає (відступає) ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» приймає належні ТОВ «Фінансова компанія «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» права вимоги до боржників, вказаними у реєстрі боржників. Відповідно до реєстру боржників №2 від 27.03.2025 року до договору факторингу №27/03/25 від 27.03.2025 року, ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 17 860,00 грн., з яких: 10 000,00 грн. сума основного боргу; 1500,00 грн.- заборгованість за процентами, 4860,00 - сума заборгованості по процентам за понадстрокове користування кредитом, 0,00 грн.- сума заборгованості за пенею; 1500,00 грн. -комісія за надання Кредиту . Таким чином, [PERSON] має непогашену заборгованість за кредитними договорами №8569583 в розмірі 25 320,00 грн. та №73262262 в розмірі 17860,00 грн. Внаслідок невиконання відповідачем своїх зобов`язань за договором утворилася вказана заборгованість, яку позивач просить стягнути в судовому порядку. Ухвалою Олександрівського районного суду м. Запоріжжя від 08.09.2025 року відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням сторін, у якій роз`яснено відповідачу, право подати заяву із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та відзив на позов протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. 02.10.2025 року від представника відповідача, адвоката Черкашина І.І. надійшов відзив на позовну заяву, в якому вказав, що заперечує щодо обставин справи з наступних підстав. Щодо укладення Кредитного договору № 8569583 зазначає наступне. Договір факторингу № 14/06/21 не містить умов, за яких його дія поширюється на кредитні договори, що виникли після його укладення. Натомість, умовами договору факторингу передбачено, що предметом договору є відступлення прав вимоги, зазначених у відповідних реєстрах прав вимоги. Тобто, дія договору вичерпується відступленням права вимоги щодо визначених реєстром зобов`язань, і не поширюється на інші грошові зобов`язання. На момент укладення договору про відступлення права вимоги від 14.06.2021р. боргові зобов`язання за договорами позики № 8569583 від 16 жовтня 2024 року ще не існували, а тому не могли бути передані новому кредитору під час укладення договору відступлення права вимоги від 14.06.2021, тобто позивачем не доведено факт відступлення права грошової вимоги. На час укладення договору відступлення права вимоги від 14.06.2021 сторонами не досягнуто згоди щодо предмета правочину, предмет не індивідуалізовано належним чином. Інформація про відповідача як боржника надана у витягу з реєстру боржників ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» через три роки після укладення договору про відступлення права вимоги. Таким чином між ТОВ «ФК «1 безпечне агентство необхідних кредитів» та ТзОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» на час укладення договору відступлення прав вимоги 14.06.2021 року не були погоджені його істотні умови у частині обсягу вимог, що перейшли до нового кредитора, і договором не могли бути охоплені зобов`язання відповідача, які виникли після укладення цього договору. Неправомірність нарахування та стягнення пені за договором позики № 8569583 від 16 жовтня 2024 року, оскільки воно проводилось в період воєнного стану, що прямо суперечить пункту 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України. Щодо стягнення комісії у розмірі 1296.80 грн. Верховний Суд у постанові від 18 березня 2020 року у справі № 183/2122/15 зробив висновок про те, що відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року №168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на укладення кредитного договору тощо). Позивач, звертаючись до суду із цим позовом, повинен був надати первинні документи, які підтверджують перерахування на рахунок відповідач чи видачу йому коштів за кредитним договором, а також розміру заборгованості за ним. Виходячи з вищевказаного, можна дійти до висновку про безпідставність заявленого позивачем позову, оскільки ТОВ «ФК «ЄАПБ» є неналежним позивачем, бо не довів своє право вимагати від відповідача сплати заборгованості за Кредитним договором № 8569583, укладеним 16 жовтня 2024 року між відповідачем та ТОВ «ФК «1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів». Щодо укладення Кредитного договору № 73262262 зазначає наступне. Позивач, звертаючись до суду із цим позовом, повинен був надати первинні документи, які підтверджують перерахування на рахунок відповідач чи видачу йому коштів за кредитним договором, а також розміру заборгованості за ним. Щодо стягнення комісії у розмірі 1500 грн. Банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на укладення кредитного договору тощо). Сума заборгованості по процентам за понадстрокове користування Кредитом у розмірі 4860.00 грн. не підлягає стягненню, так як саме первісний кредитор мав право нараховувати розмір заборгованості по процентам за понадстрокове користування позикою, а не позивач. Однак із Додатку № 1 до договору стає зрозуміло, що їх умови не містять пункту, який передбачає сплату процентів за понадстрокове користування позикою за підписом позичальника, в тому числі і у виді електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Наданий представником позивача розрахунок не є первинним документом, оскільки не відповідає вимогам ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні». Також залишається невідомим, на підставі яких первинних документів цей розрахунок взагалі було здійснено. Із цього приводу слід зазначити, що проценти, які можуть бути нараховані поза межами строку кредитування є мірою цивільно-правової відповідальності та сплачуються відповідно до положень статті 625 ЦК України. Позивач не заявив до відповідача вимоги про стягнення процентів, які передбачені частиною другою статті 625 ЦК України, як міру відповідальності за прострочення виконання грошового зобов`язання. Отже відсутні підстави для задоволення позовної вимоги ТОВ «ФК «ЄАПБ» про стягнення з відповідача заборгованості по процентам за понадстрокове користування Кредитом у розмірі 4860.00 грн. Відповідач заявляє, що до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду ним будуть надані остаточні докази понесення судових витрат, в тому числі на професійну правничу допомогу. Прохає суд у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі та стягнути з позивача судові витрати на користь відповідача. 07.10.2025 року від представника позивача надійшла відповідь на відзив, в якій прохав задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. У судове засідання представник позивача не з`явився, надав заяву у якій просить розглянути справу без його участі, прохає суд позов задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач у судове засідання не з`явився, по невідомій суду причині, про час і місце судового засідання повідомлений належним чином шляхом направлення судових повісток з повідомленням на адресу відповідача. Представник відповідача, адвокат Черкашин І.І., до судового засідання не з`явився, про час і місце судового засідання повідомлений належним чином, судова повістка надіслана до електронного кабінету. Якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 01 жовтня 2020 року у справі №361/8331/18 та у Постанові КЦС ВС від 24.10.2024 № 752/8103/13-ц(61-6892св23). Крім того, суд не приймав рішення про виклик осіб, які беруть участь у справі для надання пояснень, і такої необхідності суд не вбачає, отже підстави для розгляду справи з обов`язковою участю сторін відсутні. Суд зазначає, що згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції з прав людини і основоположних свобод кожен при вирішенні питання щодо прав та обов`язків має право на справедливий і відкритий розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, визначеним законом. Виходячи з положень ст.13 ЦПК України кожна сторона розпоряджається своїми правами на власний розсуд, у тому числі правом визначити свою участь в судовому засіданні. Європейський суд з прав людини неодноразово вказував, що на зацікавлену сторону покладається обов`язок проявляти належну увагу в захисті своїх інтересів та вживати необхідних заходів, щоб ознайомитись із подіями процесу (див. серед іншого «Гуржій проти України», заява №326/3, 01 квітня 2008 року, «Олександр Шевченко проти України», №8771/02, §27, 26 квітня 2007 року). Вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов`язком не тільки держави, а й осіб, які беруть участь у справі. Так, в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С. А. проти Іспанії» зазначено, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання. Поряд з цим, національні суди мають організовувати судові провадження таким чином, щоб забезпечити їх ефективність та відсутність затримок (див. рішення ЄСПЛ від 02 грудня 2010 у справі «Шульга проти України», № 16652/04). При цьому запобігати неналежній і такій, що затягує справу, поведінці сторін у цивільному процесі - завдання саме державних органів (див. рішення ЄСПЛ від 20 січня 2011 року у справі «Мусієнко проти України», №26976/06). З урахуванням викладеного, не встановивши поважності причини відкладення судового засідання, оскільки відповідач реалізував своє право на викладення відповідних аргументів у відзиву та, зважаючи на межі розгляду справи в суді першої інстанції (стаття 210 ЦПК України), суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності відповідача та його представника. Суд, вивчивши матеріали справи, оцінивши докази надані сторонами, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Статтею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до положень частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Судом встановлено, і це підтверджується матеріалами справи. ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» є фінансовою установою, про що було отримано Свідоцтво про реєстрацію фінансової установи ФК № 183 від 27 грудня 2007 року, видане Державною комісією з регулювання ринків фінансових послуг України. Позивач має Розпорядження Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг № 691 від 23 березня 2017 року про видачу ліцензії на провадження господарської діяльності з наданням фінансових послуг (крім професійної діяльності на ринку паперів) . 16 жовтня 2024 року між ТОВ «Фінансова компанія «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] укладено договір позики №8569583, за умовами якого Товариство передало позичальнику у власність грошові кошти на погоджених умовах, шляхом їх перерахування на банківський картковий рахунок позичальника, а позичальник зобов`язався повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів у день закінчення строку позики, або достроково, та сплатити плату (проценти) від суми позики та комісію за надання кредиту. Договір позики підписано електронним підписом позичальника, відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора «168518», про що свідчить п.5 договору позики, реквізити та підпис сторін. За умовами кредитного договору ТОВ «Фінансова компанія «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» зобов`язувався надати [PERSON] кредит у розмірі 8 000 грн (п.2.2.1 договору) строком на 30 дні з 16.10.2024 року, дата повернення 14.11.2024 року, процентна ставка 0,01 %, комісія за надання кредиту 16,21% від суми наданого Кредиту(що у грошовому виразі складає 1296,80 грн.) Кредитні кошти надаються позичальнику безготівково на рахунок з використанням картки [NUMBER] . Зазначений договір про споживчий кредит був укладений в електронній формі в особистому кабінеті позичальника, що створений в інформаційно-телекомунікаційній системі ТОВ «Фінансова компанія «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» 14.06.2021 між ТОВ «Фінансова компанія «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу №14/06/21, відповідно до умов якого ТОВ «Фінансова компанія «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» передає (відступає) ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» приймає належні ТОВ «Фінансова компанія «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» права вимоги до боржників, вказаними у реєстрі боржників. Відповідно до пункту 1.1. договору факторингу фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта (ціна продажу) за плату, а клієнт відступити факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом (плату управління кредитом, плату за процентною ставкою), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить клієнту. Відповідно до пункту 1.2 договору факторингу перехід від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості до боржників відбувається в момент підписання сторонами акта прийому-передачі реєстру боржників згідно додатку N 2, після чого фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно їх заборгованостей та набуває відповідні права вимоги. Підписаний сторонами та скріплений їх печатками акт прийому-передачі реєстру боржників підтверджує факт переходу від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості та є невід`ємною частиною цього договору. 21 лютого 2025 року ТОВ «ФК «ЄАПБ» та ТОВ «Фінансова компанія «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» підписано акт прийому-передачі реєстру боржників N 43 за договором факторингу N 14/06/21 від 14 червня 2021 року. Відповідно до акту прийому-передачі реєстру боржників N 43 від 21.02.2025 клієнт (ТОВ «Фінансова компанія «1 Безпечне агентство необхідних кредитів») передав, а фактор (ТОВ «ФК «ЄАПБ») прийняв реєстр боржників N 43 від 21.02.2025 кількістю 3922, після чого з урахуванням пункту 1.2 договору факторингу N 14/06/21 від 14 червня 2021 року від клієнта до фактора переходять права вимоги заборгованості від боржників і фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей . Відповідно до реєстру боржників №43 від 21.02.2025 року до договору факторингу №14/06/21 від 14.06.2021 року, ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 25 320,00 грн., з яких: 8 000,00 грн. сума основного боргу; 23.20 грн.- заборгованість за процентами, 0,00 грн. сума заборгованості по процентам за понадстрокове користування Кредитом;16000- сума заборгованості за пенею, 1296,8 грн. -комісія за надання Кредиту; Відповідач своїх зобов`язань за зазначеним договором належним чином не виконував, що підтверджується розрахунком заборгованості за кредитним договором №8569583 від 16.10.2024 року. 27 жовтня 2024 року між ТОВ «Фінансова компанія «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] укладено договір позики №73262262, за умовами якого Товариство передало позичальнику у власність грошові кошти на погоджених умовах, шляхом їх перерахування на банківський картковий рахунок позичальника, а позичальник зобов`язався повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів у день закінчення строку позики, або достроково, та сплатити плату (проценти) від суми позики та комісію за надання кредиту. Договір позики підписано електронним підписом позичальника, відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора «18262», про що свідчить п.5 договору позики, реквізити та підпис сторін. За умовами кредитного договору ТОВ «Фінансова компанія «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» зобов`язувався надати [PERSON] кредит у розмірі 10 000 грн (п.2.2.1 договору) строком на 30 днів з 17.10.2024 року, дата повернення 25.11.2024 року, процентна ставка 0,500 %, комісія за надання кредиту 15,00% від суми наданого Кредиту(що у грошовому виразі складає 1500,00 грн.) Відповідачем 27.10.2024 підписаний Паспорт споживчого кредиту до договору надання коштів у кредит ( з комісією за надання кредиту). Кредитні кошти надаються позичальнику безготівково на рахунок з використанням картки [NUMBER] . Зазначений договір про споживчий кредит був укладений в електронній формі в особистому кабінеті позичальника, що створений в інформаційно-телекомунікаційній системі ТОВ «Фінансова компанія «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» 27.03.2025 між ТОВ «Фінансова компанія «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу №27/03/25, відповідно до умов якого ТОВ «Фінансова компанія «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» передає (відступає) ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» приймає належні ТОВ «Фінансова компанія «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» права вимоги до боржників, вказаними у реєстрі боржників. Відповідно до пункту 1.1. договору факторингу фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта (ціна продажу) за плату, а клієнт відступити факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом (плату управління кредитом, плату за процентною ставкою), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить клієнту. Відповідно до пункту 1.2 договору факторингу перехід від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості до боржників відбувається в момент підписання сторонами акта прийому-передачі реєстру боржників згідно додатку N 2, після чого фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно їх заборгованостей та набуває відповідні права вимоги. Підписаний сторонами та скріплений їх печатками акт прийому-передачі реєстру боржників підтверджує факт переходу від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості та є невід`ємною частиною цього договору. 27 березня 2025 року ТОВ «ФК «ЄАПБ» та ТОВ «Фінансова компанія «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» підписано акт прийому-передачі реєстру боржників N 2 за договором факторингу N 27/03/25 від 27.03. 2025 року. Відповідно до акту прийому-передачі реєстру боржників N 2 від 27.03.2025 клієнт (ТОВ «Фінансова компанія «1 Безпечне агентство необхідних кредитів») передав, а фактор (ТОВ «ФК «ЄАПБ») прийняв реєстр боржників N 2 від 27.03.2025 кількістю 4657, після чого з урахуванням пункту 1.2 договору факторингу N 27/03/25 від 27 березня 2025 року від клієнта до фактора переходять права вимоги заборгованості від боржників і фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей . Відповідно до реєстру боржників №2 від 27.03.2025 року до договору факторингу №27/03/25 від 27.03.2025 року, ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 17 860,00 грн., з яких: 10 000,00 грн. сума основного боргу; 1500,00 грн.- заборгованість за процентами, 4860,00 - сума заборгованості по процентам за понадстрокове користування кредитом, 0,00 грн.- сума заборгованості за пенею; 1500,00 грн. -комісія за надання Кредиту . Між сторонами виник спір з приводу повернення грошових коштів, отриманих в кредит, та відповідальності за неналежне виконання зобов`язань позичальником. Відповідно до ч. 1, 2 статті 207 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». Статтею 3 Закону України «Про електрону комерцію» визначено, що електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. При цьому, одноразовий ідентифікатор це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (пункт 12 частини першої статті 3 Закону). Згідно зі ст.11 Закону, електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному ч.6 цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст.12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст.12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Відповідно до ст.12 Закону, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: 1) електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; 2) електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; 3) аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. За правилами ч.ч.1, 2 ст.6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувача електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. Укладання договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину. В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Згідно зі статтю 2 Закону України «Про захист персональних даних» персональні дані - це відомості чи сукупність відомостей про фізичну особу, яка ідентифікована або може бути ідентифікована; суб`єкт персональних даних - фізична особа, стосовно якої відповідно до закону здійснюється обробка її персональних даних; згода суб`єкта персональних даних - будь-яке документоване, зокрема, письмове, добровільне волевиявлення фізичної особи щодо надання дозволу на обробку її персональних даних відповідно до сформульованої мети їх обробки. Частиною п`ятою статті 6 Закону України «Про захист персональних даних» передбачено, що обробка персональних даних здійснюється для конкретних і законних цілей, визначених за згодою суб`єкта персональних даних, або у випадках, передбачених законами України, у порядку, встановленому законодавством. Відповідно до частини шостої статті 6 Закону України «Про захист персональних даних» не допускається обробка даних про фізичну особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини. У частині першій статті 11 Закону України «Про захист персональних даних» встановлено, що підставою виникнення права використання персональних даних є, зокрема, згода суб`єкта персональних даних на обробку його персональних даних; дозвіл на обробку персональних даних, наданий володільцю персональних даних відповідно до закону виключно для здійснення його повноважень; укладення та виконання правочину, стороною якого є суб`єкт персональних даних або який укладено на користь суб`єкта персональних даних чи для здійснення заходів, що передують укладенню правочину на вимогу суб`єкта персональних даних. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Так, загальні правила щодо форми договору визначено у статті 639 Цивільного кодексу України, згідно з якою: - договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; - якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; - якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; - якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. Тобто будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного кодексу України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст. 205, 207 Кодексу). Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року у справі № 127/33824/19. Відповідно до ст.627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. За правилами ч.1 ст.205 ЦК України, правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Згідно з положеннями ч.2 ст.639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. За змістом ст.ст.626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст.1055 ЦК України). У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. У статті 526 Кодексу України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ч. 1 статті 599 ЦК України). Згідно з частиною 1 статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти) у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно із ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. За змістом ч.1 ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст.1048 ЦК України). Процентна ставка за кредитним договором може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором (частина 1 ст. 1056-1 Кодексу). У пунктах 12 спірних кредитних договорах, "Реквізити та Підписи Сторін" та Додатках до них, зазначено електронний підпис фізичної особи " [PERSON] " Електронний підпис 168518 (договір №8569583 від 16 жовтня 2024 року), 18262 (договір №73262262 від 27 жовтня 2024 року), , номер мобільного телефону ( [NUMBER] ), електронна пошта: [INFO] , тобто останній підтверджує свій номер телефону, за допомогою якого відбулося підписання кредитних договорів. Ураховуючи встановлені обставини справи та зазначені вище норми законодавства, суд дійшов висновку, що сторони узгодили розмір кредитів (позики), грошову одиницю, в якій надані кредити (позики), строк та умови кредитування, що свідчить про наявність волі відповідача на укладення правочинів на таких умовах, шляхом підписання договорів за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. За вказаних обставин, є встановленим факт укладення 16 жовтня 2024 року № 8569583 та 27 жовтня 2024 року №73262262 договорів позики між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] із дотриманням вимог статті 12 Закону України «Про електронну комерцію». Електронні оригінали вищевказаних договорів знаходяться у позивача, відповідач із клопотанням про витребування оригіналів електронних доказів до суду не звертався. Згідно з ч. 1, 3 статті 512 Цивільного кодексу України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом. Статтею 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату, а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога) (частина 1 статті 1078 Кодексу). Із матеріалів справи вбачається, що ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» надало належні, достатні та допустимі докази на підтвердження переходу права вимоги до [PERSON] , а саме договори факторингу від 14.06.2021 року №14/06/2021 та від 27.03.2025 року № 27/03/2025 , укладені про передачу прав вимоги ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів», Додаткова угода №7 до договору факторингу від 14.06.2021 року №14/06/2021 та Додаткова угода №1 до договору факторингу 27.03.2025 року № 27/03/2025 , акти прийому-передачі Реєстру боржників за договорами факторингу від14.06.2021 року №14/06/2021 та від 27.03.2025 року № 27/03/2025 , витяги з Реєстру боржників до договору факторингу від 14.06.2021 року №14/06/2021 та від 27.03.2025 року № 27/03/2025 ,перерахування коштів від Фактора Клієнту за договорами факторингу. Отже, ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів», як новий кредитор, набуло право вимоги до [PERSON] за укладеними кредитними договорами. Відповідно до статті 1082 Цивільного кодексу України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом. Згідно з правовою позицією, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 23 вересня 2015 року у справі № 6-979цс15 «Боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору. Неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі». Оскільки [PERSON] було отримано кошти за кредитними договорами, проте, зобов`язання щодо повернення кредитних коштів згідно з умовами Договорів не виконано, заборгованість не була погашена ні попереднім кредиторам, ні позивачу, то вимоги ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» в частині вимог щодо стягнення заборгованості за основним боргом у сумі 18 000грн = (8000+10 000) та процентів у сумі 1523,20 грн.(1500 +23.20) є законними та обґрунтованими, а відтак підлягають задоволенню. Щодо заперечень представника відповідача, що на момент укладення договору про відступлення права вимоги від 14.06.2021р. боргові зобов`язання за договорами позики № 8569583 від 16 жовтня 2024 року ще не існували, а тому не могли бути передані новому кредитору під час укладення договору відступлення права вимоги від 14.06.2021, суд зазначає наступне. Відповідно до статті 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Згідно з частинами першою та другою статті 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається. 14.06.2021 між ТОВ «Фінансова компанія «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу №14/06/21, відповідно до умов якого ТОВ «Фінансова компанія «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» передає (відступає) ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» приймає належні ТОВ «Фінансова компанія «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» права вимоги до боржників, вказаними у реєстрі боржників. Відповідно до пункту 1.1. договору факторингу фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта (ціна продажу) за плату, а клієнт відступити факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом (плату управління кредитом, плату за процентною ставкою), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить клієнту. Відповідно до пункту 1.2 договору факторингу перехід від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості до боржників відбувається в момент підписання сторонами акта прийому-передачі реєстру боржників згідно додатку N 2, після чого фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно їх заборгованостей та набуває відповідні права вимоги. Підписаний сторонами та скріплений їх печатками акт прийому-передачі реєстру боржників підтверджує факт переходу від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості та є невід`ємною частиною цього договору. 21 лютого 2025 року ТОВ «ФК «ЄАПБ» та ТОВ «Фінансова компанія «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» підписано акт прийому-передачі реєстру боржників N 43 за договором факторингу N 14/06/21 від 14 червня 2021 року. Відповідно до акту прийому-передачі реєстру боржників N 43 від 21.02.2025 клієнт (ТОВ «Фінансова компанія «1 Безпечне агентство необхідних кредитів») передав, а фактор (ТОВ «ФК «ЄАПБ») прийняв реєстр боржників N 43 від 21.02.2025 кількістю 3922, після чого з урахуванням пункту 1.2 договору факторингу N 14/06/21 від 14 червня 2021 року від клієнта до фактора переходять права вимоги заборгованості від боржників і фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей . Відповідно до реєстру боржників №43 від 21.02.2025 року до договору факторингу №14/06/21 від 14.06.2021 року, ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 25 320,00 грн., з яких: 8 000,00 грн. сума основного боргу; 23.20 грн.- заборгованість за процентами, 0,00 грн. сума заборгованості по процентам за понадстрокове користування Кредитом;16000- сума заборгованості за пенею, 1296,8 грн. -комісія за надання Кредиту; У постанові від 14 листопада 2018 року у справі №2-383/2010 Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі не спростування презумпції правомірності договору усі права, набуті за ним сторонами правочину, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. Враховуючи, що [PERSON] не оспорив та не надав суду належних, допустимих і достовірних доказів, які б свідчили про недійсність переданих вимог, в силу прямого припису статті 204 ЦК України їх правомірність презюмується. Долучені до справи договір факторингу №14/06/21 від 14.06.2021 року, є чинним, його дійсність ніким не оспорено, а тому він підлягає виконанню. Отже, оскільки правила переходу прав вимоги та розмір зобов`язань визначені Договором про відступлення права вимоги, Актом прийому-передачі та Реєстром боржників у комплексі, то твердження представника відповідача про недоведеність переходу права вимоги є безпідставними. Щодо стягнення комісії за кредитними договорами , суд зазначає наступне. Пред`являючи вимоги про стягнення заборгованості, позивач, крім заборгованості за основним боргом, просив стягнути заборгованість за комісією у кредитному договорі від 16 жовтня 2024 року за №8569583 у розмірі 1 296,80 грн., у кредитному договорі від 27 жовтня 2024 року за №73262262 у розмірі 1500,00грн. Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України "Про споживче кредитування" загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту. За приписами частини другої статті 8 Закону України "Про споживче кредитування" до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Таким чином, Законом України "Про споживче кредитування" безпосередньо передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту. На виконання вимог, у тому числі, пункту 4 частини першої статті 1 та частини другої статті 8 Закону України "Про споживче кредитування" Правління Національного банку України постановою від 08 червня 2017 року N 49 затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі - Правила про споживчий кредит). Цією ж постановою визнано такою, що втратила чинність, постанову Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року N 168 "Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту". Відповідно до пункту 5 Правил про споживчий кредит банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, - щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил. Банк має право обчислювати загальні витрати за споживчим кредитом, базуючись на припущенні, що платежі за послуги банку залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит, якщо договір про споживчий кредит містить умови, що дозволяють зміну процентної ставки та/або інших платежів за послуги банку, включених до загальних витрат за споживчим кредитом, і така зміна не може бути визначена на момент обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки (пункт 8 Правил про споживчий кредит). Згідно з додатком 1 до Правил про споживчий кредит загальні витрати за споживчим кредитом, тобто витрати споживача, уключаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги банку (у тому числі за ведення рахунків) та кредитного посередника (за наявності), які сплачуються споживачем і пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту. Правила про споживчий кредит розроблені й затверджені на виконання вимог Закону України "Про споживче кредитування" та підтверджують правомірність дій банку щодо встановлення у договорі споживчого кредиту комісії за обслуговування кредитної заборгованості. Аналізуючи умови кредитних договорів від 16 жовтня 2024 року №8569583 та від 27 жовтня 2024 року за №73262262, суд приходить до висновку про правомірність дій товариств щодо нарахування заборгованості за комісією, оскільки укладеними між ТОВ «Фінансова компанія «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] кредитним договором передбачено нарахування комісії за надання кредиту та включено суму нарахувань по комісії до графіку платежів, а Правилами надання споживчих кредитів передбачено, що до загальних витрат за кредитом включаються доходи кредитодавця у вигляді процентів, комісії, інших обов`язкових платежів. Такий висновок суду узгоджується з правовим висновком викладеним у постанові Великої Палати Верховного суду від 13 липня 2022 року у справі N 496/3134/19. Таким чином, наявна заборгованість за комісією у кредитному договорі від 16 жовтня 2024 року за №8569583 у розмірі 1296,80 грн., у кредитному договорі від 27 жовтня 2024 року за №73262262 у розмірі 1500,00грн. Щодо заперечень представника відповідача наявності заборгованості за кредитними договорами, так як не надані первинні документи, які підтверджують перерахування на рахунок відповідача коштів, суд зазначає. Доводи представника відповідача про те, що ні ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів», ні первісні кредитори не надали доказів на підтвердження перерахування чи отримання відповідачем кредитних коштів, є неприйнятними. Так, перерахування коштів на платіжні карти відповідача за укладеними договорами було безпосередньо здійснено оператором онлайн-послуг платіжної інфраструктури, який не здійснює операцій з готівковими грошима, а перекази коштів здійснюються виключно у безготівковій формі, видаткові касові ордери на суму переказу не складаються. Також умовами угод з банками-екваєрами, від яких фактично надходять на картки клієнтів кошти до переказу, передбачено надходження від компанії загальних сум поповнення карток за визначений період, а не сум окремих транзакцій, у зв`язку з цим виділення транзакції як окремого платежу із зазначенням призначення у банківській виписці не є можливим. Інформацію про повний номер платіжної карти мають власники та банки- емітенти платіжних карток. Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затверджене постановою Правління Національного банку України від 04липня 2018 року № 75 встановлює основні вимоги щодо організації бухгалтерського обліку в банках України, а позивач не є банком України, отже на нього дія Положення не розповсюджується, виписки по особовим рахункам клієнтів не формуються. ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» не володіє та не може володіти доказами належності картки позичальнику та первинними документами бухгалтерського обліку, що підтверджують факт перерахування коштів зі сторони первісного кредитора відповідачу за укладеними відповідно до Закону України «Про банки і банківську діяльність». Доступ до цих документів мають право отримати безпосередньо власник рахунку або суд. ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» не має можливості отримати від банків-емітентів карток інформації, яка містить банківську таємницю стосовно [PERSON] . Отже, виходячи з наведених умов договорів, передумовою надання кредиту, шляхом перерахування коштів на банківський рахунок клієнта є його заява із зазначенням банківського карткового рахунку, на який товариство має перерахувати необхідні позичальнику кошти Суд звертає увагу, що вказані договори підписані електронними підписами, використання яких неможливе без проходження попередньої реєстрації та отримання одноразового ідентифікатора, та без здійснення входу на веб-сайт за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету. У свою чергу, доказів того, що його персональні дані (копія паспорта громадянина України, картка фізичної особи-платника податків, реквізити банківської картки на яку первісними кредиторами здійснювалося перерахування позичених грошових коштів, номер телефону) були використані товариствами для укладення договорів від його імені, відповідачем до суду не надані. При цьому, як вбачається з матеріалів справи, до правоохоронних органів із відповідною заявою щодо вчинення відносно нього шахрайських дій відповідач не звертався, як і не оскаржував правомірність укладених договорів. Також, враховуючи умови надання кредитних коштів, суд зазначає, що саме боржник має доступ до свого рахунку, зазначеного в договорах, і він мав можливість представити суду виписку з свого рахунку в підтвердження відсутності надходження коштів від кредитора на виконання укладених договорів. Позивачем доведено факт укладення відповідачем зазначених договорів в електронній формі, які підписані за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Підписавши ці договори, відповідач добровільно погодився на визначені у них умови кредитування, взяв на себе відповідні зобов 'язання. Відповідачем не надано доказів для спростування факту укладення договорів про надання фінансового кредиту та договору позики на зазначених вище умовах. Доказів на спростування отримання коштів за цими договорами, відповідач не надав. Отже, позивачем підтверджено укладення товариством та [PERSON] кредитних договорів, погодження ними умов кредитування та надання відповідачу кредиту. Щодо стягнення пені у розмірі 16 000,00 грн за кредитним договором від 16 жовтня 2024 року за №8569583 та суми заборгованості у розмірі 4860,00 по процентам за понадстрокове користування Кредитом від 27 жовтня 2024 року за №73262262, суд зазначає наступне. Відповідно ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Частиною 1 статті 536 ЦК України унормовано, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. За змістом ч. 2 ст. 536 ЦК України розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. У частині 1 статті 627 ЦК України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно із п.п.2.5.2 договорів позики передбачено, що у разі, якщо Споживач не повернув Кредит у строк, встановлений пунктом 2.3 Договору, нарахування процентів, встановлених пунктом 2.5. Договору, проводиться за фактичну кількість календарних днів користування Кредитом та до дня повного погашення заборгованості, включаючи день погашення як плату за неправомірне користування чужими грошовими коштами, в розумінні частини 2 ст.625 Цивільного кодексу України. Вказані кошти за природою свого виникнення є встановленим договором розміром процентів за ч. 2 ст. 625 ЦК України, Проценти, встановлені статтею 625 ЦК України, підлягають стягненню саме при наявності протиправного невиконання (неналежного виконання) грошового зобов`язання (постанова Великої Палати ВС від 04.02.2020 у справі 912/1120/16). Ці проценти є мірою відповідальності та платою за користування позикою у прострочений період (позадоговірний строк). Відносини щодо сплати процентів за одержання боржником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу врегульовані частиною першою статті 1048 ЦК України. Такі проценти є звичайною платою боржника за право тимчасово користуватися наданими йому коштами на визначених договором та законодавством умовах, тобто у межах належного та добросовісного виконання сторонами договірних зобов`язань, а не у випадку їх порушення. Натомість наслідки прострочення грошового зобов`язання (коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх) також урегульовані законодавством. У випадках, коли боржник порушив умови договору, прострочивши виконання грошового зобов`язання, за частиною першою статті 1050 ЦК України застосуванню у таких правовідносинах підлягає положення статті 625 цього Кодексу. Проценти, встановлені статтею 625 ЦК України, підлягають стягненню саме при наявності протиправного невиконання (неналежного виконання) грошового зобов`язання. Тобто, проценти, що стягуються за прострочення виконання грошового зобов`язання за частиною другою статті 625 ЦК України є спеціальним видом відповідальності за таке порушення зобов`язання. На відміну від процентів, які є звичайною платою за користування грошима, зокрема за договором позики, до них застосовуються загальні норми про цивільно-правову відповідальність. Згідно висновків сформульованих, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справах № 703/2718/16-ц та № 646/14523/15-ц, нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма частини першої статті 1048 ЦК України і охоронна норма частини другої статті 625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно. Тому за період до прострочення боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та частини першої статті 1048 ЦК України як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні проценти відповідно до частини другої статті 625 ЦК України як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання. Так, предметом позову є розмір неповернутої позики та відсотків. Розділом 2 договору від 27 жовтня 2024 року за №73262262, погоджені такі умови: повернення кредиту та сплата процентів за користування кредитом здійснюється згідно з графіком платежів, який є невід`ємною частиною договору. Якщо позичальник не сплатив кредит у строк, передбачений п.1.2. цього договору, нарахування процентів здійснюється за стандартною процентною ставкою 0,5% з першого дня користування кредитом. Обчислення строку користування кредитом та нарахування процентів здійснюється за фактичну кількість календарних днів користування кредитом. При цьому проценти нараховуються у відсотках від суми кредиту з першого фактичного дня до дня повного погашення заборгованості за кредитом. У розділі 10 договору «Відповідальність сторін та порядок вирішення спорів» визначено, що якщо позичальник не повернув кредит у строк, зазначений у Договорі до 25.11.2024 року, проценти за понадстрокове користування Кредитом в розмірі визначеному п.2.2 Договору нараховуються за кожен день такого користування з урахуванням обмежень встановлених ЗУ « Про споживче кредитування та іншими актами законодавства. Тобто за своєю правовою природою проценти, нараховані за цей період (після 25.11.2024 року) у розмірі 4 860,00грн. є мірою відповідальності за період після закінчення строку кредитування, що відповідає приписам статті 625 ЦК України. Особа може бути звільнена від цивільного обов`язку або його виконання у випадках, встановлених договором або актами цивільного законодавства (частина перша статті 14 ЦК України). Критерії правомірності примусу суб`єкта цивільного права до певних дій (бездіяльності) пов`язуються з тим, що відповідні дії (бездіяльність) мають бути обов`язковими для такого суб`єкта (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 жовтня 2019 року у справі № 320/8618/15-ц (провадження № 61-4393сво18)). У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем) (пункт 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України). Касаційним судом було висловлено висновки щодо застосування пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України до зобов`язань, які виникли на підставі окремих договорів. Зокрема, вказувалося, що:на договір про надання поворотної фінансової допомоги (позики) розповсюджується дія пункту 18 Прикінцеві та перехідні положення ЦК України (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 06 вересня 2023 року в справі № 910/8349/22). Тлумачення пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України свідчить, що законодавець передбачив особливості у регулюванні наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання) певних грошових зобов`язань. Така особливість проявляється: (1) в періоді існування особливих правових наслідків. Таким є період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування; (2) в договорах на які поширюються специфічні правові наслідки. Такими є договір позики, кредитний договір, і в тому числі договір про споживчий кредит; (3) у встановленні спеціальних правових наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання). Такі наслідки полягають в тому, що позичальник звільняється від відповідальності, визначеної частиною 2 статті 625 ЦК, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. У разі якщо неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 31.01.2024 у справі №183/7850/22. Оскільки позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача відповідальності, визначеної статтею 625 ЦК України, нарахованої у період дії воєнного стану, а саме із лютого 2022 за прострочення зобов`язання, яке виникло внаслідок невиконання відповідачем свого зобов`язання з повернення коштів за договором позики , то суд застосовує положення пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України та відмовляє у задоволенні позовних вимог щодо стягнення з [PERSON] пені у розмірі 16 000,00 грн за кредитним договором від 16 жовтня 2024 року за №8569583 та суми заборгованості по процентам за понадстрокове користування Кредитом від 27 жовтня 2024 року за №73262262 у розмірі 4 860,00грн. Таким чином, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторона посилалася як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог щодо стягнення заборгованості за кредитним договором: - №8569583 в розмірі 9 320,00 грн., з яких: 8 000,00 грн. сума основного боргу; 23.20 грн. - заборгованість за процентами, 1296,8 грн. - комісія за надання Кредиту; - №73262262 в розмірі 13 000,00 грн., з яких: 10 000,00 грн. сума основного боргу; 1500,00 грн.- заборгованість за процентами, 1500,00 грн. - комісія за надання Кредиту. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві - пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Таким чином з відповідача на користь позивача пропорційно до задоволеної частини позовних вимог, необхідно стягнути судовий збір у розмірі 1565,20 грн. На підставі викладеного та

Outcome: partial