Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-12 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача. У червні 2025 року [PERSON] через представника адвоката Лимара А.В. звернулася до суду з позовом до Сєвєродонецької міської військової адміністрації Сєвєродонецького району Луганської області, в якому просила визнати за нею право власності на квартиру [ADDRESS] , яка має загальну площу - 62,40 кв.м., житлову - 38,40 кв.м. В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на те, що позивачем спірна квартира була придбана 16 вересня 2002 року, на підставі договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом Сєвєродонецького міського нотаріального округу Луганської області Малаховим С.О., та зареєстрована в Сєвєродонецькому бюро технічної інвентаризації і занесений в реєстрову книгу 11.10.2002 року за № 517. Відповідно до технічного паспорту на квартиру [ADDRESS] , виданому Сєвєродонецьким бюро технічної інвентаризації, квартира має загальну площу - 62,4 кв.м., житлову 38,4 кв.м. та складається з 3 кімнат, кухні, ванної кімнати, туалету, коридору, балкона. 28.03.2025 року позивач звернулася до Державного реєстратора прав на нерухоме майно Хмельницької міської ради із заявою № 66087156 щодо проведення державної реєстрації права власності на нерухоме майно, а саме квартири [ADDRESS] . У відповідь позивач отримала Рішення про відмову в проведенні реєстраційних дій від 08.04.2025 року за № 78280212. В обґрунтування прийнятого рішення державний реєстратор керується наступним. Державним реєстратором направлено запит до Сіверськодонецької міської військової адміністрації Луганської області для з`ясування місця перебування архівів БТІ. Отримано відповідь, що арів Сєвєродонецького БТІ на підконтрольну Україні територію вивезені не були. Зазначені обставини не дають можливості встановити набуття права власності [PERSON] на зазначену квартиру. Про неможливість отримати підтвердження реєстрації права власності на об`єкт нерухомості, що зареєстровані до 01.01.2013 року також зазначено у відповіді Сєвєродонецької міської військової адміністрації Сєвєродонецького району Луганської області від 15.05.2025 року № 1525ВА. Позивач вважає, що єдиним прийнятним способом захисту її права власності є звернення до суду з позовом про визнання права власності на квартиру та в подальшому реєстрація цього права в Державному реєстрі речових прав на нерухомість, що дасть можливість реалізовувати свої права, як власника майна. Процесуальні дії у справі. Ухвалою суду від 09 червня 2025 року відкрито загальне позовне провадження у справі (а.с. 20). Ухвалою суду від 21 липня 2025 року у судовому засіданні призначено розгляд справи по суті (а.с. 23). Позиція сторін в судовому засіданні. Позивач у призначене судове засідання не з`явилася, представник позивача звернувся до суду із заявою про розгляд справи без участі позивача та представника позивача, заявлені позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив задовольнити (а.с. 21). Представник відповідача Сєвєродонецької міської військової адміністрації Сєвєродонецького району Луганської області відзив на позовну заяву не подав, в судове засідання не з`явився,причини неявки суду не повідомив. Оскільки відповідач був належним чином повідомлений про місце, дату і час розгляду справи, а тому у відповідності до ст. 280 ЦПК України, суд з погодження позивача, провів заочний розгляд справи, за наявними у справі доказами. Згідно з ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). На підставі ч.2 ст.247\~ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи. Суд, дослідивши подані докази, з точки зору належності та допустимості, а у своїй сукупності з точки зору достатності, дійшов до наступного висновку. Згідно зі ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. На підставі ч. 1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Судом встановлено, що позивачем спірна квартира була придбана 16 вересня 2002 року, на підставі договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом Сєвєродонецького міського нотаріального округу Луганської області Малаховим С.О. та зареєстрованого в Сєвєродонецькому бюро технічної інвентаризації і занесений в реєстрову книгу 11.10.2002 року за № 517 (а.с. 12). Відповідно до технічного паспорту на квартиру [ADDRESS] , виданому Сєвєродонецьким бюро технічної інвентаризації, квартира має загальну площу - 62,4 кв.м., житлову 38,4 кв.м. та складається з 3 кімнат, кухні, ванної кімнати, туалету, коридору, балкона (а.с. 10-11). 28.03.2025 року позивач звернулася до Державного реєстратора прав на нерухоме майно Хмельницької міської ради із заявою № 66087156 щодо проведення державної реєстрації права власності на нерухоме майно, а саме квартири [ADDRESS] . У відповідь позивач отримала Рішення про відмову в проведенні реєстраційних дій від 08.04.2025 року за № 78280212. Державним реєстратором направлено запит до Сіверськодонецької міської військової адміністрації Луганської області для з`ясування місця перебування архівів БТІ. Отримано відповідь, що арів Сєвєродонецького БТІ на підконтрольну Україні територію вивезені не були. Зазначені обставини не дають можливості встановити набуття права власності [PERSON] на зазначену квартиру (а.с. 7). Про неможливість отримати підтвердження реєстрації права власності на об`єкт нерухомості, що зареєстровані до 01.01.2013 року, також зазначено у відповіді Сєвєродонецької міської військової адміністрації Сєвєродонецького району Луганської області від 15.05.2025 року № 1525ВА (а.с. 6). Суд переконався, що [PERSON] є внутрішньо переміщеною особою, даний факт підтверджений Довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи № 6825-5000822298 від 07.04.2022 року, де зазначено зареєстроване місце проживання: [ADDRESS] , а фактичне місце проживання/перебування: [ADDRESS] (а.с.13). Також до матеріалів справи долучено копію паспорта громадянина України та копію домової книги з відміткою про реєстрацію у вищевказаній квартирі (а.с.8-9,15-17). Правовідносини, що виникли між сторонами, врегульовані наступними нормами закону. Статтею 1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зазначено що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Згідно зі ст. 10 Загальної декларації прав людини визначено, що кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна. Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право власності є непорушним. Згідно з ч. 1 ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (ч. 1ст. 317 ЦК України). Згідно з вимогами ч. ч. 1, 2, 6 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, має право вчиняти щодо свого майна будь які дії, які не суперечать закону, а держава не втручається у здійснення власником права власності. Відповідно до ч. 1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно зі ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом. У відповідності із ст.392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Частинами 3, 4 ст.334 ЦК України передбачено, що право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. Пунктом 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 07.02.2014 року № 5 «про судову практику у справах про захист права власності та інших речових прав» роз`яснено, що якщо права на нерухоме майно підлягають державній реєстрації, право власності у набувача виникає з дня такої реєстрації, відповідно до Закону та з урахуванням положення про дію закону в часі на момент виникнення спірних правовідносин. Відповідно до п. 1.2 глави 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, що затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5, право власності на житловий будинок, квартиру, дачу, садовий будинок, гараж, інші будівлі, споруди, земельну ділянку, що відчужуються, може бути підтверджено, зокрема, одним таких документів або їх дублікатів:\~нотаріально посвідченим договором купівлі-продаж; пожертви, довічного утримання (догляду), ренти, дарування, міни, спадковим договором свідоцтвом про придбання арештованого нерухомого майна з публічних торгів (аукціонів); свідоцтвом про придбання заставленого майна на аукціоні (публічних торгах); свідоцтвом про право власності; державним актом на право власності на земельну ділянку; свідоцтвом про право на спадщину; свідоцтвом про право власності на частку в спільному майн подружжя; договором про поділ спадкового майна; договором про припинення права ні утримання за умови набуття права на нерухоме майно; договором про припинення права н; аліменти для дитини у зв`язку з передачею права власності на нерухоме майно; договором про виділення частки в натурі (поділ); іпотечним договором, договором про задоволення вимог іпотекодержателя, якщо умовами таких договорів передбачено передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки; рішенням суду; договором купівлі-продажу, зареєстрованим на біржі, укладеним відповідно до вимог законодавства, тощо. Разом з тим, Верховний Суд у постанові від 18.02.2015 у справі № 6-244цс14 зазначив, що за правилами статті 392 ЦК України, позов про визнання права власності може бути пред`явлено, по-перше, якщо особа є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою;\~по-друге, якщо особа втратила документ, який засвідчує його право власності. Крім того,\~у постанові\~Верховного Суду\~від 07.10.2015\~у справі\~№ 6-1622цс15\~вказується,\~що відповідно\~до ч.\~5 т.\~11\~ЦК України цивільні права і обов`язки можуть виникати з рішення суду лише у випадках, встановлених актами цивільного законодавства. Можливість виникнення права власності за рішенням суду ЦК України передбачає лише у статтях 335 та 376 ЦК України. У всіх інших випадках право власності набувається з інших не заборонених законом підстав, зокрема із правочинів (ч. 1 ст. 328 ЦК України). Стаття 392 ЦК України, у якій йдеться про визнання права власності, не породжує, а підтверджує наявне у позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, утому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності. Згідно з ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 1 ст.4\~ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Враховуючи обставини справи, а також те, що позивач на теперішній час позбавлена можливості отримати документ, що підтверджує державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved