Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-15 00:00:00

І. Стислий виклад позицій позивача та відповідача. Позивач просить визначити йому порядок участі у вихованні та спілкуванні з малолітньою донькою, [PERSON] , [INFO] , а саме: щоденне індивідуальне спілкування з донькою протягом однієї години у відсутності [PERSON] та інших осіб, в режимі відеозв`язку через месенджери: Viber, Skype, Whatsapp, Telegram та інші у період часу з 17:00 до 21:00 годин за Київським часом; двічі на рік з 25 грудня по 06 січня та з 20 червня по 10 вересня спільний відпочинок з донькою у відсутність [PERSON] та інших осіб на території України або за її межами. Також серед позовних вимог: зобов`язати відповідача повідомляти позивача про зміну телефонних номерів, за якими останній спілкується з донькою, судові витрати покласти на відповідача. Позов обґрунтовано обставинами: Позивач перебував у зареєстровану шлюбі із відповідачкою, який був укладений 26.11.2016 Центрально-Міським районним у місті Кривому Розі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Дніпропетровській області, про що складено відповідний актовий запис №852. Рішенням Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 01.05.2024 шлюб було розірвано, на час пред`явлення позову рішення законної сили не набрало. Від спільного шлюбу сторони мають неповнолітню доньку [PERSON] , [INFO] . У зв`язку з повномасштабним вторгнення рф в Україну, сторони прийняли спільне рішення щодо необхідності виїзду за кордон відповідача з малолітньою донькою [PERSON] . Станом на час пред`явлення позову відповідач разом з донькою проживають в Італії. Позивач стверджує, що відповідач продовжує чинити позивачу перешкоди у спілкуванні з донькою, незважаючи на рішення виконкому Інгулецької районної у місті ради № 110 від 20.03.2024, яким визначено спосіб спілкування з донькою. Позиція відповідача. \~ \~ \~ \~14.10.2024 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву. Відповідач просить задовольнити позовні вимоги частково. Встановити наступний порядок спілкування: щовівторка та щосуботи спілкування з донькою, [PERSON] , особисто за допомогою будь-якого додатку чи месенджеру у форматі відео-зв`язку та/або телефонного зв`язку, у період часу з 19.00 до 20.00 години за Київським часом за бажанням\~дитини. Зобов`язати Відповідача повідомляти Позивача про зміну телефонних номерів за якими останній може спілкуватися з донькою. В решті позовних вимог Позивача відмовити. Судові витрати покласти на Позивача. Крім того, 06.10.2025 від відповідача надійшли письмові судові дебати, в яких відповідач просить визначити позовні вимоги частково. Визначити [PERSON] , [INFO] наступний порядок участі у вихованні та спілкуванні з малолітньою донькою, [PERSON] , [INFO] , а саме: Встановити [PERSON] дні та години спілкування, за допомогою технічних засобів телекомунікаційного зв`язку або відеозв`язку, із донькою [PERSON] , у вільний від навчання та занять спортом час, з урахуванням задовільного стану здоров`я та бажання дитини: - щосереди у період часу з 18:00 до 21:00 години за Київським часом за бажанням дитини щодо присутності або відсутності матері [PERSON] та третіх осіб; - щонеділі у період часу з 8:00 до 21:00 години за Київським часом за бажанням дитини щодо присутності або відсутності матері [PERSON] та третіх осіб; Спілкування в інші дні та години можуть відбуватися за погодженням між [PERSON] та [PERSON] . Один раз на рік, за бажанням дитини, в період з 20 червня по 10 вересня спільний відпочинок [PERSON] та [PERSON] , у відсутності третіх осіб, строком не більше 10 днів на території Італії, у період запровадження в Україні воєнного стану, після завершення воєнного стану на території України, з обов`язковим погодженням з [PERSON] , не менш ніж, за один місяць до початку відпочинку, дат та місця перебування [PERSON] . Спільний відпочинок проводити з урахуванням стану здоров`я дитини. Зобов`язати [PERSON] , [INFO] (РНОКПП: [NUMBER] ) повідомляти [PERSON] , [INFO] (РНОКПП: [NUMBER] ) про зміну телефонних номерів за якими останній спілкується з донькою [PERSON] . Судові витрати просить покласти на Позивача. ІІ. Заяви, клопотання. Інші процесуальні дії у справі. 23.09.2024 позовна заява надійшла до суду разом із клопотанням про виклик свідків. 30.09.2024 ухвалою судді провадження у справі було відкрито. 14.10.2024 надійшов відзив на позовну заяву. 22.10.2024 ухвалою суду було постановлено перейти до розгляду справи за правилами загального позовного провадження з призначенням підготовчого засідання. 21.11.2024 від представника позивача надійшло клопотання про витребування висновку органі опіки та піклування щодо способу участі у вихованні. 17.12.2024 ухвалою суду підготовче провадження було закрито, призначено справу до судового розгляду по суті, постановлено витребувати висновок від органу опіки та піклування та викликати свідків. 22.01.2025 на виконання ухвали суду орган опіки та піклування надав витяг з протоколу засідання комісії з питань захисту прав дитини. 05.02.2025 було допитано свідка [PERSON] 14.05.2025 було допитано свідка [PERSON] . ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом. Зміст позовних вимог полягає у визначенні порядку участі позивача у вихованні та спілкуванні з малолітньою донькою. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому 26.11.2016 Центрально-Міським районним у місті Кривому Розі відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області шлюбі, актовий запис №852. Від шлюбу сторони мають малолітню дитину [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим Інгулецьким районним у місті Кривому Розі відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області від 11.07.2017, актовий запис №171. Станом на час розгляду справи, шлюб між сторонами розірвано рішенням Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 01.05.2024. Постанова Дніпровського апеляційного суду від 13.05.2025, якою залишено без змін вказане рішення, набрала законної сили 13.05.2025. Позивач звертався до виконавчого комітету Інгулецької районної у місті ради, як органу опіки та піклування, про визначення способів участі батька у вихованні та спілкуванні з дочкою. Рішенням виконавчого комітету Інгулецької районної у місті ради, як органу опіки та піклування 20.03.2024 було ухвалено рішення №110, яким визначено способи участі батька у вихованні доньки у період воєнного стану в Україні і перебування дитини у цей час за межами України, а саме: періодичність: щовівторка, щочетверга та щосуботи; порядок та спосіб: у режимі відеозв`язку через їх мобільні телефони; систематичність та тривалість спілкування: у період з 19:00 (за Київським часом) протягом 60 хвилин. Із вказаного рішення відомо, що [PERSON] в березні 2022 року разом із малолітньою дочкою [PERSON] виїхала за межі України до Італії. Вказане також підтверджує і сам позивач. Позивач стверджує, що відповідач неодноразово чинила перешкоди йому у спілкування з донькою, через що він був змушений звертатися до служби у справах дітей виконавчого комітету Інгулецької районної у місті ради. Також позивач зазначає, що вже звертався до суду з метою усунення перешкод у спілкуванні з дитиною, визначення способів участі у вихованні дитини, однак вказана позовна заява була залишена без розгляду за заявою самого позивача, оскільки, як стверджує останній, на той час був налагоджений зв`язок із відповідачем. Після залишення позовної заяви без розгляду позивач знову був вимушений звертатись до служби у справа дітей виконавчого комітету Інгулецької районної у місті ради щодо відновлення права на спілкування з донькою. З наданих сторонами доказів, а саме скріншотів з месенджерів, видно, що відповідач до пред`явлення позову не завжди і не в повному обсязі виконувала рішення виконавчого комітету Інгулецької районної у місті ради, як органу опіки та піклування від 20.03.2024 №110, посилаючись, зокрема і на небажання дитини у спілкуванні. На небажанні дитини у спілкуванні відповідач неодноразово також наголошувала і під час судового розгляду. Під час судового розгляду даної справи спілкування дитини з батьком мало більш систематичний характер. 05.02.2025 у судовому засіданні було допитано свідка [PERSON] , яка пояснила суду, що є хрещеною дитини [PERSON] . Зазначила, що до війни їх сім`ї товаришували, виїжджали разом на відпочинок. На питання представника позивача зазначила, що раніше часто спілкувались, майже кожного дня гуляли з дітьми у парку. Відносини дитини з батьком були теплі, у вихідні дні проводили час разом. Наразі у батька є бажання спілкуватись з єдиною донькою. Щодо перешкод у спілкуванні дитини з батьком, свідок зазначила, що позивач час від часу жалівся, що не може спілкуватись з донькою, були значні перерви у декілька місяців у спілкуванні. Яка причина відсутності спілкування свідок не знає. Свідок була присутня при розмовах дитини з позивачем, дитина завжди спілкувалась з радістю. Під час останньої розмови, зв`язок було перервано з дитиною, причин свідок не знає. Свідок зазначила, що у дитини часто бувала зміна настрою під час розмови, коли вона могла завершити дзвінок і не телефонувати знову. Іноді дитина залюбки спілкується, іноді відмовляється спілкуватися. На питання відповідача свідок відповіла, що бачилась з дитиною на початку повномасштабного вторгнення. На запитання щодо ситуації, яка склалась останнього разу під час розмови батька та дитини, свідок зазначила, що батько зателефонував дитині, щоб показати кошенят. Однак відповідач пояснила суду, що дитина не захотіла спілкуватися з батьком, через те, що останній не поцікавився станом її здоров`я. 14.05.2025 у судовому засіданні було допитано свідка [PERSON] , яка пояснила суду що є матір`ю позивача та бабусею дитини [PERSON] . Свідок зазначила, що відповідачка з онукою виїхали з країни у 2022 році до Італії, деякий період спілкування було чудовим, з часом стосунки почали псуватись. В один момент спілкування припинилось, телефон онуки став заблокований. У 2024 році вона з позивачем приїхали до Італії, свідку не дозволили поспілкуватись з онукою, після заяви до суду відповідач дала спілкуватись з онукою. На запитання представника позивача свідок відповіла, що до того як онука поїхала до Італії, у них з батьком були чудові відносини. Батько розділяв інтереси доньки, свідок вважає, що позивач хороший батько. На даний час відносини з батьком важкі, через відстань. Мені не відомі причини, чому батьку не можна було спілкуватись з донькою. У дитини є бажання спілкуватись з батьком. Відповідач на даний момент не обмежує спілкування батька з донькою. Позивач вже вдруге подає позов про спілкування з дитиною. На запитання відповідача свідок відповіла, що до дитини неможливо було додзвонитись. Свідок вважає, що мати контролює телефон дитини. Їй відомо про постійне спілкування батька з дитиною, о котрій годині проходить спілкування точно сказати не може. Кілька разів на тиждень батько спілкується з донькою. Свідок також зазначила, що позивач не попереджав про візит до дитини в Італію. Також свідок зазначила, що від дитини чула що їй мама забороняє спілкуватись з батьком та бабусею. 10.10.2025 у судовому засіданні сторони не наполягали на опитуванні малолітньої дитини для з`ясування її думки. Враховуючи, що дитина перебуває за кордоном, неможливо дотриматися порядку, визначеного ст. 232 ЦПК України, тому суд дійшов висновку про недоцільність опитування дитини. У судове засідання, призначене для ухвалення та проголошення судового рішення, сторони не з`явились, були повідомлені належним чином. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. IV. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. \~ \~ \~ \~Згідно з пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини, яка в силу положень статті 9КонституціїУкраїни є частиною національного законодавства, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. У статті 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Україною 27 лютого 1991 року, передбачено принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини, а також встановлено, що найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Наведеними нормами закріплено основоположний принцип забезпечення найкращих інтересів дитини, якого необхідно дотримуватися, зокрема, при вирішенні питань про місце проживання дитини у випадку, коли її батьки проживають окремо; про тимчасове розлучення з одним із батьків у зв`язку з необхідністю виїхати за межі країни, у якій визначено місце проживання дитини, з іншим із батьків з метою отримання освіти, лікування, оздоровлення та з інших причин, обумовлених необхідністю забезпечити дитині повний і гармонійний фізичний, розумовий, духовний, моральний і соціальний розвиток, а також необхідний для такого розвитку рівень життя. Базові положення принципу забезпечення найкращих інтересів дитини покладені в основу багатьох рішень Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) щодо застосування статті 8Конвенціїпрозахист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року. Так, рішенням у справі «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13) ЄСПЛ, установивши порушення статті 8 Конвенції, консолідував ті підходи і принципи, що вже публікувались у попередніх його рішеннях, які зводяться до визначення насамперед найкращих інтересів дитини, а не батьків, що потребує детального вивчення ситуації, урахування різноманітних чинників, які можуть вплинути на інтереси дитини, дотримання справедливої процедури у вирішенні спірного питання для всіх сторін. У статті 1 Закону України «Про охорону дитинства»(далі - Закон №2402-III) визначено контакт з дитиною як реалізацію матір`ю, батьком, іншими членами сім`ї та родичами, у тому числі тими, з якими дитина не проживає, права на спілкування з дитиною, побачення зазначених осіб з дитиною, а також надання ним інформації про дитину або дитині про таких осіб, якщо це не суперечить інтересам дитини. Визначальним принципом регулювання сімейних відносин за участю дитини є максимально можливе урахування інтересів дитини (ч. 8 ст.7 СК України, ст.11Закону України «Про охорону дитинства»). Відповідно до ч.2 ст.155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Питання справедливої рівноваги між інтересами батьків та інтересами дитини неодноразово аналізувалося Європейським судом з прав людини, практика якого відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» і частини четвертої статті 10 ЦПК України застосовується судом як джерело права. У рішенні ЄСПЛ у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (рішення ЄСПЛ у справі «Johansen v. Norway» від 07 серпня 1996 року). Отже, положення про рівність прав та обов`язків батьків у вихованні дитини не може тлумачиться на шкоду інтересам дитини. Відповідно до статті 8 Закону №2402-III кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (ст.11 Закону України «Про охорону дитинства»). За змістом ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно дост.15 вказаного Закону дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. У разі коли батьки не можуть дійти згоди щодо участі одного з батьків, який проживає окремо, у вихованні дитини, порядок такої участі визначається органами опіки та піклування за участю батьків, виходячи з інтересів дитини. У статті 51 Конституції України, частинах другій, третій статті 5 СК України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини. При регулюванні сімейних відносин держава має максимально враховувати інтереси дитини. Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. У статті 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. За змістом статей150,155 СК України, здійснюючи свої права та виконуючи обов`язки, батьки повинні передусім дбати про інтереси дитини, батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до статті 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Згідно зі ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. У частинах першій та другій статті 159 СК України передбачено, що якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі, стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. V. Висновки суду та мотиви прийнятого рішення. Відповідно до ч.ч. 1,5 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Частинами 1, 3статі 89 ЦПК України визначено, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Дослідивши наявні у справі докази, надані сторонами та третіми особами, пояснення свідків, на предмет їх належності, достовірності, допустимості та достатності, суд дійшов таких висновків. Щодо визначення порядку спілкування «за бажанням дитини». Згідно із вимогами статті 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Відповідно до статті 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Згідно із статтею 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. У рішенні Європейського суду з прав людини від 11.07.2017 у справі «М.С. проти України», заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (§ 76). При цьому, категорія «інтереси дитини» не тотожна категорії «бажання дитини». Так, з соціально-юридичної точки зору найкращим інтересам дитини відповідатиме збереження її зав`язків із сім`єю, в той час, коли бажання дитини у спілкуванні з батьком може залежати від багатьох непрогнозованих факторів, таких як, наприклад, вікові особливості розвитку, конфлікти між колишнім подружжям, ставлення матері до спілкування дитини та батька тощо. В цій справі саме батько позбавлений можливості у безпосередньому спілкуванні та вихованні дитини, що може мати наслідком формування ставлення дитини до батька крізь призму ставлення матері (колишньої дружини позивача) до батька (колишнього чоловіка відповідача), а також крізь призму ставлення колишнього подружжя один до одного в цілому. Сторони мають усвідомлювати свою роль у формуванні у свідомості спільної дитини образів батька та матері, родини загалом. Адже не зважаючи на те, що сторони перестали бути подружжям, - вони не перестали бути батьками. Суд, при визначенні способів участі батька у вихованні, може брати до уваги психоемоційний зв`язок між дитиною та батьком, її прихильність до батька, але визначити порядок спілкування «за бажанням дитини», як просить відповідач, суд не може. Таке формулювання створюватиме можливості для множинного тлумачення рішення або для спотворення його змісту, а відтак не сприятиме належному та добросовісному виконанню. Щодо присутності матері (та інших осіб) при спілкуванні або особистих зустрічах батька та дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 157 СК України, той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Відповідно до ч. 3 цієї статті, той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Згідно із абз. 2 ч. 2 ст. 159 СК України, в окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Оскільки під час розгляду справи не було\~встановлено відсутності психологічного зв`язку між дитиною та батьком, відсутності бажання контактувати з батьком, як і не було встановлено, що дитина не сприймає позивача як батька, або їх спілкування та зустрічі без присутності матері та інших осіб є небезпечними для дитини, тому суд не вбачає підстав для присутності матері та інших осіб при спілкуванні або особистих зустрічах батька та дитини. Щодо індивідуального спілкування. Суд, врахувавши вимоги позивача та відповідача, дійшов висновку, що забезпечення індивідуального спілкування позивача з донькою не менше п`яти днів на тиждень без конкретизації днів тижня не буде обтяжливим обов`язком для відповідача. Водночас суд зауважує, що спілкування п`ять днів на тиждень це мінімальна кількість днів, яку має забезпечити відповідач. Однак, за домовленістю між сторонами, спілкування позивача з донькою може відбуватися більше п`яти днів на тиждень. Щодо способу спілкування у сторін спору не виникло, а тому суд вважає за можливе визначити індивідуальне спілкування у такий спосіб: в режимі відеозв`язку через месенджери: Viber, Skype, Whatsapp, Telegram та інші у період часу з 17:00 до 21:00 годин за Київським часом. Порядок індивідуального спілкування у вихідні дні визначити у період часу з 08:00 до 21:00 години за Київським часом, протягом 1 (однієї) години, у відсутності [PERSON] та інших осіб, в режимі відеозв`язку через месенджери: Viber, Skype, Whatsapp, Telegram та інші. Щодо можливості спільного відпочинку. Суд, врахувавши вимоги позивача та відповідача, дійшов висновку, що забезпечення спільного відпочинку позивача з донькою не менше одного разу на рік в період з 20 червня по 10 вересня, строком не більше 10 днів на території Італії, у період запровадження в Україні воєнного стану, після завершення воєнного стану - на території України, не буде обтяжливим обов`язком для відповідача. Водночас суд зауважує, що спільний відпочинок один раз на рік у визначений судом спосіб це мінімум, який має забезпечити відповідач. Однак, за домовленістю між сторонами, спільний відпочинок [PERSON] та [PERSON] , [INFO] може відбуватися більше одного разу на рік. Щодо спільного відпочинку у зимовий період, суд вважає слушними аргументи відповідача щодо нетривалості зимових канікул, а відтак неможливості раціонально організувати час відпочинку та час навчання дитини. Отже, визначений судом порядок участі позивача у вихованні доньки, враховуючи його ставлення до своїх батьківських обов`язків та бажання брати участь у вихованні дитини, сторонам слід розуміти як гарантований мінімум для забезпечення інтересів дитини. За домовленістю між сторонами спілкування позивача з донькою може відбуватися більше п`яти днів на тиждень та спільний відпочинок може бути більше одного разу на рік. Щодо розподілу судових витрат між сторонами. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, витрати по сплаті судового збору покладаються\~на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи часткове задоволення позовних вимог, з відповідача слід стягнути 50% сплаченого позивачем судового збору, тобто 605 (шістсот п`ять) грн 60 коп. На підставі\~викладеного,\~

Outcome: partial