Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-09 00:00:00

До Заводського районного суду містка Кам`янського звернувся [PERSON] з позовом до Гродівської селищної ради Покровського району Донецької області про виділ частки із майна, що є в спільній частковій власності та визнання права власності на нерухоме майно. В обґрунтування позовної заяви зазначає, що [PERSON] є власником 21/50 частин житлового будинку, який розташований за адресою: [ADDRESS] , на підставі договору дарування частки житлового будинку, посвідченого 25 жовтня 2002 року приватним нотаріусом Красноармійського районного нотаріального округу Донецької області за реєстровим № 3505. Право власності зареєстровано в Комунальному підприємстві «Бюро технічної інвентаризації» 25.10.2002 року в кн. 2 за реєстровим № 235. В користуванні [PERSON] перебуває 21/50 частина житлового будинку загальною площею 26,0 кв. м., в тому числі житловою площею 21,4 кв. м., яка складається із: коридору площею 4,6 кв. м., житлової кімнати площею 21,4 кв. м. Належна позивачу 21/50 частина житлового будинку розташована на земельній ділянці, право власності на яку зареєстровано за Позивачем на підставі рішення Миролюбівської сільської ради від 17.12.2015, цільове призначення земельної ділянки: для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель, площею 0,2500 га, кадастровий номер 14227830000:02:000:0154. Згідно довідки КП «БТІ» від 18.02.2025 року станом на 01.01.2013 року будинок [ADDRESS] зареєстрований: 21/50 частина належить [PERSON] на підставі договору дарування, посвідченого 25.10.2000 року приватним нотаріусом Красноармійського районного нотаріального округу Донецької області Просоленко С.А. в реєстрі № 3505; 29/50 частина не зареєстрована. Оскільки вищевказаний житловий будинок знаходиться у спільній частковій власності, Позивач має намір здійснити виділ в натурі належної йому на праві власності частини майна в окремий самостійний об`єкт нерухомості. Відповідно до висновку від 21 січня 2025 року щодо технічної можливості поділу об`єкта нерухомого майна, складеного ФОП [PERSON] , за технічними показниками 21/50 частина нерухомого майна, що розташоване за адресою: [ADDRESS] , може бути виділена, існує технічна можливість поділу об`єкта нерухомого майна на відокремлені одна від одної частини, які облаштовані окремими входами, системами електропостачання та освітлення, газопостачання, водопостачання і каналізації. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05.08.2025 року головуючою суддею визначено суддю Подкопаєву І.А.. Ухвалою від 07.08.2025 року позовна заява прийнята до розгляду, відкрито провадження у справі, вирішено розглядати справу в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання на 29.08.2025 року. В підготовче засідання, призначене на 29.08.2025 року, позивач та представник позивача не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, клопотань про відкладення розгляду справи та/або заяв про оголошення перерви на адресу суду не надходило, про причини неявки суд не повідомив, просили здійснювати розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримали в повному обсязі з мотивів, викладених у позовній заяві. Відповідач в підготовче засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, клопотання про відкладення розгляду справи та/або заяв про оголошення перерви на адресу суду не надходило, про причини неявки суд не повідомив, подав заяву про проведення судового засідання за відсутності представника, своїм правом на подання відзиву на позовну заяву не скористався. Ухвалою від 29.08.2025 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті. Беручи до уваги те, що розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до вимог частини другої статті 247 ЦПК України. Дослідивши матеріали цивільної справи, долучені докази і письмові пояснення сторін, викладені у заявах по суті справи, суд встановив такі фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини, які склалися між сторонами. [PERSON] є власником 21/50 частини житлового будинку з відповідною частиною надвірних споруд та прибудов, що розташований за адресою: [ADDRESS] , на підставі Договору дарування частини будинку, посвідченого 25.10.2002 року приватним нотаріусом Красноармійського районного нотаріального округу Донецької області Просоленко С.А. за реєстровим № 3505 (а.с. 7). Відповідно до п. 1 Договору на земельній ділянці, що належить Миролюбівській сільській раді, розташовано: А1 житловий будинок, жилою площею 36,3 кв.м., Б- сарай, В туалет. До 01.01.2013 року право власності на 21/50 частину житлового будинку [ADDRESS] зареєстровано за [PERSON] 25.10.2002 року в кн. 2 за реєстровим № 235; 29/50 частина не зареєстрована, що підтверджується Довідкою № 280/01-02, виданою 18.02.2025 року Комунальним підприємством «Бюро технічної інвентаризації» (а.с. 8). Житловий будинок розташований на земельній ділянці за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер 1422783000:02:000:0154, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), площею 0,25 га, що належить на праві приватної власності [PERSON] на підставі рішення Миролюбівської сільської ради № УІІ/ІУ 5 від 17.12.2015 року, що підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 52950275 від 10.02.2016 року (а.с. 12), № 437963398 від 04.08.2025 року (а.с. 13). Житловий будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] , складається з житлового будинку А-1, загальною площею 61,9 кв.м., в тому числі житловою площею 36,3 кв.м., що складається з квартири [ADDRESS] , загальною площею 35,9 кв.м., житловою площею 14,9 кв.м., сараю Б-1, вбиральні В-1, що підтверджується технічним паспортом, виготовленим 21.01.2025 року фізичною особою підприємцем [PERSON] (реєстраційний номер у Реєстрі будівельної діяльності ТІ01:2151-7580-4400-5618) (а.с. 14 - 16). Відповідно до Висновку щодо технічної можливості поділу об`єкта нерухомого майна, складеного 21.01.2025 року фізичною особою підприємцем [PERSON] , житловий будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами А -1, що розташований за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 61,9 кв.м., житловою площею 36,3 кв.м., може бути поділений на 2 новоутворені об`єкти нерухомого майна: - об`єкт № 1: житловий будинок літ А-1, загальною площею 26,0 кв.м. та житловою площею 21,4 кв.м., а саме кімнати 1-1 коридор, площею 4,6 кв.м., 1-2 житлова кімната, площею 21,4 кв.м.; - об`єкт № 2: житловий будинок літ А-1, загальною площею 35,9 кв.м. та житловою площею 14,9 кв.м., а саме кімнати 2-1 коридор, площею 2,6 кв.м., 2-2 кухня, площею 12,5 кв.м., 2-3 житлова кімната, площею 14,9 кв.м., 2-І коридор, площею 5,9 кв.м., веранда літ. а-1, сарай літ Б-1, вбиральня літ. В 1 (а.с. 17). В користуванні [PERSON] перебуває 21/50 частина житлового будинку загальною площею 26,0 кв. м., в тому числі житловою площею 21,4 кв. м., яка складається із: коридору площею 4,6 кв. м., житлової кімнати площею 21,4 кв. м. (об`єкт № 1). Встановивши фактичні обставини справи та перевіривши їх доказами, суд дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню, з огляду на таке. Встановленим судом фактичним обставинам справи відповідають цивільні правовідносини, що стосуються порядку поділу об`єкту нерухомого майна в натурі та виділу частки зі спільної часткової власності, які регулюються Конституцією України, Цивільним кодексом України. Відповідно до частини четвертої статті 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (частина перша статті 316 ЦК України). Відповідно до частин першої, другої статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до частин першої шостої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Власність зобов`язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі. Держава не втручається у здійснення власником права власності. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом (стаття 328 ЦК України). Правовий режим спільної власності визначено главою 26 ЦК України. Відповідно до частини першої 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Згідно з частиною першою статті 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Частинами першою - другою статті 358 ЦК України передбачено, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Відповідно до частин першої, третьої статті 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації. Згідно з частиною першою статті 367 ЦК України майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділено в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється (частина друга статті 367 ЦК України). Зі змісту наведених норм слідує, що виділ частки зі спільного майна - це перехід частини цього майна у власність учасника спільної власності пропорційно його частці в праві спільної часткової власності та припинення такого права на відповідне майно. Шляхом виділу частки у майні припиняється спільна часткова власність на це майно і особа стає власником виокремленого майна, а не його частини. Юридичне значення виділу частки полягає у тому, що учасник отримує в натурі майно, яке відповідає його частці, як самостійний об`єкт. Отже, виділ частки передбачає виокремлення частини об`єкта у самостійний об`єкт. Частка, яка виділяється, повинна бути саме окремим об`єктом нерухомого майна, як і частка, яка залишається в іншого власника (власників), у розумінні статті 181 ЦК України. Внаслідок виділу частки з нерухомого майна утворюється два або більше самостійних об`єктів. З системного аналізу статей 356, 367, 364 ЦК України випливає, що поняття «поділ» та «виділ» не є тотожними. Так, при поділі майно, що знаходиться у спільній частковій власності, розподіляється між усіма співвласниками, і правовідносини спільної часткової власності припиняються щодо всіх співвласників та всього об`єкта нерухомого майна. Натомість при виділі частки правовідносини спільної часткової власності, як правило, зберігаються, а припиняються лише для співвласника, частка якого виділяється. Аналогічні висновки містяться у постанові Верховного Суду від 06 жовтня 2021 року у справі № 336/1136/19, провадження № 61-4521св21. При вирішенні справ про виділ в натурі часток жилого будинку, що є спільною частковою власністю, судам належить мати на увазі, що це можливо, якщо кожній із сторін може бути виділено відокремлену частину будинку з самостійним виходом (квартиру). Виділ також може мати місце при наявності технічної можливості переобладнати приміщення в ізольовані квартири (у п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» № 7 від 4 жовтня 1991 року). Процедура проведення технічної інвентаризації закінчених будівництвом об`єктів та об`єктів незавершеного будівництва, щодо яких набуто право на виконання будівельних робіт, перелік об`єктів нерухомого майна, які підлягають технічній інвентаризації, склад, зміст інвентаризаційної справи, матеріалів технічної інвентаризації та технічних паспортів визначена Порядком проведення технічної інвентаризації, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 488 від 12.05.2023 року (далі Порядок № 488). Відповідно до абз. 20 п. 8 Порядку № 488 визначення технічної можливості поділу, об`єднання об`єкта (об`єктів) нерухомого майна або виділу частки з об`єкта нерухомого майна проводиться відповідно до пунктів 144-162 цього Порядку. Визначення технічної можливості поділу, об`єднання об`єкта (об`єктів) нерухомого майна або виділу частки з об`єкта нерухомого майна (далі - визначення технічної можливості поділу, об`єднання або виділу) здійснюється виконавцем (п. 144 Порядку № 488). Відповідно до п. 152 Порядку № 488 житлові будинки садибного типу, садові, дачні будинки можуть бути поділені, якщо вони складаються з двох або більше окремих будинків, які матимуть окремий вихід на вулицю. При цьому повинні утворитися самостійні об`єкти нерухомого майна, до складу яких входять цілісні будинки з допоміжними господарськими будівлями. Кожен об`єкт нерухомого майна, який в результаті поділу утворює самостійний об`єкт, повинен повністю належати на праві власності одному або декільком власникам. За результатами виконання робіт з визначення технічної можливості поділу об`єкта нерухомого майна складається висновок щодо технічної можливості поділу об`єкта нерухомого майна згідно з додатком 4 (п. 158 Порядку № 488). З матеріалів справи випливає і це встановлено судом, що спільний житловий будинок може бути поділений на 2 окремі об`єкти нерухомого майна (об`єкт № 1 та об`єкт № 2), які мають окремі виходи. При цьому 21/50 частин житлового будинку, що належать на праві спільної часткової власності [PERSON] відповідає об`єкту № 1, тобто згідно висновку щодо технічної можливості виділу в натурі частки з об`єкта нерухомого майна 21/50 частки є відокремленою частиною майна, має окремий вихід і може бути виділена в натурі. Згідно з частинами першою четвертою статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша, друга статті 77 ЦПК України). Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно з частинами першою, другою статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Встановивши фактичні обставини справи та перевіривши їх доказами, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до частин першої, другої статті 131 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. Відповідно до частин першої, другої, восьмої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Так, за подання до суду позовної заяви позивач сплатив судовий збір у сумі 1 211,20 гривень, що підлягає стягненню з Відповідача. На підставі вище викладеного,

Outcome: approved