Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-19 00:00:00

І. Стислий виклад позиції сторін. 1.1 В обґрунтування позовних вимог позивачка посилається на те, що вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] з 11.10.2013, від шлюбу мають двоє дітей: сина [PERSON] , [INFO] та доньку [PERSON] , [INFO] . Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 05.11.2021 шлюб між сторонами розірвано. Також, рішенням Московського районного суду м. Харкова від з відповідача стягнуто аліменти на утримання дітей у розмірі 2000 грн. щомісячно на кожну дитину. Ще до розірвання шлюбу відповідач виїхав у росію на заробітки і з того часу до дітей не приїжджав, а з червня 2021 року взагалі перестав надавати матеріальну допомогу на утримання дітей, заборгованість по аліментах станом на 01.12.2023 становить 118799,93 грн. Позивачка повністю самостійно утримує дітей, займається їхнім вихованням, піклується про здоров`я. Відповідач ніяким чином не піклується про дітей, не проявляє заінтересованості в їх подальшій долі, не цікавиться їхніми успіхами, станом здоров`я, не піклується про фізичний та духовний розвиток. Таким чином, відповідач свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків щодо виховання дітей, що є підставою для позбавлення його батьківських прав. 1.2 Представник відповідача адвокат Пасічник Ю.О. подав відзив на позову заяву, згідно якого [PERSON] не визнає позовні вимоги у повному обсязі, не бажає, щоб його позбавляли батьківських прав, вважаючи таку вимоги безпідставною не несправедливою. У відзиві вказує, що позивач не зазначила жодних підстав та поважних причин для позбавлення [PERSON] батьківських прав. Відповідач з часу народження дітей до 2020 року приймав активну участь у їх виховані та утриманні, виконуючи належним чином свої батьківські обов`язки. У 2020 році між сторонами почали виникати непорозуміння та [PERSON] вирішив поїхати до матері, яка на той час працювала і тимчасово проживала у Росії, однак продовжував підтримувати відносини зі своїми дітьми. У 2021 році сторони розлучилися, [PERSON] залишився проживати в Росії, де знайшов не офіційну роботу, отримуючи доходи весь час і даний час відповідач допомагає в утриманні своїх дітей, виконуючи частину своїх батьківських обов`язків. У 2021 році відповідач передав кошти на придбання дітям мобільних телефонів для підтримки зв`язку з ними. Однак позивачка згодом заборонила дітям спілкуватися з батьком, однією з причин було припущення прослуховування їх розмов спецслужбами Росії. На сьогодні позивачка має нового чоловіка та умисно припинила зв`язок та спілкування відповідача з дітьми. З початком війни відповідач втратив можливість повернутися в Україну через небезпеку за своє життя, він став заручником ситуації, яка фактично не дає йому можливості проживати з дітьми або ініціювати проживання дітей з ним. [PERSON] має сподівання лише на участь у житті дітей виключно з використанням систем аудіо та відео зв`язку. І будь-яким способом намагається брати участь в утриманні дітей, сплачуючи аліменти, заборгованість по яких не визнає. На підтвердження сплати аліментів за період з 2023-2025 роки надав фіскальні чеки. [PERSON] має бажання залишитися відповідальним батьком, який виконує, хоч і не всі, проте ті обов`язки, які в змозі виконати в силу обставин, які не залежать від його волі. Вважає, що причиною звернення з цим позовом до суду є бажання нового чоловіка позивачки всиновити його дітей, тому позов поданий не в інтересах дітей. Відповідач вірить, що війна незабаром скінчиться і він матиме змогу приїхати в Україну до своїх дітей, з якими за умови позбавлення його батьківських прав не матиме права навіть спілкуватися. Вважає, що не можна позбавити батьківських прав особу, яка не виконує своїх батьківських обов`язків внаслідок незалежних від неї причин. Просить у позові відмовити. 1.3 Представниця позивачки адвокат Борисова І.М. подала відповідь на відзив, у якій вказує, що з 2021 року відповідач виїхав в Росію та з того часу ніяким чином не піклувався про дітей, не писав, не телефонував, не висилав ніяких коштів на їх утримання. З 2021 відповідач виїхав в Росію та ніяким чином не піклувався про дітей., не писав, не телефонував, не висилав коштів на їх утримання. Позивачка весь цей час змушена булла сама утримувати та виховувати дітей. На день подання позову до суду заборгованість відповідача по аліментах становила 118799,93 грн. На даний час відповідач за допомогою третіх осіб переслав позивачці 92 000 грн., так заборгованість складає 26499,93 грн. Відповідач ніяким чином не спілкується з дітьми і це системна поведінка батька та ніякі труднощі в його житті не виправдовують тієї обставини, що діти вже біля 5 років виховуються лише матір`ю. Тому вважає позовні вимоги обґрунтованими та просить задовольнити позов. 1.4 Представник відповідача адвокат Пасічник Ю.О. подав заперечення на відповідь на відзив, у яких вказує, що відповідач систематично надсилав і продовжує надсилати аліменти на утримання дітей, а також подарунки та додаткові кошти. Взагалі про наявність рішення суду про стягнення з нього аліментів відповідач дізнався на етапі розгляду справи за позовом [PERSON] про визначення місця проживання дітей з матір`ю, який відповідач визнав, оскільки позивачка запевнила його, що таке рішення буде виключно в інтересах дітей. Відповідач проживає в РФ зі своєю матір`ю, бабусею дітей, яка підтримує нормальні відносини і з дітьми, і з самою позивачкою, відвідувала дітей, коли ті проживали у м. Тернопіль, привізши із собою подарунки та кошти, які передав відповідач. Відповідач завжди цікавився долею своїх дітей і надалі хотів би з ними спілкуватися, одна на даний час позивачка забороняє дітям з ним спілкуватися. Також вважає, що служба у справах дітей у даному випадку не перевірила всіх обставин, не зв`язувалася з відповідачем за наявними номерами телефонів, не з`ясувала причин, які призвели до виникнення приводу позбавити його батьківських прав. Висновки службою зроблені виключно на даних про те, що тільки мама водить дітей в школу і до лікаря, а [PERSON] з ними не проживає. Тому просить у позові відмовити. ІІ. Заяви, клопотання та інші процесуальні дії у справі 2.1. Ухвалою суду від 07.05.2024 відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. Ухвалою суду від 11.09.2024 зобов`язано Департамент служби у справах дітей Харківської міської ради надати письмовий висновок про доцільність/недоцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав. 2.2. 23.10.2024 ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. 2.3. Ухвалами суду від 25.11.2024, 13.01.2025, 14.02.2025, 23.04.2025 задоволено клопотання сторін позивачки про участь у судовому засіданні в режимі відео конференції, а також надано відповідачу можливість прийняти участь в судовому засіданні дистанційно, однак він нею не скористався. 2.4. В судовому засіданні представник позивачки адвокат Борисова І.М. позовні вимоги підтримала повністю з підстав, викладених у позовній заяві та пояснила, що після розірвання шлюбу 05.11.2021 діти проживають з позивачкою та знаходяться на її утриманні. Ще до розірвання шлюбу у 2020 році відповідач виїхав у Росію та з того часу не приїжджав до дітей, а з червня 2021 року перестав надавати матеріальну допомогу. Фактично батька не має у житті дітей і позивачка бажає узаконити це юридично. Відповідач телефонував до дітей у цьому році один раз у квітні і один раз у серпні, дітей не виховує. З будь-якими заявами до органу опіки чи суду про перешкоджання у спілкуванні з дітьми не звертався, заяви, що матір перешкоджає чи забороняє йому спілкуватися з дітьми, - не відповідають дійсності. Щодо заборгованості по аліментах зазначила, що частину боргу по аліментах відповідач сплатив, коли справа вже в суд прийшла. Вважають, що батько не займається дітьми, не виховує. З будь-якими заявами до органу опіки чи суду про перешкоджання у спілкуванні з дітьми не звертався, його голослівні заяви, що матір перешкоджає та забороняє йому спілкуватися з дітьми, - не відповідають дійсності. Вважає, що рішення про позбавлення відповідача батьківських прав може спонукати його виконувати належним чином свої батьківські обов`язки. Також вказала, що лише попередження відповідача про необхідність змінити свою поведінку знову ж таки покладена на матір дітей додаткове навантаження та певні витрати, вона змушена буде в майбутньому знову витрачати кошти на правову допомогу, готувати позов до суду або збирати документи. Батько того попередження взагалі не відчує перебуваючи у Росії і не змінить своєї поведінки. 2.5. Позивачка в судовому засіданні позов підтримала та пояснила, що відповідач виїхав до Росії у лютому 2020 року та не бачив дітей же більше п`яти років. Батько майже не спілкується з дітьми, не телефонує їм, хоч є контакти, буквально на 2 хвилини зателефонував сину на день народження, а перед цим відправляв картинку сину на Великдень і доньці на день народження картинку. Таке спілкування з 2021 року - як поїхав до Росії, спочатку ще телефонував, але це з кожним роком раз в півроку і максимум на 5 хвилин, він не знає як навчаються діти, чим живуть, не піклується про них. В серпні 2025 року приходили аліменти, однак заборгованість ще є. Він відсилав кошти в березні дочці на день народження і в серпні сину на день народження гроші. Але це не спілкування з дітьми. Бабуся з Росії телефонує раз на два місяці, востаннє в серпні на день народження, і навіть приїжджала, але це бабуся, а не батько. Діти батька не бачили з 13.02.2020. Позивачка не просила його не телефонувати через загрозу прослуховування, це неправда. Спілкування з безпечних тем про здоров`я дітей ніякої загрози не несе - це його рішення не дзвонити, хоча СМС він писав. З 24.02.2022 вона з дітьми перебували майже 9 днів у бомбосховищі, потім змогли виїхати, були півроку в Польщі, потім повернулись в Україну і жили в Тернополі, а в листопаді 2023 року повернулись на Харківщину. Бабуся з Росії приїжджала в Тернопіль і привозила подарунки, але то ж бабуся приїжджала, а не батько. Коли позивачка з дітьми перебували в Польщі, то батько знав де вони, знав адресу, міг приїхати за бажанням. Всі гроші, які він відправляв на пошту - все забрала для дітей, одна це було лише останні півроку. В дітей є телефони, свої вайбер і телеграми, він може писати і жодним чином не перешкоджає спілкуванню. Син ще пам`ятає батька, а менша дитина ні, їй було лише 4 роки, коли він поїхав і не бачила його більше ніколи навіть по відео, це для неї стрес. Сама вже проживає з іншим чоловіком майже три роки, діти ставляться до нього добре, він займається дітьми, старший син виграв диплом - ІІІ місце має по інформатиці як шифрувальник, вони постійно живуть від загрозою ракетних ударів, а рідний батько в Росії сидить і боїться навіть подзвонити дітям, не те що приїхати і побачити, він не цікавиться більше своїми дітьми. Те, що відповідач не може спілкуватися з дітьми є неправдою, просто не бажає. Він останній раз дзвонив дитині на день народження [INFO] , після цього навіть жодного повідомлення не надіслав. Йому ніхто не забороняв спілкуватися з дітьми і не забороняє на даний час. Батько і раніше ніяк дітьми не займався, було таке, що від нього потрібні якісь документи, а він не може цього зробити, бо не хоче, до війни виїхати на відпочинок навіть не могла, бо він в Росії і вона не могла отримати такий дозвіл. Те, що батько дітей не може повернутись в Україну, бо в нього якісь документи кінчились, то це теж неправда, адже закордонний український паспорт вони виробляли в один день разом і строк дії його ще не скінчився. Постійно змушена звертатися до адвокатів: то розлучення, стягнення аліментів, навіть приписати дітей не могла без дозволу відповідача, тому змушена була робити це через суд, щоб діти могли в Харкові до школи піти. В деяких випадках треба дозвіл батька, а він не в Україні, він в Росії, в нього там сім`я нова і жінка є, він не приїде. Менша донька не пам`ятає батька взагалі, як була менша, то називала «тато» чоловіка, з яким позивачка проживає, зараз називає його «дядя [PERSON] ». Старший син з батьком не хоче спілкуватись і знає, що вона подала позов до суду, підтримує її. 2.6. Представник відповідача адвокат Пасічник Ю.О. в судовому засіданні позовні вимоги не визнав з підстав викладених у відзиві на позовну заяву та письмових запереченнях та вказав, що з народження до 2020 року батько виконував свої обов`язки і сторони жили в любові, він працював на ЛВДС 5с у ТОВ «Прикарпатзахідтранс» в селищі Смига, потім переїхали до Харкова, в певний період часу вони з позивачкою їздили до Польщі на заробітки. Однак, у 2020 році між ними почалися непорозуміння і в 2021 позивачкою було ініційовано розлучення через суд. Він спочатку поїхав у Польщу до матері, потім в Росію і там залишився неофіційно на роботі і досі там проживає, працює на виробництві водієм спецтехніки. В нього було дві спроби перетнути кордон з Росії в Україну, але невдало. Матері його вдалось виїхати, а йому ні. В нього документи громадянина України. В Росії він перебуває нелегально, боїться ризику тюремного ув`язнення. Спочатку не дзвонив, бо був ризик прослуховування дзвінків. Він життям дітей цікавиться через свою матір, у якої кращі відносини. Намагається передати подарунки, вітати. Спочатку між ними було втрачено зв`язок, але коли приїхали у Тернопіль, то зв`язок відновився і його матір перетнула кордон і певний час допомагала з дітьми. Він виконує обов`язок утримувати дітей. Він визнає обставину, що ситуація, що склалась, не надає йому змоги приймати участь в вихованні. Батько не має змоги належним чином брати учать у вихованні дітей з причин, які не залежали від його волі. В даному випадку нормальна комунікація матері полягає в тому, щоб пояснити краще дітям ситуацію. Були випадки, коли сторони між собою сварилися і батько спілкувався з дітьми таємно, так щоб позивачка не знала. На даний час складалися так обставини, що батько не може приїхати в Україну, а також по телефону. Відповідач каже, що йому не дають спілкуватись з дітьми, але зі скаргою до органів опіки чи до суду не звертався. До Польщі не їздив побачити дітей через обставин небезпеки для свого здоров`я. Наразі заборгованості по аліментам немає. Впевнений, що позбавлення в даному випадку відповідача батьківських прав не буде відповідати інтересам дітей. Не можна позбавляти батьківських прав особу, яка не повністю виконує свої батьківські обов`язки. [PERSON] виконує свої обов`язки по утриманню дітей. І той факт, що відповідач бажаючи захистити свої права скористався правовою допомогою адвоката, ще раз свідчить про те, що він заперечує проти позбавлення його батьківських прав та бажає спілкуватися з дітьми. Вважає також, що висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав зроблено поверхнево лише на тих обставинах, що батько не відвідує школу та медичні заклади. Крім того представник повідомив, що вийти на зв`язок із судом відповідач немає жодної можливості, з дітьми переписується. Тому просить відмовити в позові. 2.7. Представник Департаменту служби у справах дітей Харківської міської ради згідно поданої заяви просить розгляд справи проводити у відсутності представника, зазначив, що позовні вимоги щодо позбавлення [PERSON] батьківських прав підтримують у зв`язку з тим, що [PERSON] тривалий час ухиляється від виконання батьківських обов`язків, не приймає участі у вихованні дітей, не цікавиться станом їхнього здоров`я, матеріально не утримує, що відповідно до ч. 2 ст. 164 СК України є підставою для позбавлення його батьківських прав. ІІІ. Фактичні обставини справи. 3.1. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Московського районного суду м. Харкова від 05.11.2021 розірвано (а.с.11-13). 3.2. [PERSON] народився [INFO] , [PERSON] народилася [INFO] . У свідоцтвах про народження серії [NUMBER] та серії [NUMBER] їхніми батьками вказані сторони по справі (а.с.9,10). 3.3. Діти зареєстровані з позивачкою за адресою [ADDRESS] (а.с.5,6,7). 3.4. Заочним рішенням Московського районного суду м. Харкова від 08.09.2021 з відповідача [PERSON] стягнуто на користь [PERSON] аліменти на утримання дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі у розмірі 2000 грн. щомісячно на кожну дитину, починаючи з 09.06.2021 і до досягнення дітьми повноліття (а.с.16-17). 3.5. Згідно розрахунку зі сплати аліментів, наданого Дубенським ВДВС у Дубенському районі Рівненської області ЗМУ МЮ, заборгованість [PERSON] по аліментах станом на 01.12.2023 становила 118 799,93 грн. (а.с.18-19). 3.6. За даними ЄДРСР рішенням Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 15.03.2022 місце проживання дітей сторін визначено з матір`ю. При цьому, вже станом на той час позивачка і матір дітей вказувала, що батько не утримує і майже не цікавиться дітьми, які проживають з нею і перебувають на її утриманні, а відповідач позов визнав, орган опіки та піклування підтримав позивачку. 3.7. [PERSON] , [INFO] , у 2023/2024 роках навчається за дистанційною формою у 2-Б класі комунального закладу «Харківський ліцей №55 Харківської міської ради» (а.с.20). 3.8. [PERSON] , [INFO] , у 2023/2024 роках навчається за дистанційною формою у 4-В класі комунального закладу «Харківський ліцей №55 Харківської міської ради» (а.с.21). 3.9. Згідно інформації, наданої КНП «Міська дитяча поліклініка №23» Харківської міської ради від 01.04.2024, діти [PERSON] та [PERSON] перебувають під наглядом фахівців поліклініки. Декларація про вільний вибір лікаря, який надає первинну медичну допомогу, укладена з матір`ю дітей. Амбулаторні прийоми лікаря неповнолітні [PERSON] та [PERSON] відвідують виключно у супроводі матері. Рекомендації лікарів мати виконує у повному обсязі (а.с.22). 3.10. Відповідач [PERSON] зареєстрований за адресою [ADDRESS] (а.с.31). Водночас, сторона відповідача визнає, що [PERSON] з 2021 року перебуває за межами кордону України та проживає у Російській Федерації. Суд зауважує, що відповідач проживає на території держави-агресора, яка 24.02.2022 вчинила повномасштабне вторгнення на суверенну Україну і правовий режим воєнного стану триває досі. 3.11. Відповідно письмового висновку Департаменту служби у справах дітей Харківської міської ради №393 від 07.10.2024 встановлено, що [PERSON] тривалий час ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, не цікавиться станом здоров`я дітей, матеріально не утримує, на співбесіду до Департаменту служби не з`явився, письмові пояснення не надав. Заборгованість [PERSON] по сплаті аліментів станом на 01.09.2024 складає 154 799,93 грн. На співбесіді у Департаменті служби малолітній [PERSON] підтримав позовну заяву своєї матері про позбавлення батька батьківських прав, оскільки він мешкає у іншій країні та не бере участі у його вихованні. Визнано неналежним виконання батьківських обов`язків відповідачем та вважають за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] відносно його малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] (а.с.68-69). 3.12. Стороною відповідача надано до матеріалів справи копії квитанції про сплату [PERSON] аліментів на користь [PERSON] на утримання його малолітніх дітей, зокрема останнім сплачено аліменти: 11.07.2024 за січень-березень 2023 року у розмірі 16 000 грн.; 22.07.2024 за травень-серпень 2023 року у розмірі 16 000 грн.; 12.09.2024 за вересень-грудень 2023 року у розмірі 16 000 грн.; 13.09.2024 за січень-лютий 2024 року у розмірі 8000 грн., 30.092024 за березень-червень 2024 року у розмірі 16 000 грн.; 22.10.2024 за липень-жовтень 2024 року у розмірі 16 000 грн.; 12.11.2024 за листопада 2024 року у розмірі 4000 грн.; 16.12.2024 за грудень 2024 року у розмірі 4000 грн.; 13.01.2025 за січень 2025 року у розмірі 4 000 грн. (а.с.126-130). Отже, під час судового розгляду відповідач частково погасив заборгованість по аліментам і почав їх сплачувати в належний спосіб. 3.13. Також в матеріалах справи наявні квитанції про переказ відповідачем [PERSON] грошових коштів, де отримувачем вказана [PERSON] , а саме: квитанція від 18.01.2021 на суму 4000 грн. та квитанція від 30.04.2021 на суму 2000 грн. (а.с.149). 3.14. Водночас, згідно розрахунку зі сплати аліментів, наданого Дубенським ВДВС у Дубенському районі Рівненської області ЗМУ МЮ, заборгованість [PERSON] по аліментах станом на 19.09.2025 складає 55 699,93 грн. (а.с190-192). 3.15. Крім того, в обґрунтування своєї позиції, стороною відповідача надано до суду фото таблиці отриманих дітьми подарунків від [PERSON] , однак такі не містять ні дати, ні будь-яких інших ідентифікаційних відомостей. Позивачка вказує, що частково ці фото отримані в порядку обміну інформацією і на них подарунки, які вона сама купувала, а діти їх показувала батьку в той час, коли ще було спілкування частіше,а також ті, що привезла бабуся (а.с.150-155). Сторона відповідача це не спростувала, а те листування, що надала в підтвердження, то воно між позивачкою і бабусею дітей - матір`ю відповідача (а.с.156). IV. Норми права, які застосував суд. Згідно ст. 150 СК України батьки зобов`язані: виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя; поважати дитину. Вирішуючи даний позов, суд, згідно ст. 3 Конвенції про права дитини, ухваленої Резолюцією Генеральної Асамблеї ООН від 20.11.1989 р., ратифікованої Постановою ВРУ від 27.02.1991, приділяє першочергову увагу якнайкращому забезпеченню інтересів дітей. Статтею 3 Конвенції про права дитини встановлено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці Конвенції зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки батьків…, які відповідають за неї за законом. Держави-учасниці Конвенції забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї… (ст.9 Конвенції про права дитини). Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 цієї Конвенції держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно із п.2 ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Як роз`яснено у п.16 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справи про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і у сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. У принципі № 6 Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю 20 листопада 1959 року, записано: «Дитина, якщо це можливо, повинна зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків, і звичайно, в атмосфері любові та матеріального забезпечення». Крім цього, суд враховує, що дотримуючись рівноваги між інтересами дитини та інтересами батьків, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (Рішення Європейського суду з прав людини від 07 грудня 2006 року по справі «Хант проти України»). Згідно ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Згідно роз`яснень, що містяться в пункті 11 постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі», … у разі визнання відповідачем позову, яке не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд у мотивувальній частині рішення може вказати лише про визнання позову та прийняття його судом. Частиною 1 статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ч.5 ст. 4 Закону України «Про доступ до судових рішень» судді мають право на доступ до усіх інформаційних ресурсів ЄДРСР. V. Мотивована оцінка і висновки суду. 5.1. Стороною позивача було надано до суду достатньо доказів того, що відповідач свідомо ухиляється від виконання батьківських обов`язків відносно своїх малолітніх дітей, не приймає участі у їх вихованні, не цікавиться їхнім життям та здоров`ям, і подання позову, насамперед, є способом захисту прав та інтересів дітей. 5.2. Під час розгляду справи судом встановлено, що відповідач з 2020 року перебуває за кордоном та вже з 2021 року проживає на території держави-агресора. Він жодного разу не бачився з дітьми впродовж останніх років, лише спілкувався по телефону, а з початком повномасштабного вторгнення припинив візуальне спілкування, яке звелось до переписки зрідка. 5.3. Відповідач посилається на неможливість спілкування з дітьми, бо це ніби може становити загрозу його життю і одночасно зауважує, що з ними спілкується його матір. Однак, матір відповідача також проживає на території держави-агресора, але вона не лише знаходиться можливість спілкуватись з дітьми, а навіть приїжджала їх провідувати на територію України на Тернопільщину. Крім того, сторони визнають, що певний час діти перебували з матір`ю за межами території України, однак батько не приїхав їх побачити. Суд також звертає увагу, що позивачка з дітьми проживає у м. Харків, де з початку повномасштабної війни ситуація залишається вкрай напруженою та небезпечною, а люди живуть в складних умовах під загрозою обстрілів. У зв`язку з цим, відповідно до норм чинного законодавства, відповідач як батько зобов`язаний вживати заходів для забезпечення належних умов безпеки, життя та здоров`я своїх неповнолітніх дітей, однак весь тягар по вихованню, утриманню та забезпеченню безпеки дітей у такий складний період ліг лише на матір. У перші місяці війни позивачка рятуючи дітей, зуміла вивезти їх до Німеччини, але навіть тоді батько на зробив жодної спроби, аби зустрітися з дітьми, знову ж таки ставлячи своє життя та інтереси на перше місце. Думка сина сторін з`ясована через орган опіки і піклування - він підтримує матір у бажанні позбавити батька батьківських прав, а донька сторін була дуже маленька, коли востаннє бачила свого біологічного батька. Також суд звертає увагу, що батько дітей зобов`язаний в силу ст. 150 СК України виховувати їх в дусі любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, але батько обрав для себе життя на території держави-агресора, а не прищеплювати любов своїм дітям до свого народу і Батьківщини і це не його заслуга, що син приймає участь в конкурсі з шифрування інформації, а матері, яка змушена була взяти на себе всю повноту відповідальності за життя, здоров`я, безпеку і виховання дітей в умовах воєнного стану. 5.4. Суд критично оцінює доводи сторони відповідача, що перешкодою для виконання [PERSON] його батьківських обов`язків є саме ситуація, яка склалася в країні та не залежить від його волі і після закінчення війни він матиме змогу приїхати в Україну до своїх дітей з огляду на наступне. Діти не можуть чекати на завершення воєнних дій, щоб отримати належну підтримку від батька. Їхні потреби в забезпеченні, безпеці, вихованні та розвитку є щоденними і невідкладними. Умови воєнного стану не звільняють від обов`язку брати участь у житті своїх дітей та забезпечувати їм все необхідне для життя і виховання, а, навпаки, вимагає від батьків докласти ще більше зусиль, щоб допомогти дітям пройти цей складний період. Батьки не можуть ховатись від воєнного стану на території іншої держави і чекати його завершення, а зобов`язані виконувати батьківські обов`язки відносно дітей постійно, це їх невід`ємний імперативний обов`язок. 5.5. Щодо сплати відповідачем заборгованості по аліментах, суд зазначає, що сплата аліментів не є безумовною підставою для відмови у задоволенні позову про позбавлення батьківських прав. Така сплата не свідчить про відновлення повноцінної участі батька у вихованні дітей, турботі про їх фізичний розвиток, здоров`я та добробут, що є основними критеріями виконання батьківських обов`язків. Сплата аліментів - це лише частина одного обов`язку батьків щодо матеріального утримання дітей і вона не компенсує систематичне ухилення від виховання дітей, а також за чинним законодавством аліменти на дітей сплачувати повинні навіть ті батьки, які позбавлені батьківських прав відносно власних дітей. 5.6. Таким чином, зібрані у ході розгляду справи докази свідчать про відсутність участі відповідача у вихованні, моральному та фізичному розвитку дітей. Оскільки суд першочергову увагу приділяє якнайкращому забезпеченню інтересів дітей, тому робить висновок, що є підстави для позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно його малолітнього сина [PERSON] , [INFO] та малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , відповідно п.2 ч.1 ст.164 СК України. 5.7. Також, суд роз`яснює [PERSON] , що згідно ч. 1 ст. 169 СК України, він як батько, позбавлений батьківських прав, має право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав, після зміни поведінки та обставин, що були підставою для позбавлення батьківських прав. 5.8. Частина 1 ст.133 ЦПК України передбачає, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Позивачкою було сплачено судовий збір за позовну вимогу про позбавлення батьківських прав у розмірі 1211,20 грн., які в разі задоволення позову підлягають стягненню з відповідача.

Outcome: approved