Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-14 00:00:00

28 липня 2025 року позивачка звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу між нею та [PERSON] , посилаючись на наступні обставини. З відповідачем по справі вона перебуває в шлюбі з 11 жовтня 2022 року, зареєстрованим Згурівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Броварському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), актовий запис №96. Позивачка посилалася на те, що з відповідачем спільне життя не склалося, у них відсутні спільні інтереси та взаєморозуміння, наявні різні погляди на життя та сімейні обов`язки. Подружжя не веде спільне життя, не підтримують шлюбно-сімейних відносин, не ведуть спільне господарство, оскільки вони два роки фактично не проживають разом. Позивачка вважає, що їхня сім`я повністю втратила своє існування, шлюб носить формальний характер і подальше його збереження є неможливим і суперечить її інтересам, а тому просила його розірвати. Позивачка у судове засідання не з`явилася, 08 вересня 2025 року подала заяву, в якій зазначила, що позовні вимоги підтримує повністю, просить розглядати справу у її відсутність, щодо ухвалення заочного рішення не заперечує. (а.с. 26). Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином,\~ 6 серпня 2025 року направив до суду письмові пояснення, в яких зазначив, що позовні вимоги визнає у повному обсязі (а.с. 30). У зв`язку з тим, що сторони не з`явилися в судове засідання, згідно із ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Відповідно до ч.5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку про те, що позов обґрунтований\~ і підлягає до задоволення з наступних підстав. Так, судом встановлено, що сторони перебувають в шлюбі, зареєстрованим 11 жовтня 2022 року Згурівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Броварському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), актовий запис №96, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] . Позивачка посилалася на те, що з відповідачем спільне життя не склалося, у них відсутні спільні інтереси та взаєморозуміння, наявні різні погляди на життя та сімейні обов`язки. Подружжя не веде спільне життя, не підтримують шлюбно-сімейних відносин, не ведуть спільне господарство, оскільки вони два роки фактично не проживають разом. Позивачка вважає, що їхня сім`я повністю втратила своє існування, шлюб носить формальний характер і подальше його збереження є неможливим і суперечить її інтересам. Згідно ч. 1 ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Норми частин 3 і 4 ст. 56 СК України, передбачають, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини; примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. З`ясувавши дійсні взаємини подружжя, причини подання позову про розірвання шлюбу, інші обставини життя подружжя, судом встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін і тому шлюб між сторонами має бути розірваний. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до п. п. 1, 2 ч. ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При зверненні до суду з вказаним позовом, позивачем були також понесені судові витрати по сплаті судового збору у сумі 1211,20 гривень, які документально підтверджені (а.с. 1). Оскільки, позовні вимоги позивачки підлягають задоволенню, то з урахуванням вимог ст. 141 ЦПК України, підлягає стягненню з відповідача на користь позивачки судові витрати по справі, які складаються з судового збору за подачу позову в розмірі 1211,20 гривень. При вирішенні питання про стягнення витрат на правничу допомогу суд виходить з наступного. Позивачка просить стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу в сумі 1500,00 гривень. На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу, позивачкою надано копії наступних документів: рахунок-фактуру № 14/07 від 14 липня 2025 року до Договору про надання правничої (правової) допомоги від 14 липня 2025 року, квитанцію про оплату послуг з правничої допомоги в розмірі від 14 липня 2025 року на суму 1500,00 гривень (а.с. 11-12). Згідно з частинами 1, 2 ст.15 ЦПК України, учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Відповідно до п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Оскільки витрати, понесені на професійну правничу допомогу з боку позивачки підтверджені, при цьому, з боку відповідача жодних заяв та клопотань про зменшення розміру витрат на правничу допомогу до суду не надходило, а зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони, з урахуванням позиції Верховного Суду, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивачки з урахуванням вищенаведеного, підлягає стягненню понесення витрат на правову допомогу у розмірі 1500,00 гривень.

Outcome: approved