Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-15 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до Державного підприємства «Виробниче об`єднання Південний машинобудівний завод імені О.М. Макарова», та з урахуванням уточненої позовної заяви просила суд стягнути заборгованість по заробітній платі за період з грудня 2023 по жовтень 2024 в сумі 150\~884,00 грн. В обґрунтуваннях позовних вимог заначено, що її чоловік [PERSON] перебував у трудових відносинах з відповідачем з жовтня 1966 по жовтень 2024. [INFO] [PERSON] помер. Позивач вказала, що за час роботи її чоловік недотримував частину заробітної плати, у результаті чого виникла заборгованість у відповідача перед померлим по нарахованій, але не виплаченій заробітній платі. Позивач є такою, що прийняла спадщину після смерті свого чоловіка та є спадкоємцем першої черги, а отже має всі законні права на отримання сум заробітної плати, яка була нарахована, але не виплачена її померлому чоловіку. Проте відповідач не здійснює погашення заборгованості по заробітній платі. Ухвалою Чечелівського районного суду міста Дніпро від 04.07.2025 відкрито провадження по справі та призначено підготовче засідання (а.с.29). Ухвалою Чечелівського районного суду міста Дніпра від 26.09.2025 було закрито підготовче провадження по зазначеній справі та справу було призначено до судового розгляду (а.с.37). Представник відповідача ВО «ПМЗ ім.О.М. Макарова» ГряникО.О. надав до суду відзив на позовну заяву від 07.10.2025, в якому зазначив, що відповідач заявлені позовні вимоги не визнає у повному обсязі та просить відмовити у задоволені позовних вимог. Вказує, що причиною несвоєчасної виплати є факт наявності обставин, що істотно ускладнюють своєчасну виплату грошових коштів, а саме той факт, що ДП ВО «ПМЗ ім. О.М. Макарова» перебувало та перебуває і зараз в тяжкому економічному стані, що спричинено фінансовою кризою в країні, розірвання контрактів з Російською Федерацією, які складали питому вагу в загальній кількості, великі фінансові збитки. Просить врахувати ситуацію, яка склалася внаслідок війни, і поставила завод на межу виживання, оскільки наявна заборгованість з травня 2021 по заробітній платі працівникам складає понад 482 млн. гривень, відсутність обігових коштів, одноденний режим роботи на протязі 2019-2025 років. При цьому підприємство має врахувати не тільки інтереси окремого працівника, але й інтереси інших працівників, забезпечити можливість функціонування підприємства. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~Представник відповідача просить враховуючи той факт, що позивач знала про наявність заборгованості з 2023, але до суду звернулася 04.07.2025, а тому строки в які позивач міг звернутися до суду про вирішення трудового спору пройшли. Крім того, представник надав суду довідку про заборгованість по заробітній платі [PERSON] , копії наказів підприємства, копії розрахункових листів. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, надала суду заяву, з проханням розглядати справу у її відсутність, позовні вимоги підтримала у повному (а.с.35). Представник відповідача до суду не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Відповідно до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього\~Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, давши відповідну правову оцінку зібраним у матеріалах справи доказам, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. \~ \~ \~ \~Відповідно до ст. 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Судом встановлено, що позивач з 10.12.1971 перебувала у шлюбі з [PERSON] , що підтверджується відповідним свідоцтвом серії [NUMBER] (а.с.6). [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Новокодацькому та Чечелівському районах у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерство юстиції (м. Одеса) від 29.10.2024 (а.с.7). Із наданих документів вбачається, що за життя [PERSON] перебував у трудових відносинах з відповідачем (а.с.8). Відповідно до довідки, виданої ДП «ВО ПМЗ ім. Макарова» від 12.08.2025 № 29/266, заборгованість підприємства по заробітній платі перед [PERSON] складає 150\~884,00 грн., в період з грудня 2023 по березень жовтень 12683,00 грн. Як вбачається із матеріалів справи, позивач звернувся до приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Іщенко Є.О. із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, яка відкрилася після смерті її чоловіка [PERSON] , на підставі якої було зареєстровано спадкову справу №130/2025, що підтверджується копією Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі (а.с. 24,25). Таким чином, спадкоємцем майна померлого [PERSON] є його дружина [PERSON] , спадщина на яку видане свідоцтво складається з : недоотриманої заробітної плати у сумі 150844(сто п`ятдесят тисяч вісімсот вісімдесят чотири) гривні, що підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину за законом від 18.06.202, видане приватним нотаріусом\~Дніпровського міського\~нотаріального округу\~Іщенко Є.О. (а.с.24). Згідно із частиною першою\~статті 16 Цивільного кодексу України\~(далі -\~ЦК України) кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною першою\~статті 15 ЦК України\~визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Отже, під час розгляду спору суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Частиною третьою статті\~12, статтею\~81 ЦПК України\~на кожну сторону покладається обов`язок довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до\~статті 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України), крім прав і обов`язків що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця, зокрема: 1) особисті немайнові права; 2) право на участь у товариствах та право членства в об`єднаннях громадян, якщо інше не встановлено законом або їх установчими документами; 3) право на відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 4) права на аліменти, пенсію, допомогу або інші виплати, встановлені законом; 5) права та обов`язки особи як кредитора або боржника, передбачені\~статтею 608 ЦК України\~(стаття 1219 ЦК України). Проте, існують такі спадкові права, які можуть переходити у порядку спадкування, але їхній перехід може бути обмежений на підставі прямої вказівки закону. Так, відповідно до\~статті 1227 ЦК України\~суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомоги у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя (виплати нараховані, але не отримані спадкодавцем), передаються членам його сім`ї, а у разі їх відсутності - входять до складу спадщини. При вирішенні спорів про право на спадщину на належні спадкодавцю за життя суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомоги у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат, визначальним є те, чи були такі виплати нараховані спадкодавцеві за життя, оскільки лише за умови, що такі суми були нараховані за життя, проте не отримані спадкодавцем, вони можуть увійти до складу спадщини. Судом встановлено, що спірний розмір заробітної плати було нараховано спадкодавцеві за життя, але не було одержано ним, а тому спірна сума нарахованої, але невиплаченої заробітної плати, входить до складу спадщини. За наведених обставин, пред`явлені позовні вимоги підлягають задоволенню. Суд звертає увагу на те, що відсутність фінансово-господарської діяльності або коштів у роботодавця, накладення органами Державної виконавчої служби арештів не виключає його вини у невиплаті належних звільненому працівникові коштів та не звільняє роботодавця від відповідальності, передбаченої\~ст. 117 КЗпП України\~(подібні правові висновки Верховний Суд викладав, зокрема, у постановах: від 25 травня 2016 року у справі №6-948цс16, від 03 січня 2018 року у справі №331/2814/16-ц). Сам по собі факт фінансових труднощів на підприємстві не може позбавляти працівників права на виплати, що передбачені при їх звільненні. Щодо тверджень представника відповідача про порушення позивачем строків звернення до суду про вирішення трудового спору суд зазначає наступне. Відповідно до частини другої\~статті 233 КЗпП України\~(у редакції, чинній до змін, внесених згідно із\~Законом України від 01 липня 2022 року №2352-IX) у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Законом України від 01 липня 2022 року №2352-IX, який набрав чинності з 19 липня 2022 року, частини першу і другу\~статті 233 КЗпП України\~викладено в такій редакції: «Працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті. Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116)». Отже, до 19 липня 2022\~року КЗпП України\~не обмежував будь-яким строком право працівника на звернення до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати. Після цієї дати строк звернення до суду з трудовим спором, у тому числі про стягнення належної працівнику заробітної плати, обмежений трьома місяцями з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права. Такий правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду: від 06 квітня 2023 року у справі № 260/3564/22, від 19 січня 2023 року у справі №460/17052/21, від 25 квітня 2023 року у справі № 380/15245/22 та інших справах за подібних правовідносин. Застосування такого підходу судом касаційної інстанції є сталим та послідовним. Крім того, судом враховується, що позивач дізналася про розмір заборгованості із заробітної плати не раніше 28.02.2025, оскільки перша довідка відповідача про розмір заборгованості із заробітної плати перед [PERSON] датована саме 28.02.2025 (а.с.8). \~ \~ \~ \~Доказів щодо дати отримання спадкодавцем [PERSON] за життя довідки про розмір заборгованості по заробітній платі відповідачем суду не надано. Таким чином, відповідачем не доведено, що позивач дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права більш ніж у тримісячний строк до дня звернення з позовом до суду. Отже, при зверненні до суду із позовом про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, позивач не пропустила строк визначений\~статтею 233 КЗпП. Враховуючи вищевикладене, дослідивши заявлені вимоги позивача, перевіривши розрахунок заборгованості по заробітній платі, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позову та стягнення з відповідача на користь [PERSON] заборгованості у розмірі 150 884,00 грн. Відповідно до частини 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Пунктом 1 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір» передбачено звільнення від сплати судового збору позивачів у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі. Таким чином з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1211,00 грн..

Outcome: approved