Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-13 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] про визнання осіб такими, що втратила право користування житловим приміщенням. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що її мати - [PERSON] на підставі ордеру на житлове приміщення № 000043 від 30.07.1985 року виданого на підставі рішення Орджонікідзевського РВК № 210 від 16.08.1985 р., отримала у користування двокімнатну ізольовану квартиру [ADDRESS] , склад сім`ї з двох людей - її, [PERSON] , та сестру - [PERSON] . Зазначена кваритира не приватизована. [INFO] померла її сестра - [PERSON] . Після смерті сестри залишилось двоє дітей - [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . 25.02.2004 р. [PERSON] була влаштована в Краснокутський дитячий дошкільний будинок для дітей сиріт, [PERSON] була влаштована у Люботинську школу - інтернат для дітей сиріт. Через рік перебування дітей у цих закладах вони обидві були всиновлені громадянами США, з цього часу їх місце перебування в США невідомо. [INFO] померла матір - [PERSON] , яка була основним наймачем зазначеної квартири. Рішенням Орджонікідзевської районної ради в м. Харкові виконавчого комітету від 02.06.2009 року за № 143/4 про зміну договору найму житлового приміщення на ім`я [PERSON] , її, [PERSON] визнано наймачем двокіматної ізольованої квартири [ADDRESS] з сім`єю 4 особи: основний - [PERSON] , дочка - [PERSON] , дочка сестри - [PERSON] , дочка сестри - [PERSON] . На підставі даного рішення з нею укладений договір житлового найму. У 2009 р. в квартиру було зареєстровано її неповнолітнього сина, [PERSON] , [INFO] , у 2024 р. було зареєстровано її онука - [PERSON] , [INFO] . Станом на 08.11.2024 р. у квартирі [ADDRESS] зареєстровано 6 осіб. Вона, як наймач зазначеної квартири і члени її сім`ї, через реєстрацію відповідачів у квартирі [ADDRESS] не мають можливість оформити субсидію на кварплату та комунальні платежі, на зазначених осіб, як на зараєстрованих, проводяться нарахування з комунальних послуг. Не має можливості приватизувати квартиру, тому що за відповідачами через їх реєстрацію в квартирі за ними формально зберігається право власності. Зняти відповідачів з реєстрації місця проживання на підставі Порядку декларування та реєстрації місця проживання неможливо, оскільки квартира не приватизована. Відповідачі з 2005 р. не проживають у зазначеній квартирі за місцем реєстрації, повнолітні, усиновлені, вивезені на постійне місце проживання до США, через що вважаються такими, що отримали постійне місце проживання і право на житло в [ADDRESS] не зберігається. Посилаючись на зазначені обставини, просить визнати [PERSON] , [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням. Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 31.12.2024 року позовну заяву залишено без руху, надано строк на усунення зазначених в ухвалі недоліків. 07.01.2025 р. недоліки позовної заяви усунуто. Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 09.01.2025 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження, призначено судове засідання. Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м.Харкова від 12.03.2025 року клопотання представника позивача [PERSON] - адвоката Равницької Л.С. про витребування доказів задоволено, витребувано з Краснокутського районного суду Харківської області копію рішення суду від 02.03.2005 р. по справі № 2-673/2005 про усиновлення [PERSON] та з Люботинського міського суду Харківської області копію рішення суду від 01.03.2005 р. по справі № 2-108/2005 про усиновлення [PERSON] . Позивач [PERSON] та її представник - адвокат Равницька Л.С. у судовому засіданні позов підтримали, просили позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися на адресу місця реєстрації, поштова кореспонденція повернулася до суду не врученою з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». Представник третьої особи - Харківської міської ради в судове засідання не з`явився, через систему «Електронний суд» 12.06.2025 р. подано пояснення третьої особи щодо позову, у яких зазначив, що із позовом не згоден, оскільки позивач, звертаючись до суду з вищезазначеною позовною заявою, не надав належних, допустимих та достатніх письмових доказів в обґрунтування заявлених позовних вимог, які можуть бути прийняті судом на підтвердження факту не проживання осіб за місцем мешкання протягом певного часу. Зазначив, що предметом доказування по даній справі є також з`ясування усіх можливих причин відсутності відповідачів понад встановлені Законом строки. Позивачем не надано доказів щодо з`ясовування усіх визначених ст. 71 Житлового кодексу України можливих причини відсутності відповідача у спірній квартирі, зокрема: - відомостей із закладів соціального захисту населення щодо визнання відповідача непрацездатним; - знаходження їх в установі соціальної допомоги; - перебування у місцях обмеження чи позбавлення волі; - призову на строкову військову службу або направлення на альтернативну (невійськову) службу; - тимчасового виїзду з постійного місця проживання за умовами і характером роботи або у зв`язку з навчанням (учні, студенти, стажисти, аспіранти тощо); - виїзду для лікування в лікувально-профілактичному закладі; - виїзду в зв`язку з виконанням обов`язків опікуна (піклувальника). Також не надано відомостей щодо виїзду відповідачів за кордон після всиновлення. Надані позивачем довідки щодо всиновлення відповідачів громадянами США не доводять факту того, що вони не перебувають на території України, а також того, що у них не виникли інші обставини, які унеможливлюють користування квартирою [ADDRESS] . За таких обставин такі довідки не можуть бути єдиним доказом у даній справі. Визнання [PERSON] , [PERSON] такими, що втратили право користування житлом, а саме квартирою [ADDRESS] можуть порушити їх конституційне право на житло, що закріплено у статті 47 Конституції України. Також, просив розгляд справи проводити за відсутності представника Харківської міської ради за наявними в матеріалах справи доказами. Треті особи - [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з`явилися, на поштову адресу суду надіслали заяви, в яких просили розгляд справи проводити у їх відсутність, позов підтримали. Відповідно до вимог ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Згідно ч.2 ст.43 ЦПК України відповідач зобов`язаний добросовісно здійснювати процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки, що відповідно до принципу юридичної визначеності, як складової частини конституційного принципу верховенства права, зобов`язує відповідача самостійно цікавитися перебігом розгляду судом пред`явленого до нього позову. Тривала відсутність такого інтересу з боку відповідача свідчить про його небажання захищати свої процесуальні права. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 223 ЦПК України у разі неявки учасника справи, який належним чином повідомлений про судове засідання, без поважних причин або без повідомлення причин неявки, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи. Суд, вислухавши думку позивача та її представника, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Судом встановлено, що [PERSON] на підставі ордеру на житлове приміщення № 000043 від 30.07.1985 року виданого на підставі рішення Орджонікідзевського РВК № 210 від 16.08.1985 р., отримала у користування двокімнатну ізольовану квартиру [ADDRESS] , склад сім`ї: [PERSON] - наймач; [PERSON] , [PERSON] . [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть, серії [NUMBER] . [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть, серії [NUMBER] . Рішенням Орджонікідзевської районної ради в м. Харкові виконавчого комітету від 02.06.2009 року за № 143/4 про зміну договору найму житлового приміщення на ім`я [PERSON] , її, [PERSON] визнано наймачем неприватизованої двокіматної ізольованої квартири [ADDRESS] з сім`єю 4 особи: основний - [PERSON] , дочка - [PERSON] , дочка сестри - [PERSON] , дочка сестри - [PERSON] . На підставі даного рішення з нею укладений договір житлового найму. Згідно довідки про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб станом на 08.11.2024 р. у квартирі [ADDRESS] зареєстровано 6 осіб: [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Рішенням Краснокутського районного суду Харківської області від 02.03.2005 р. надано дозвіл громадянам США [PERSON] та [PERSON] на усиновлення [PERSON] , [INFO] . Рішенням Люботинського міського суду Харківської області від 01.03.2005 р. надано дозвіл громадянам США [PERSON] та [PERSON] на усиновлення [PERSON] , [INFO] . Згідно із частиною четвертою статті 9 ЖК УРСР ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Конституцією України ст.41, ст.47 - передбачено як захист права власності, так і захист права на житло. За положеннями статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Стаття 71 ЖК УРСР встановлює загальні правила збереження жилого приміщення за тимчасово відсутніми громадянами. За змістом цієї статті при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. За умови повернення відсутнього на жилу площу за згодою членів сім`ї, його не можна вважати таким, що втратив право на жилу площу. Збереження жилого приміщення за тимчасово відсутнім наймачем або членом його сім`ї є одним із способів захисту житлових прав фізичних осіб. Відповідно до статті 72 ЖК УРСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Вичерпного переліку поважності причин відсутності особи в житловому приміщенні, право користування яким вона має, житлове законодавство не встановлює, у зв`язку з чим указане питання вирішується судом у кожному конкретному випадку, з урахуванням фактичних обставин справи та правил щодо оцінки доказів. Аналіз статей 71, 72 ЖК УРСР дає підстави для висновку, що особа може бути визнана такою, що втратила право користування жилим приміщеннями за двох умов: не проживання особи в жилому приміщенні більше шести місяців та відсутність поважних причин. У справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (стаття 71 ЖК УРСР), необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. Відповідно до вказаної норми закону при вирішенні питання про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, враховуються причини її відсутності. Підставою для визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, може слугувати лише свідома поведінка такої особи, яка свідчить про втрату нею інтересу до такого житлового приміщення. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України, при цьому саме на позивача процесуальний закон покладає обов`язок довести по-перше факт відсутності відповідача понад встановлені строки у жилому приміщенні і по-друге - без поважних причин. Рішення суду про всиновлення відповідачів громадянами США не доводять факту того, що вони не перебувають на території України, а також того, що у них не виникли інші обставини, які унеможливлюють користування квартирою [ADDRESS] . Крім того, визнання [PERSON] , [PERSON] такими, що втратили право користування житлом, а саме квартирою [ADDRESS] може порушити їх конституційне право на житло, що закріплено у статті 47 Конституції України. Таким чином, суд приходить до висновку, що позивачем не доведено належними доказами обставини не поважності причин не проживання відповідачів в квартирі, право користування якою останні мають, от же за таких обставин по справі підстав для задоволення позову судом не вбачається. Частиною четвертою статті 10 ЦПК України і статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» (далі - ЄСПЛ) на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику ЄСПЛ як джерело права. Відповідно до статті 1 першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до практики ЄСПЛ під майном також розуміються майнові права. Згідно із статтею 8 Конвенції кожен має право на повагу до свого приватного та сімейного життя, до свого житла та кореспонденції. Перевіривши обставини за позовом, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, а саме про визнання відповідачів особами, що втратили право користування житловим приміщенням, суд вважає, що зазначені позивачем обставини не поважності причин не проживання відповідачів в спірній квартирі, не знайшли підтвердження належними та допустимими доказами. А отже, за таких обставин по справі, підстав для задоволення позову судом не вбачається.

Outcome: dismissed