Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-14 00:00:00

12.09.2025 представник позивача адвокат Мазур О.В. (уповноважений представляти інтереси позивача на підставі ордеру серії АВ № 1220793 від 08.09.2025 (а.с. 5) звернувся до суду із вказаним позовом мотивуючи його тим що, незважаючи на сплату відповідачкою аліментів на утримання [PERSON] , [INFO] , відповідно до судового наказу, сума цих коштів є недостатньою для належного забезпечення потреб дитини, зокрема оплати платного навчання, придбання навчальних матеріалів, одягу, ліків та інших необхідних витрат. Представник, зазначив, що донька сторін навчається у Вінницькому торговельно-економічному інституті за платною формою навчання, а всі витрати на оплату навчання здійснені позивачем особисто, що підтверджується квитанціями про оплату. Враховуючи, що відповідачка є працездатною особою та має можливість брати участь у фінансуванні витрат на освіту спільної дитини, представник просив суд стягнути з відповідачки на користь позивача половину фактично понесених витрат на навчання в сумі 23 700 грн. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явився. Його представник адвокат Мазур О.В. надіслав через підсистему «Електронний суд» заяву, якою просив розгляд справи проводити у відсутність прозивача та його представника. Позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити. Додатково зазначив, що клопотання про стягнення судових витрат буде подано у п`ятиденний термін від дня постановлення судового рішення (а.с. 27). Відповідачка [PERSON] до судового засідання також не з`явилася. Надала до канцелярії суду клопотання, відповідно до якого просила розгляд справи проводити у її відсутність. Позов визнає та не заперечує проти його задоволення (а.с. 29). Відповідно до ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, оскільки сторони не з`явилися у судове засідання. Як зазначено у ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши заяви сторін та матеріали справи суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення з наступних підстав. Так, відповідно до рішення Літинського районного суду Вінницької області від 26.06.2024 року (а.с. 7) розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 19.07.2001 року у виконавчому комітеті Багриновецької сільської ради Літинського району Вінницької області, актовий запис № 8. Згідно зі свідоцтвом про народження (а.с. 9) батьками [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] . Судовим наказом Літинського районного суду Вінницької області від 14.10.2024 (а.с. 10) вирішено стягувати із [PERSON] аліменти на користь [PERSON] на утримання доньки [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/4 від усіх видів заробітку (доходу) боржника, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно і до досягнення нею повноліття, починаючи з 24.09.2024 року. Відповідно до довідки Вінницького торгівельно-економічного інституту Державного торгівельно-економічного університету № 170 від 03.09.2025 року (а.с. 11) [PERSON] є здобувачем освітнього ступеня «бакалавр» другого курсу денної форми навчання, групи ОО-21д, за спеціальністю 071 «Облік і оподаткування» освітньої програми «Облік і оподаткування». Навчання здійснюється за умовами договору про надання платної освітньої послуги на обліково-фінансовому факультеті Вінницького торгівельно-економічного інституту Державного торгівельно-економічного університету. Термін навчання визначено з 02.09.2024 року по 30.06.2028 року, стипендію студентка не отримує. Договором про навчання у закладі вищої освіти за № 444 ОБОд від 13.08.2024 (а.с. 12-14) зазначається про те, що загальна вартість платної освітньої послуги за весь строк навчання становить 151 680,00 грн. Факт здійснення оплати підтверджується копіями квитанцій, долученими до матеріалів справи (а.с. 1516), з яких вбачається, що всі платежі за навчання дитини були внесені саме позивачем. У Принципі 6 Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року зазначено, що дитина для повного та гармонічного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона повинна зростати у піклуванні та під відповідальністю своїх батьків, в атмосфері любові, моральної та матеріальної забезпеченості. Відповідно до ст.18 Конвенції про права дитини, прийнятої резолюцією 44/25 Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1989 року, що була ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 року (далі Конвенції про права дитини), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно з ч.2 ст.27 Конвенції про права дитини, батьки, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей, умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно ч.2 ст.51 Конституції України, батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків. Відповідно до ч.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства», на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ч.2 ст. 150 СК України, обов`язком батьків визначено також піклування про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. На підставі ст.180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відтак судом встановлено, що обов`язок щодо утримання, виховання, навчання, піклування про здоров`я та розвиток дитини покладений законодавством на обох батьків. У відповідності до ч.ч.1 та 2 ст.181 СК України, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. Іншими нормами Глави 15 СК України визначено компетенцію суду про порядок та способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину у разі відсутності такої домовленості або виникнення спору з цього приводу. Відповідно до ст.185 СК України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення одноразово, періодично або постійно. Додаткові витрати на утримання дитини мають бути викликані особливими обставинами. У зв`язку із особливими обставинами (розвиток здібностей дитини, тяжка хвороба, каліцтво дитини, тощо) потрібні значні додаткові витрати, тому розмір додаткових витрат, що стягується, повинен визначатися залежно від дійсно понесених або передбачуваних витрат. Участь у додаткових витратах на дитину є не правом, а обов`язком батьків незалежно від сплати ними аліментів. Чинним законодавством не передбачена можливість повного звільнення особи від участі в таких витратах, а обставини, що мають істотне значення, враховуються лише при визначенні судом розміру участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору. На підставі ч.ч.1,5,6 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частиною 1 ст.89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Наявність додаткових витрат на дитину у цій справі підтверджується документами, наданими представником позивача, зокрема довідкою закладу освіти, договором про надання платної освітньої послуги та копіями квитанцій про оплату навчання. Оскільки представник позивача стверджує про одноразове стягнення фактично понесених витрат на навчання доньки, він надав докази всієї суми таких витрат. Водночас відповідачка не заперечувала проти заявлених вимог і фактично визнає необхідність участі у витратах на навчання дитини. Враховуючи надані докази та відсутність заперечень відповідачки, суд дійшов висновку, що витрати на навчання [PERSON] є реально понесеними, обґрунтованими та мають істотне значення для забезпечення прав дитини, а тому існують законні підстави для задоволення позову у повному обсязі. Витрати зі сплати судового збору, відповідно до ст. 141 ЦПК України, слід покласти на відповідачку.

Outcome: approved